Справа № 2-1489/2011 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2011 року Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Іваненка І. В.

при секретар Косенко Л. Г.

за участю представника служби у

справах дітей Черкаської ОСОБА_1

райдержадміністрації представника ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, яка представляє також інтереси неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7, про розірвання договору довічного утримання та визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом,-

РІШЕННЯ:

Позивачка звернулася до суду з указаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог указує, що між нею та її сином ОСОБА_5 22 травня 2003 року був укладений договір довічного утримання, відповідно до якого син отримав право власності на домоволодіння у с. Леськи по вул. Фіронова, 31, зобовязавшись надавати допомогу матері. Указує, що він не виконав належно своїх зобовязань за договором, тому вважає необхідним його розірвати. Також указує, що в указаному домоволодінні зареєстровані крім її сина також його колишня дружина ОСОБА_3 та двоє їх неповнолітніх синів. Зазначає, що колишня невістка та онук ОСОБА_6 зареєстровані з 01 жовтня 2000 року, а онук ОСОБА_7 - з 11 грудня 2006 року. З її слів невістка у лютому 2010 року самостійно зібрала свої речі, забрала дітей і пішла жити до своєї матері у с. Червона Слобода Черкаського району. Відтоді проживає там, назад не поверталася.

Просить суд розірвати указаний вище договір довічного утримання, а також визнати сина, колишню невістку та їх неповнолітніх дітей такими, що втратили право на користування указаним житлом.

У судовому засіданні позивачка вимоги підтримала. Указала, що реєстрація відповідачів створює для неї проблеми у розпорядженні власним майном, а також призводить до додаткових витрат на його утримання.

Відповідач ОСОБА_5 (син позивачки) у судовому засіданні вимоги визнав, на розірвання договору довічного утримання та на визнання його таким, що втратив право на проживання, погодився. Пояснення матері з приводу вибуття його колишньої дружини з будинку підтвердив.

Представник служби у справах дітей проти позову в частині визнання дітей, такими, що втратили право на проживання, заперечила, вказавши, що це порушить їх права.

Відповідач ОСОБА_3 (колишня невістка) вимоги не визнала, проти визнання її та її дітей, такими, що втратили право на проживання у домоволодіння позивачки, заперечила. Указала, що у лютому 2010 року її колишній чоловік вигнав її з хати разом з дітьми, що зафіксовано у постанові органів МВС про відмову у порушення кримінальної справи від 10 березня 2010 року. Зазначила, що не має іншого власного житла на території Черкаського району й не зможе зареєструватися та зареєструвати своїх дітей, що буде впливати на їх права.

Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Між позивачкою та її сином ОСОБА_5 22 травня 2003 року був укладений договір довічного утримання, відповідно до якого син отримав право власності на домоволодіння у с. Леськи по вул. Фіронова, 31, зобовязавшись надавати допомогу матері. Син не виконував належно своїх зобовязань за договором. В указаному домоволодінні зареєстровані крім сина позивачки також її колишня невістка ОСОБА_3 та двоє її неповнолітніх онуків. Колишня невістка ОСОБА_3 та онук ОСОБА_6 зареєстровані з 01 жовтня 2000 року, а онук ОСОБА_7 - з 11 грудня 2006 року. Шлюб між сином позивачки та його колишньою дружиною розірваний у серпні 2010 року. З лютого 2010 року відповідачка ОСОБА_3 та двоє її дітей проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1. Причиною цього став конфлікт між подружжям, в результаті якого ОСОБА_5 заборонив ОСОБА_3 залишатися в їх домоволодінні, що зафіксовано у постанові органів міліції від 10 березня 2010 року про відмову у порушенні кримінальної справи. Тобто відповідачка була змушена залишити місце свого проживання, ще будучи дружиною сина позивачки.

Враховуючи указане вище, суд вважає, що позов має бути задоволений частково. В частині розірвання договору довічного утримання та визнання відповідача ОСОБА_5 таким, що втратив право на проживання у будинку, суд вважає можливим задовольнити позов, оскільки він визнаний відповідачем, й суд може прийняти таке визнання, адже прав інших осіб це не порушує.

Щодо вимог стосовно визнання відповідачки ОСОБА_3 та двох її малолітніх дітей такими, що втратили право користування житлом, суд вважає, що ці вимоги не можуть бути задоволені з тих підстав, на які указує позивачка.

Відповідачка ОСОБА_3 та діти набули право на проживання в указаному домоволодінні у законний спосіб, що ніким не заперечується, й були зареєстровані там як члени сімї сина позивачки. Відповідно до чинного законодавства діти реєструються у житлі, в якому зареєстровані їх батьки, й окремої згоди власника житла на це не потрібно. Відтак втратити право на проживання вони можуть лише з підстав, передбачених чинним законом, зокрема ЖК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 та ч. 2 ст. 64 ЖК України, до членів сімї власника будинку (квартири) належать дружина, їх діти і батьки. Оскільки на час розгляду справи син позивачки з відповідачкою ОСОБА_3 розлучений, суд робить висновок про те, що відповідачка ОСОБА_3 на даний час не є членом сімї позивачки. Тому положення ст. 405 ЦК України до указаних правовідносин не можуть бути застосовані, оскільки вони регулюють відносини між власником (наймачем) житла і членами його сімї.

Відповідно до ст. 157, ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сімї (члени сімї власника житлового будинку) або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Жодних даних про те, що відповідачка ОСОБА_3 чи її діти використовували приміщеня не за призначенням, руйнували його тощо, позивачкою суду не надано.

Інших законних підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право на проживання, суд не знаходить.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Розірвати договір довічного утримання від 22 травня 2003 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, визнавши за ОСОБА_4 право власності на жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами у с. Леськи Черкаського району по вул. Фіронова, 31, а саме на: будинок А-1, літню кухню Б, погріб Г, вбиральню В, огорожу № 1-4, водоколонку № 5.

Визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право на користування житлом у будинку в с. Леськи Черкаського району по вул. Фіронова, 31.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Черкаської області протягом 10 днів.

Суддя: ОСОБА_8