АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3285/17 Справа № 205/3099/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шавула В. С. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Попазовій Н.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про захист авторських прав, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, уточненим під час розгляду справи посилаючись на те, що у 2007 році вона своєю творчою працею створила твори образотворчого мистецтва: картину під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» та картину під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2». Її авторство підтверджується підписом на оригінальних примірниках творів, у нижньому лівому куті яких зазначено «ОСОБА_2».

12 та 15 грудня 2015 року в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_3» ТЦ «Мерлін Центр», що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Московська, буд. 7, господарську діяльність у якому здійснює фізична особа-підприємць (ФОП) ОСОБА_3 зафіксовано факт публічного показу та розповсюдження (реалізації, продажу) контрафактного товару (копії картин), на яких без її дозволу відтворено примірники твору її авторства під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2».

Вважала, що відповідач порушив її авторські права шляхом розповсюдження без її дозволу контрафактного товару, тому просила суд поновити її порушені авторські права шляхом стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 компенсацію у розмірі 29 000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено (а.с.63-67).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с. 71-73).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду скасувати, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, котрим суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, прийняте на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Рішення суду першої інстанції не в повному обсязі відповідає вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з їх недоведеності та необґрунтованості.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 своєю творчою працею у 2007 році створила твори образотворчого мистецтва - картини «ІНФОРМАЦІЯ_1», «ІНФОРМАЦІЯ_2».

Відповідно до свідоцтв про реєстрацію авторського права на твір НОМЕР_2-НОМЕР_3 рішень Державної служби інтелектуальної власності України про реєстрацію авторського права на твір, автором «ІНФОРМАЦІЯ_4», «ІНФОРМАЦІЯ_5» є ОСОБА_2

Твори під назвами «ІНФОРМАЦІЯ_1», «ІНФОРМАЦІЯ_2» входять до «ІНФОРМАЦІЯ_4», «ІНФОРМАЦІЯ_5», тому позивач має виключне право на дозвіл або заборону використання своїх творів іншими особами.

12 та 15 грудня 2015 року в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_3» ТЦ «Мерлін Центр», що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Московська, буд. 7, господарську діяльність у якому здійснює фізична особа-підприємць (ФОП) ОСОБА_3 зафіксовано факт публічного показу та розповсюдження (реалізації, продажу) контрафактного товару (копії картин), на яких без її дозволу відтворено примірники твору її авторства під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2».

Реалізація товарів підтверджується відповідними товарними чеками, на яких міститься печатка саме відповідача, і самими контрафактними товарами - рамкою з картиною (зображенням) під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» та сувенірним магнітом (із зображенням) «ІНФОРМАЦІЯ_2», фотокопії яких долучені до матеріалів справи.

Відповідно до товарного чеку та відтиску печатки на ньому, господарську діяльність у даному магазині здійснює фізична особа-підприємець (ФОП) ОСОБА_3

Перелік об'єктів авторського права закріплений у ст. 433 ЦК України та ст. 8 Закону України «Про авторське право і суміжні права».

В силу вимог частини першої статті 437 ЦК України та статті 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» авторське право виникає з моменту створення твору.

Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей.

За змістом статей 440, 441 ЦК України та статті 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» до майнових прав автора належить виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами, а саме: дозволяти або забороняти, зокрема розповсюдження творів шляхом продажу, відчуження іншим способом, а також подання своїх творів до загального відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до творів з будь-якого місця і у будь-який час за їх власним вибором.

За змістом статті 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є: вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21-25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав.

Згідно із п. 9 ч. 3 ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти: подання своїх творів до загального відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до творів з будь-якого місця і у будь-який час за їх власним вибором.

Як роз'яснено у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 червня 2010 року № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав», суду слід виходити з того, що майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи (наприклад, вчинення дій, передбачених статтями 50 та 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права»), шкоди, завданої суб'єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв'язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди.

Позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою і діями відповідача. При цьому суду слід виходити із наявності матеріально-правової презумпції авторства (частина перша статті 435 ЦК України, стаття 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права».

Відповідач, який заперечує проти позову, зобов'язаний довести виконання вимог Закону України «Про авторське право і суміжні права» при використанні ним об'єкту авторського права і (або) суміжних прав, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди (статті 614 та 1166 ЦК України).

З огляду на положення Закону України «Про авторське право і суміжні права» та роз'яснення зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, виконання вимог закону при використанні ним об'єкту авторського права зобов'язаний довести відповідач.

Крім того, у п. 44 постанови Пленуму Верховного суду України від 4 червня 2010 року № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» судам роз'яснено, що відповідно до п. «б» ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення є порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту.

Особа, яка розповсюджує об'єкти авторського права і (або) суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення виключних прав на цей твір і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договорами з третіми особами.

Звертаючись до суду, ОСОБА_2 свій позов обґрунтовувала тим, що з боку відповідача мало місце порушення її авторського права, зокрема розповсюдження контрафактної продукції.

Вирішуючи спір, колегія суддів з посиланням на ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» та ст. 435 ЦК України, вважає встановленими факти, що ОСОБА_2 є автором творів - картин «ІНФОРМАЦІЯ_1», «ІНФОРМАЦІЯ_2», які зображені на рамкі з картиною та сувенірному магніті, які були реалізовані 12 та 15 грудня 2015 року.

Матеріали справи не містять доказів надання згоди ОСОБА_2 відповідачу на використання та розповсюдження твору образотворчого мистецтва, авторські права на які належать їй.

Беручи до уваги виключне право позивача на дозвіл або заборону використання твору, гарантоване їй положеннями ст. 440 ЦК України та ч. 3 ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», колегія суддів вважає необхідним відновити авторські права ОСОБА_2, порушені шляхом розповсюдженням контрафактних товарів фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та стягнути з останнього компенсацію у розмірі 10 мінімальних заробітних плат за кожне незаконне використання об'єкту авторського права, що становить 14 500 грн., оскільки така сума є достатньою виплатою, яка відповідає конкретним обставинам встановленим у справі.

При визначенні розміру колегією суддів враховані положення п.42 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» від 04 червня 2010 року №5, компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків.

Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. При цьому слід враховувати загальні засади цивільного законодавства, встановлені статтею 3 ЦК України, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації повинні бути наведені в судовому рішенні. Розмір компенсації визначається судом виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 і не може перевищувати 50.000 мінімальних заробітних плат (пункт «г» частини другої статті 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права»), які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі.

Отже враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню на підставі ст.309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про задоволення позову та необхідності поновлення авторських прав ОСОБА_2, порушених шляхом розповсюдженням контрафактних товарів, шляхом стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суму компенсацію у розмірі 14 500 грн., за кожне незаконне використання об'єкту авторського права.

Судовий збір, сплачений позивачем підлягає стягненню з відповідача, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2, задовольнити.

Захистити авторські права ОСОБА_2, порушені шляхом публічного показу та розповсюдження (реалізації, продажу) контрафактного товару фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 при реалізації 12 та 15 грудня 2015 року контрафактного товару - рамки з картиною (зображенням) під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» та сувенірного магніту (із зображенням катини) «ІНФОРМАЦІЯ_2», яким без її дозволу втілено твори - картини образотворчого мистецтва, авторські права на які належать ОСОБА_2.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 суму компенсації у розмірі 29 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 157, 52 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Н.М. Деркач

М.О. Макаров