Справа № 489/6254/16-ц
Номер провадження 2/489/687/17
РІШЕННЯ

Іменем України

15 березня 2017 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

при секретарі - Куцовій Д.І.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2016 р. ОСОБА_4, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки недійсним. Свої вимоги мотивував тим, що 06.11.2010 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено Договір позики, відповідно до якого останній передав позивачу позику в розмірі 43 530 грн. 85 коп., що еквівалентно 5 500 дол. США, з кінцевим строком повернення боргу до 06.11.2012 р.. В забезпечення виконання боржником зобов?язань за договором позики було укладено Іпотечний договір, згідно положень якого відповідач ОСОБА_4, та треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6передали належну їм на праві спільної часткової власності (по 1/4 частці кожному) АДРЕСА_1 в іпотеку ОСОБА_2 Однак на переконання відповідача вказаний договір позики мав несправедливі положення, в зв'язку з чим окремі частини цього договору визнано недійсними. Оскільки іпотечний договір укладений між сторонами має похідний характер від договору позики, який частково визнано недійсним за рішенням суду, то він також є недійсним.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд визнати недійсним договір іпотеки від 06.11.2010 р., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_6, в забезпечення зобов'язань ОСОБА_5 за договором позики від 06.11.2010 р., а також покласти судові витрати на відповідача.

В подальшому позивачем було уточнено позовні вимоги, відповідно до яких він просить суд визнати договір іпотеки від 06.11.2010 р., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_6, в забезпечення зобов'язань ОСОБА_5 за договором позики від 06.11.2010 р., - недійсним, з початку його укладання, а саме з 06.11.2010 р., та покласти судові витрати на відповідача.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав.

Треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судове засідання не з'явились.

Третя особа ОСОБА_3 вважала, що позов підлягає задоволенню.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

06.11.2010 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 був укладений Договір позики, посвідчений ПН ММНО Савченко І.М. Згідно положень даного договору ОСОБА_8 передав ОСОБА_5 в позику грошові кошти в сумі 43 530 грн. 85 коп., що на день передачі грошей відповідачу було еквівалентно 5 500,00 дол. США.

Згідно п. 1.1 Договору позичальник зобов'язаний сплачувати проценти в розмірі 6% в місяць від суми позики в гривнях, що є еквівалентом 330 доларів США за курсом НБУ на день сплати відсотків, до дня фактичного повернення позики.

Відповідно до п. 1.5. Договору позики сплата процентів здійснюється шостого числа кожного місяця починаючи з грудня дві тисячі десятого року по листопад дві тисячі дванадцятого року включно, про що позикодавцем кожного разу буде видано позичальнику власноручну розписку про одержання відсотків по позиці. Без цієї розписки відсотки вважаються такими, що не повернуті.

У відповідності до п.2 договору позики остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 06.11.2012 р. в гривнях в еквіваленті 5 500,00 доларів США відповідно до курсу НБУ на день повернення позики.

Згідно п. 4 Договору після повернення боргу позикодавцем, буде видано позичальнику власноручну розписку про одержання грошей та відсотків по позиці. Безцієї розписки борг вважається таким, що не повернутий.

Відповідно до статей 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики потребує простої письмової форми і є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В забезпечення виконання зобов'язань боржника ОСОБА_5 за вищезазначеним Договором 06.11.2010 р. між ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6 було укладено Іпотечний договір, посвідчений ПН ММНО Савченко І.М.

Згідно п.п. 1.1 Іпотечного договору іпотекодавці (позивачі), з метою забезпечення належного виконання позичальником зобов'язання, що випливає з договору позики, передають в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених в договорі, нерухоме майно.

Відповідно до п. 1.2 Іпотечного договору предметом іпотеки за цим Договором є нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира № 45, яка знаходиться в м. Миколаєві по вул. Космонавтів, буд. № 108. Квартира має загальну площу 43,0 кв.м., житлову площу - 29,1 к.м., зі всіма невідємними її при належностями.

Право власності іпотекодавців на вищевказану квартиру підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, виданим Управлінням з використання і розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради 12.11.2007 р., зареєстрованого в ММБТІ 29.07.2008 р. за реєстраційним номером 24157119, номер запису 18011 в книзі 104.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що окремі положення договору позики, які визначають зміст та порядок виконання основного зобов'язання за цим договором, визнано недійсними за рішенням суду. Відтак іпотечний договір укладений між сторонами, який має похідний характер та був укладений в забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором позики, у відповідності до вимог чинного законодавства є недійсним.

02.03.2016 р. Заводським районним судом м. Миколаєва по справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про визнання договору позики частково недійсним було постановлено Рішення, відповідно до якого позовні вимоги задоволено частково. А саме положення договору позики, нотаріально посвідченого 06.11.2010 р., укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, в частинах 1.5. і 4 щодо визнання відсотків та боргу повернутими лише за наявності розписки позикодавця про їх повернення. В решті позовних вимог відмовлено.

Згідно Рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 11.05.2016 р. вищевказане Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним п. 1.1 договору позики скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

А саме пункт 1.1. договору позики, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 06.11.2010 р., посвідченого приватним нотаріусом ММНО Савченко І.М. за р. № 2013 в частині зазначення суми відсотків в еквіваленті 330 доларів США за курсом Національного банку України на день сплати відсотків до дня фактичного повернення позики - визнано недійсним. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Також позивач зазначає, що положення договору позики, які визнано недійсними складають зміст основного зобов'язання та відносяться до строку і порядку його виконання, в зв'язку з чим такі умови зобов'язання забезпеченню не підлягають та є недійсними з моменту укладання договору іпотеки.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права й обов'язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов'язанням).

Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Частиною п'ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про іпотеку» Іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови:1) для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про: для громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; 2) зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання; 3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер.

У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

Іпотечний договір може містити інші положення, зокрема, визначення вартості предмета іпотеки, посилання на документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки, визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки.

У разі якщо іпотекою забезпечується повернення позики, кредиту для придбання нерухомого майна, яке передається в іпотеку, договір купівлі-продажу цього нерухомого майна та іпотечний договір можуть укладатися одночасно.

При укладенні оспорюваного Іпотечного договору від 06.11.2010 року всі істотні умови, передбачені статтею 18 Закону України «Про іпотеку» були обумовлені.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Оскільки договір іпотеки є похідним від основного зобов'язання, то за загальним правилом відповідно до ч. 2 ст. 548 Цивільного кодексу України недійсність основного зобов'язання тягне за собою недійсність угоди щодо його забезпечення.

Разом з тим посилання позивача на те, що визнання недійсним Договору позики в частині, що стосується змісту основного зобов'язання та порядку його виконання є підставами для визнання договору іпотеки недійсним, не є обґрунтованими, оскільки вказані обставини є підставами для визнання недійсності договору іпотеки, в разі якщо у самому договорі іпотеки не визначено зміст та розмір основного зобов'язання, та порядок його виконання.

При цьому положення Договору позики в частині змісту основного зобов'язання та порядку виконання визнано недійсними лише частково щодо визнання відсотків та боргу повернутими лише за наявності розписки позикодавця про їх повернення. Проте зобов'язання позичальника щодо погашення заборгованості залишається в силі, тобто не спростовує його обов'язку погасити борг за договором позики, в зв'язку з чим підстави для визнання іпотечного Договору в цілому - відсутні.

Вимог щодо визнання договору іпотеки недійсним частково по окремим його положенням позивачем заявлено не було.

Відповідно до ст. ст. 60, 61 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 14, 30, 60, 62, 212-214 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору іпотеки - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Н.С. Тихонова