Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Єрмаков Ю.В.
Справа № 425/1335/17
Провадження № 22ц/782/659/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2017 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді Єрмакова Ю.В.,

суддів: Авалян Н.М., Назарової М.В

за участю секретаря Єгорової О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку Луганської області апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 09 серпня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, внаслідок скоєння злочину,

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2016 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з вищезазначеним позовом, після уточнення якого остаточно просили стягнути на їх користь з відповідача майнову шкоду у розмірі 155260,16 гривень, спричинену пошкодженням належного їм автомобіля ( з розрахунку 191 309,91 грн. 37 049,75 грн. + 1000грн. франшиза) та моральну шкоду, спричинену злочином, а саме: на користь ОСОБА_2 у сумі 50000 гривень, яка полягає у фізичному болі та стражданні та у сумі 10000 гривень, яка полягає у душевних стражданнях, повязаних з пошкодженням автомобіля; на користь ОСОБА_3 у сумі 20000 гривень, яка полягає у душевних стражданнях, повязаних з пошкодженням власного автомобіля та у сумі 10000 гривень, яка полягає у душевних стражданнях, повязаних з протиправною поведінкою відповідача щодо його дружини. Третя особа ПАТ « Європейський страховий союз».

В обгрунтування позову зазначили, що вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 26.05.2016 відповідача було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік з випробувальним терміном, по даному кримінальному провадженню позивач ОСОБА_2 була потерпілою. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача позивач ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження, частина яких відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, частина - до категорії ушкоджень середньої тяжкості. Також, у ДТП був пошкоджений автомобіль позивачів Chevrolet Caprice, державний номер НОМЕР_1.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 09 серпня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, іпн НОМЕР_2, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4 (колишня вулиця Радянська)АДРЕСА_1, відшкодування моральної шкоди в розмірі 23461,74 гривень (Двадцять три тисячі чотириста шістдесят одна гривня 74 копійки) та на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4 (колишня вулиця Радянська)АДРЕСА_1, відшкодування моральної шкоди в розмірі 4461,74 гривень (Чотири тисячі чотириста шістдесят одна гривня 74 копійки).

В частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3 майнової шкоди у сумі 155260,16 гривень та в частині відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_2 в сумі 36538,26 гривень та на користь ОСОБА_3 в сумі 25538,26 гривень відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись з апеляційною скаргою, в якій просять рішення Рубіжансського міського суду Луганської області від 09 серпня 2017 року 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі.

Також, не погодившись з зазначеним рішенням, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 09 серпня 2017 року в частині задоволення вимог про стягнення на користь потерпілих моральної шкоди, а саме стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди за душевні страждання в розмірі 10000 грн. та на користь ОСОБА_3 моральну шкоду за душевні страждання у розмірі 3461,74 грн. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, позивачів, представника апелянта, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право:

1) постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін;

2) скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог;

3) змінити рішення;

4) постановити ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду має бути законним та обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно з законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Такі вимоги закону судом першої інстанції були виконані частково.

Як встановлено судом, 26.05.2016 Рубіжанським міським судом Луганської області було постановлено вирок в кримінальному провадженні № 425/918/16-к, 1-кп/425/131/16, відповідно до якого ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді обмеження волі строком на один рік з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк у вигляді одного року та зобовязано його повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 21 липня 2016 року вирок Рубіжанського міського суду Луганської області від 26.05.2016 щодо ОСОБА_4, засудженого за ч.1 ст.286 КК України змінено та виключено з вироку призначення ОСОБА_4 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік. В іншій частині вирок залишено без змін.

За кримінальним провадженням № 425/918/16-к, 1-кп/425/131/16 потерпілою особою була ОСОБА_2.

Як вбачається з вироку Рубіжанського міського суду Луганської області від 26.05.2016, 3.12.2015 приблизно об 11 годині 30 хвилин ОСОБА_4, керуючи транспортним засобом "Volksvagen Caddi" державний номер НОМЕР_3, рухаючись по проїзній частині вулиці будівельників, зі сторони вулиці Менделєєва в сторону проспекту Московського міста Рубіжне Луганської області, порушив вимоги п. 16.12 ПДР України (на перехресті рівнозначних доріг дій нерейкового транспортного засобу зобовязаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч), допустив виїзд свого автомобіля на нерегульоване перехрестя вулиці Миру та вулиці Будівельників міста Рубіжне, де між правою стороною його автомобіля і передньою стороною автомобіля НОМЕР_4, відбулося зіткнення. На момент зіткнення автомобіль НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_3 рухався по проїзній частині вулиці Миру зі сторони вулиці Студентської в сторону вулиці Будівельників. В результаті зіткнення автомобілів НОМЕР_5 та «Chevrolet Caprice» державний номер НОМЕР_1, пасажир автомобіля НОМЕР_4 ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження.

Тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_2, згідно висновку судово-медичної експертизи № 12 від 25.01.2016, у вигляді: забита рана надбрівної області зліва, перелом кісток носу, як по окремості так і в сукупності - відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоровя; закрита черепно-мозкова травма, яка супроводжується струсом головного мозку - відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоровя; забиття лівого плеча - відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень; закритий перелом внутрішньої кісточки правої гомілки зі зміщенням уламків - відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою тривалості розладу здоровя; закритий неускладнений перелом 5-го ребра - відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою тривалості розладу здоровя.

Відповідно п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія СХХ № 881427 від 01.10.2014, власником автомобіля НОМЕР_6, 1992 року випуску є ОСОБА_3.

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 грудня 1992 року, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію шлюбу, тобто зазначений автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до звіту № 33-D/17/5 від 07.07.2016 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу виконаного ТОВ «Всеукраїнська Експертна Компанія «СОВА», вартість матеріальних збитків завданих пошкодженням транспортного засобу «Chevrolet Caprice», державний номер НОМЕР_1 становить 69234,75 гривень, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу становить 191309,91 гривня, вартість фізично знищеного транспортного засобу - 31185,00 гривень

Згідно повідомлення страхової компанії про розмір страхового відшкодування від 28.07.2016 по страховій виплаті за № 1180/16 та виписки по рахунку позивача ОСОБА_3, йому в період з 23.11.2016 по 25.01.2017 було сплачено страхове відшкодування 37049,75 гривень, яке є різницею між вартістю пошкодженого автомобіля до та після ДТП.

Із розміром зазначеного страхового відшкодування погодився позивач ОСОБА_3, що підтверджується наявністю його підпису на цьому повідомленні, а також це визнано ним в судовому засіданні.

Також, позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні визнав, що знищений автомобіль «Chevrolet Caprice» залишився у нього, він зняв з автомобіля деякі вціліли деталі, рештки автомобіля здав на металобрухт.

Вказані обставини не оспорюються сторонами та підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення майнової шкоди у сумі 155 260,16 грн., суд першої інстанції вважав ці вимоги безпідставними, оскільки визначення розміру відшкодування майнової шкоди у спосіб, зазначений позивачами, не передбачено діючим законодавством.

Задовольняючи позов частково в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з наданих позивачами доказів по справі щодо спричинення моральної шкоди, ступеню тілесних ушкоджень позивача ОСОБА_2Ю, тривалістю лікування, наслідками лікування, а також з положень ст.23 ЦК України, засад розумності, виваженості та справедливості, а тому дійшов висновку про часткову обгрунтованість позову.

Що стосується відмови у задоволенні позову щодо стягнення майнової шкоди у сумі 155 260,16 грн., то судова колегія частково погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з позовної заяви, позивачі просили стягнути з відповідача 155260,16 грн. майнової шкоди спричиненої пошкодженням належного їм автомобіля. Ця сума складається з (191309,91 гривня (вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу) - 37049,75 ( страхове відшкодування) + 1000грн. франшиза.

Суд на ці обставини уваги не звернув, у звязку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині судова колегія приймає до уваги при розгляді апеляційної скарги та вирішенні зазначеного питання. Погодитися з рішенням суду в цій частині не можна.

Щодо іншої частини рішення суду, в частині відмови у задоволенні позову про стягнення майнової шкоди, то судова колегія погоджується з висновком суду, а також з нормами права, якими керувався суд при вирішенні цього питання.

При цьому, суд правильно застосував і норму, яка регулює відносини, які виникли між сторонами, а саме п. 3.1; 3.2 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Як було встановлено, автомобіль дійсно є фізично знищений, позивач отримав відповідно до зазначеної норми страхове відшкодування в сумі, яка є різницею між вартістю пошкодженого автомобіля до та після ДТП, сам автомобіль залишився у позивача ОСОБА_3, яким він розпорядився на власний розсуд ( тобто 37049,75грн. +31185грн.+1000грн.=69234,75грн.(повна вартість матеріальних збитків завданих пошкодженням транспортного засобу), у звязку з чим доводи апеляційної скарги позивачів в цій частині на увагу не заслуговують.

Що стосується висновків суду про часткове задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди та сум, які були стягнути на користь позивачів, то судова колегія з ними погоджується в повному обсязі, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, автомобіль позивачів був в результаті ДТП знищений, ОСОБА_3 зазнав душевні страждання як у звязку зі знищенням автомобіля, так і у звязку з протиправною поведінкою відповідача щодо його потерпілої дружини.

В періоди з 23.12.2015 - 15.01.2016, 18.01.2016 - 25.02.2016, 28.02.2017 - 14.03.2017 позивач ОСОБА_2 перебувала на лікуванні у травматологічному відділенні Рубіжанської центральної міської лікарні з діагнозами, повязаними з ушкодженнями її здоровя у дорожньо-транспортній пригоді 23.12.2015. Згідно з виписними епікризами позивачу було проведено дві операції та відповідне лікування, по закінченню якого вона була виписана у 2017 році з відділення з одужанням, працездатна.

Згідно ч. 3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Разом з тим, як роз'яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, всі зазначені обставини судом першої інстанції були зясовані в повному обсязі, сума моральної шкоди, яка була задоволена на користь позивачів відповідає положенням як ст.23,1167 ЦК України, так і роз'ясненню, викладеному у постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Доводи апеляційних скарг сторін по справі в цій частині зводяться до переоцінки доказів, які були наведені на обгрунтування своїх позовних вимог в частині спричинення моральної шкоди, заперчень відповідача щодо неможливості сплати саме такого розміру моральної шкоди, носять субєктивне тлумачення обставин справи, наслідків ДТП та наданих доказів, фактично апелянти не згодні з розміром стягнутої шкоди.

При цьому, суд в достатньому обємі обгрунтував свої висновки, надав належну оцінку всім доказам, наданим сторонами, зробив висновки щодо відсутності доказів стосовно інших обставин, на які посилалися позивачі на обгрунтування моральної шкоди, врахував доводи як позивачів, так і відповідача, оцінив у сукупності обставини ДТП, його наслідки для кожного з позивачів, прийняв до уваги інші обставини стосовно стану здоровя ОСОБА_2, характеру тілесних ушкоджень, медичні висновки, та на думку колегії суддів, при визначенні розміру моральної шкоди виходив з засад розумності, виваженості та справедливості, а тому доводи апеляційних скарг в цій частині також не можуть бути прийняти до уваги.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 щодо порушень судом першої інстанції положень ЦПК, а саме про те, що суд фактично прийняв до розгляду вже після початку розгляду справи по суті, заяву позивачів, якою останні фактично змінювали предмет позову та додатково висували вимоги про стягнення моральної шкоди за страждання, в звязку із знищенням автомобіля, при цьому в первісному позові про таку вимогу до відповідача взагалі не заявлялось та не було посилань, також не можуть бути прийняті до уваги.

Як зазначено у ч.2 ст.31 ЦПК України Крім прав та обовязків, визначених у статті 27 ЦПК України, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову тощо.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі засобами захисту права, які визначені, наприклад, у ст. 16 ЦК України. Під засобами захисту прав слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача. Зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Як вбачається з позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог, з якими звернулися позивачі предметом позову є вимога про відшкодування моральної шкоди і ця вимога позивачами не змінювалася, а тому не має підстав вважати, що змінився і предмет позову.

Підстава позовних вимог також не змінювалась, всі вимоги грунтуються на скоєнні відповідачем ДТП, внаслідок чого позивачам була спричинена крім майнової шкоди ще й моральна шкода, тобто, і предмет, і підстава позову в даному випадку охоплюється обставинами, повязаними з ДТП та винною особою у його скоєнні, яким визнано відповідача ОСОБА_5

Отже, враховуючи наведене вище, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги позивачів частково заслуговують на увагу в частині стягнення з відповідача суми франшизи, а тому рішення суду в цій частині не можна вважати законним та обгрунтованим, у звязку з чим підлягає зміні з ухваленням нового рішення в цій частини про стягнення суми франшизи у розмірі 1000грн. на користь позивачів, як с0піввласників автомобіля.

Інші доводи апеляційний скаргт не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи по суті.

Керуючись ст. ст.303, 307, 309, 313, 314, 317 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково, а апеляційну скаргу та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 09 серпня 2017 року змінити.

Скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення майнової шкоди. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3 по 500 грн. кожному у відшкодування майнової шкоди.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак його може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді: