Ухвала

іменем україни

18 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 28 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

27 січня 2016 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з вищезазначеним позовом, у якому просило стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором у сумі 9 812,08 доларів США.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 11 серпня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк») та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит для придбання квартири у розмірі 25 тис. доларів США зі сплатою 11,90 % річних та кінцевим терміном повернення до 11 серпня 2038 року.

11 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, згідно з яким остання зобов'язалася нести солідарну відповідальність за виконання зобов'язань за повернення коштів, наданих банком ОСОБА_5

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), а у подальшому 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено договори купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до яких відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, у тому числі й за кредитним договором від 11 серпня 2008 року, укладеним між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_5

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору утворилась заборгованість у розмірі 9 812,08 доларів США, з яких заборгованість за кредитом - 9 811,88 доларів США, за відсотками - 0,20 доларів США, яку ПАТ «Альфа-Банк» просило стягнути солідарно з відповідачів.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 28 вересня 2016 року, позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 9 812,08 доларів США. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 11 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит на придбання нерухомості у розмірі 25 тис. доларів США зі сплатою 11,90 % річних та кінцевим терміном повернення до 11 серпня 2038 року.

Додатковою угодою № 1 до кредитного договору від 11 серпня 2008 року, укладеною між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_5 11 серпня 2011 року, п. 1.3. кредитного договору викладено у новій редакції, згідно з яким розмір процентної ставки за користування кредитом може змінюватися без укладення додаткового правочину до цього договору і у випадку, і у порядку, встановленому п. 6.1, п. 8.4 договору.

11 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки, згідно з яким остання зобов'язалася нести солідарну відповідальність за виконання зобов'язань із повернення коштів, наданих банком ОСОБА_5

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», а у подальшому 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено договори купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до яких відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором від 11 серпня 2008 року, укладеним між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_5

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 24 грудня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 9 812,08 доларів США, з яких заборгованість за кредитом - 9 811,88 доларів США, за відсотками - 0,20 доларів США.

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим ПАТ «Альфа Банк», останній платіж за кредитним договором був проведений у листопаді 2015 року.

06 січня 2016 року банком на адресу відповідачів направлялась вимога про дострокове повернення кредиту у зв'язку з невиконанням зобов'язань за кредитним договором та не вирішенням питання про реструктуризацію боргу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ст. ст. 553, 554 ЦК України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Альфа Банк», суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення боргу у солідарному порядку, як з боржника, так і поручителя, відповідно до ст. ст. 526, 530, 554, 611, 1050, 1054 ЦК України з огляду на те, що позичальник не виконує взятих на себе зобов'язань за кредитним договором та має прострочену заборгованість.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Посилання у касаційній скарзі на те, що порука припинилась, оскільки були змінені умови договору щодо розміру процентної ставки без згоди поручителя колегія суддів відхиляє, оскільки додатковою угодою № 1 до кредитного договору від 11 серпня 2008 року, укладеною між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_5 11 серпня 2011 року, процентна ставка не була змінена, а в угоді зазначено, що така ставка може змінюватися.

Між тим, докази про те, що процентна ставка була збільшена у матеріалах справи відсутні.

Щодо доводів касаційної скарги про неповідомлення про зміну кредитора у зобов'язанні необхідно зазначити таке.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту взагалі, що спростовує доводи касаційної скарги про неналежність кредитора у справі.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 також посилається на те, що на момент звернення ПАТ «Альфа-Банк» до суду ним було сплачено за договором на погашення кредиту 27 897,45 доларів США, тобто переплачено 5 174 доларів США.

Проте вказані вище твердження також не заслуговують на увагу, оскільки згідно з п. 3.1.7 кредитного договору від 11 серпня 2008 року при здійсненні платежу, у тому числі платежу у неповній сумі або у випадку наявності простроченої заборгованості за платежами, а також у випадку направлення позичальником коштів для часткового дострокового погашення кредиту, позичальник доручає банку перерахувати кошти у наступній черговості:

- для сплати прострочених процентів (в тому числі нарахованих на суму простроченої заборгованості за кредитом);

- для погашення простроченої заборгованості за кредитом;

- для сплати нарахованих процентів, строк сплати яких наступив, у повній сумі:

- для погашення заборгованості за кредитом, строк сплати якої наступив;

- для салати штрафів і пені за цим договором (якщо такі мають місце);

- для погашення заборгованості за кредитом, строк сплати якої не наступив.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень, також не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з цими висновками щодо їх оцінки.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 28 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик