Справа №№ 576/2269/15-ц,
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.03.17 місто Глухів

Глухівський міськрайсуд Сумської області в особі судді Демченка О.С., при секретарі Бірюк О.І., з участю позивачки ОСОБА_1, її представника адвоката ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5 і його представника адвоката ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, та ОСОБА_5 про стягнення витрат на поховання та боргів спадкодавця,

в с т а н о в и в.

За змістом внесеної до Глухівського міськрайсуду 03 листопада 2015 року позовної заяви ОСОБА_1 та пояснень в суді її представника-адвоката ОСОБА_2, сторона позивачки просить суд ухвалити рішення про стягнення на користь позивачки з ОСОБА_4, як матері ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, по 1776 грн. з кожного з них як частки у понесених позивачкою витратах у сумі 3552 грн. на проведення поховання та поминальний обід брата позивачки ОСОБА_7, який помер 02 березня 2015 року у місті Глухові, а також про стягнення на користь позивачки з ОСОБА_4 (як матері ОСОБА_3) і ОСОБА_5 по 2075 грн. з кожного як частки кожного з них у понесених позивачкою витратах у сумі 4150 грн. на виготовлення у 2008 році та на встановлення у 2009 році гранітного памятника на могилах батьків позивачки і ОСОБА_7 ОСОБА_8, який помер 22 лютого 2008 року, і ОСОБА_9, яка померла 13 травня 2008 року. Обґрунтовуючи наведені позовні вимоги, позивачка (за змістом підписаної нею позовної заяви) та її представник (за змістом його пояснень в суді) посилаються на те, що за життя ОСОБА_7, як єдиний прийнявший за заповітом спадщину батьків спадкоємець, не розрахувався з нею за виготовлення і встановлення памятника на могилах їх батьків, хоча за усною домовленістю з позивачкою обіцяв повернути позивачці вартість понесених нею витрат на виготовлення і встановлення памятника на могилах батьків, а також на те, що ОСОБА_3 і ОСОБА_5 прийняли спадщину ОСОБА_7, а відтак - успадкували борг ОСОБА_7 перед позивачкою щодо відшкодування понесених нею витрат на виготовлення та встановлення памятника на могилах батьків позивачки і ОСОБА_7, і, як спадкоємці ОСОБА_7, зобовязані відшкодувати позивачці ті витрати, які вона понесла на оплату поховання та поминального обіду ОСОБА_7.

Позивачка ОСОБА_1, приймаючи безпосередню участь в судових засіданнях у справі, відмовилась давати будь-які пояснення за своїм позовом і відповідати на будь-які питання суду та будь-кого з представників сторони відповідачів. Усі пояснення від імені позивачки в судових засіданнях у справі надавав її представник адвокат ОСОБА_2.

З пояснень в суді відповідача ОСОБА_3 та його законного представника (його матері і колишньої дружиниТарасова С.М.) ОСОБА_4, вбачається, що вони не визнають позовних вимог ОСОБА_1, посилаючись на те, що до звернення позивачки до суду з даним позовом їм нічого не було відомо про будь-які начебто наявні за життя у ОСОБА_7 борги перед позивачкою у звязку із понесеними нею витратами на виготовлення і встановлення памятника на могилах їх з ОСОБА_7 батьків; що вони з листопада 2003 року проживали окремо від ОСОБА_7, а про смерть і поховання ОСОБА_7 дізнались вже після його поховання.

З пояснень в суді відповідача ОСОБА_5 та його представника адвоката ОСОБА_6 вбачається, що вони теж не визнають позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування їй витрат на поховання і поминальний обід ОСОБА_7, посилаючись на те, що ОСОБА_5 також приймав помірну, виходячи з його на той час майнового стану безробітного, участь у похованні ОСОБА_7: домовлявся за гроші про місце поховання батька на Вознесенському цвинтарі у місті Глухові; проводив оплату роботи робітникам по виготовленню могили; купував вінки; на власному авто підвозив і відвозив знайомих, які приходили на похорони батька, але з моральних міркувань не збирав з цього приводу документальних підтверджень своїх понесених у звязку з похованням батька витрат. Не визнає сторона ОСОБА_5 й позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування понесених нею витрат на виготовлення і встановлення памятника їх з ОСОБА_7 батькам у 2008-2009 роках, посилаючись при цьому на те, що на той час ОСОБА_5 був ще неповнолітнім; що до звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом йому нічого не було відомо про начебто наявність у ОСОБА_7 боргу перед ОСОБА_1 у звязку з виготовленням нею памятника на могили батьків; що якщо за життя у ОСОБА_7 й були будь-які боргові зобовязання перед ОСОБА_1, то вони припинились у звязку з його смертю; і що ОСОБА_1 щодо цих позовних вимог пропустила встановлений діючим цивільним законодавством трирічний строк позовної давності, про застосування наслідків чого заявила сторона ОСОБА_5.

Окрім цього, з пояснень представника ОСОБА_5 в суді вбачається, що позивачка, як рідна сестра ОСОБА_7 та єдиний станом на день смерті ОСОБА_7 дорослий, здоровий і за майновим станом спроможний близький родич ОСОБА_7, виходячи з моральних та загальновизначених засад щодо піклування близьких родичів один за одним, й мала нести тягар витрат на поховання і поминання брата.

Зясувавши обставини справи, події і факти, що передували зверненню позивачки до суду з даним позовом, вислухавши доводи сторін та дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За результатами розгляду справи судом встановлено наступне.

Позивачка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка зареєстрована і мешкає з серпня 1992 року у місті Охтирка Сумської області, є рідною старшою сестрою ОСОБА_7, який у віці 42 роки помер 02 березня 2015 року у місті Глухові, і рідною тіткою синів ОСОБА_7 від різних жінок ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На день смерті ОСОБА_7 не мав сімї, був безробітним, серйозно хворів (що вбачається з показань допитаних в судових засіданнях у справі свідків з числа його родичів і сусідів), і мешкав один у половині житлового будинку в будинковолодінні № 41 по вулиці Терещенків (раніше вулиця Леніна) у місті Глухові, у якій (половині будинку) він постійно мешкав після смерті їх з позивачкою батьків ОСОБА_8 і ОСОБА_9, які померли відповідно 22 лютого і 13 травня 2008 року і поховані поруч на Вознесенському цвинтарі у місті Глухові. Половину житлового будинку, у який ОСОБА_7 мешкав на день смерті, він фактично успадкував після смерті батьків відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) .

На день смерті ОСОБА_7 його старший син ОСОБА_10 (один з відповідачів) мав статус безробітного, був (і є) хворим на епілепсію і самостійних доходів не мав, а молодший син ОСОБА_11 (другий з відповідачів) був неповнолітнім, навчався у десятому класі школи, мешкав з матірю ОСОБА_4, яка мала на той час статус пенсіонерки за вислугою років як колишній працівник дошкільного дитячого виховання.

Будь-якої домовленості (обговорення) у будь-якій формі щодо організації поховання і поминання ОСОБА_7 між позивачкою і відповідачами не було.

Похований ОСОБА_7 на Вознесенському цвинтарі у місті Глухові.

Державна допомога на поховання ОСОБА_7 у розмірі 400 грн. отримана двоюрідною сестрою позивачки ОСОБА_12, яка мешкає у місті Глухові.

21 травня 2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Глухівського міськрайсуду із позовом до Глухівської міськради, яким просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини матері ОСОБА_9, але рішенням Глухівського міськрайсуду від 28 жовтня 2015 року зазначений позов ОСОБА_1 був залишений без задоволення. Це рішення суду набрало законної сили. До участі у розгляді судом зазначеного позову ОСОБА_1 були залучені в якості третіх осіб ОСОБА_5 і ОСОБА_3, які у тій справі не визнавали позовних вимог ОСОБА_1.

27 липня 2016 року ОСОБА_5 і ОСОБА_3, як спадкоємці ОСОБА_7 першої черги, отримали у Глухівській державній нотконторі свідоцтво про право на спадщину за законом, спільно успадкувавши таким чином спадщину свого батька у вигляді 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд в будинковолодінні № 41 по вулиці Терещенків (раніше вулиця Леніна) у місті Глухові, які до цього належали ОСОБА_8. Заяви про прийняття спадщини ОСОБА_7 його синами ОСОБА_10 і ОСОБА_3 до нотконтори були подані відповідно 1 і 23 липня 2015 року.

Будь-яких доказів на підтвердження існування у ОСОБА_7 боргового зобовязання по відшкодуванню ОСОБА_1 понесених нею витрат на виготовлення памятника на могилах їх батьків стороною позивачки суду не надано.

Не надано суду й будь-яких доказів на підтвердження того, що позивачка опікувалась за хворим ОСОБА_7 до його смерті: приймала участь у його утриманні, догляді чи лікуванні.

Ці встановлені судом обставини, на думку суду, визначають зміст існувавших і існуючих між позивачкою і відповідачами правовідносин, виходячи з яких суд і має вирішувати існуючий між сторонами у справі спір (позов) з урахуванням відповідних щодо предмету спору положень діючого цивільного і цивільно-процесуального законодавства.

Так, за змістом ч.ч. 1, 2 і 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

За змістом ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ч.ч. 1 і 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

За змістом ч. 1 ст. 11 Закону України «Про поховання та похоронну справу» від 10 липня 2003 року № 1102-ІV поховання померлого покладається на виконавця волевиявлення померлого. Якщо у волевиявленні померлого не має вказівки на виконання волевиявлення чи в разі відмови виконавця від виконання волевиявлення померлого поховання померлого здійснюється чоловіком (дружиною), батьками (усиновителями), дітьми, сестрою, братом, дідом або бабою, онуком (правнуком), іншою особою, яка зобовязалася поховати померлого. А за змістом ч. 1 ст. 13 цього ж Закону виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка зобовязалася поховати померлого, надається допомога на поховання.

За змістом ст.ст. 1216 і 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ст. 1219 ЦК України до складу спадщини не входить права та обовязки, що нерозривно повязані з особою спадкодавця, зокрема, права та обовязки особи як кредитора або боржника, передбачені ст. 608 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 608 ЦК України зобовязання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно повязаним з його особою і у звязку з цим не може бути виконане іншою особою.

За змістом ч. 1 ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобовязані відкошувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

Наведені встановлені судом обставини в контексті (за змістом) наведених положень законодавства, виходячи з засад розумності і справедливості, й дають суду підстави визнати слушними саме доводи відповідачів та їх представників на обґрунтування відсутності правових підстав для покладення на відповідачів (синів ОСОБА_7М.) обовязків по відшкодуванню позивачці як понесених нею витрат на виготовлення і встановлення у 2008-2009 роках памятника на могилах батьків, так і обовязків по відшкодуванню понесених позивачкою витрат на організацію поховання і поминального обіду рідного брата - ОСОБА_7.

Суд вважає, що в частині позовних вимог позивачки про відшкодування їй синами померлого брата понесених нею витрат на виготовлення і встановлення у 2008 і 2009 роках памятника на могилах батьків стороною позивачки не доведена навіть наявність у ОСОБА_7 за життя боргового зобовязання перед позивачкою щодо відшкодування зазначених витрат, а в частині позовних вимог про відшкодування понесених витрат на поховання і поминальний обід ОСОБА_7 стороною позивачки не доведена достатність правового обґрунтування покладення на відповідачів (синів ОСОБА_7М.) обовязку по відшкодуванню позивачці понесених нею зазначених витрат.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 3, 11-14, 16, 509, 608, 1216-1219 та 1232 ЦК України, а також ст.ст. 1-4, 8-11, 15, 60, 212-214 та 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в .

Позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області шляхом подання до Глухівського міськрайсуду апеляції на рішення. Така апеляція може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутніми при проголошенні рішення, мають право подати апеляцію на рішення суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду. У разі ненадходження апеляцій рішення суду набере законної сили після спливу строку на його апеляційне оскарження.

Суддя Глухівського міськрайсуду ОСОБА_13

Повний текст рішення суду виконаний суддею 14 березня 2017 року.