Справа № 127/3669/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2017 року

Вінницький міській суд Вінницької області

в складі: головуючого Бар'яка А.С.,

за участі секретаря Шмирової О.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 3 в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області цивільну справу за позовом Правобережного районного центру зайнятості м. Вінниці, як робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Ленінський районний центр зайнятості м. Вінниця звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу, зазначивши, що 21.12.2012 року відповідач був зареєстрований в Ленінському районному центрі зайнятості м. Вінниці, як такий, що шукає роботу, та 28.12.2012 року йому було надано статус безробітного. При взяті на облік відповідач був ознайомлений з окремими вимогами чинного законодавства України про зайнятість населення та у заяві про надання статусу безробітного власноручно зазначив, що право на пенсію, в тому числі пільгову, за вислугу років чи іншу пенсію не має. 18.10.2016 року до позивача надійшов лист Вінницького обласного центру зайнятості за № 04-11/3538 щодо верифікації інформації про осіб, які за даними Пенсійного фонду України в період перебування на обліку в державній службі зайнятості отримували різні види пенсії. 26.10.2016 року до Ленінського районного центру зайнятості м. Вінниці надійшов лист про призначення пільгової пенсії ОСОБА_2 з 12.10.2010 року. Зазначає, що відповідач під час перебування на обліку в Ленінському районному центрі зайнятості м. Вінниці з 28.12.2012 року по 16.04.2013 року безпідставно отримав допомогу по безробіттю в сумі 1992 грн. 32 коп. Відповідачу було направлено лист в вимогою про повернення незаконно виплачених коштів, який повернувся від нього з відміткою за закінченням терміну зберігання. Станом на 16.02.2017 року кошти в сумі 1992 грн. 32 коп. від гр. ОСОБА_2 на рахунок позивача не надійшли, в силу чого позивач просить суд стягнути з гр. ОСОБА_2, на користь Ленінського районного центру зайнятості м. Вінниця 1992 грн. 32 коп.

Згодом, представник позивача надав суду документи про перейменування позивача з «Ленінський районний центр зайнятості м. Вінниці» на «Правобережний районний центр зайнятості м. Вінниці» та просив суд розглянути дану позовну заяву з врахуванням зміни найменування позивача (а.с. 31, 32).

В судовому засіданні представник позивача, ОСОБА_1, яка діє на підставі довіреності, підтримала заявлені позовні вимоги з врахуванням зміни найменування позивача, обґрунтувавши їх обставинами, викладеними в позовній заяві, просила позов задовольнити повністю.

Відповідач в судовому засіданні протии позову заперечував, зазначивши, що жодної норми законодавства не порушував. Коли заповнював відповідні документи він не мав права на пенсію, оскільки Пенсійний фонд відмовив йому в призначенні пенсії, підтвердивши відсутність у нього такого права, а тому він на той час він змушений був приймати позицію такого державного органу. Проте він намагався підтвердити наявність у нього права на пенсію в судовому порядку. Лише в 2013 році суди підтвердили його право на відповідну пенсію, після чого Пенсійний фонд в 2013 році призначив йому пенсію і виплатив її за минулий час, починаючи з 2010 року. Просив в позові відмовити повністю.

Суд вивчивши матеріали справи, визначив, встановив та дослідив слідуючі докази, обставини та відповідні правовідносини:

Зміст копії заяви від 28.12.2012 року вказує, що ОСОБА_2 звертався до Ленінського РЦЗ м. Вінниці про надання йому статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, відповідно до Законів України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», зазначивши, що на час звернення з даною заявою не зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, пенсію не отримує, не має права на пенсію, в тому числі на пільгових умовах та на пенсію за вислугу років (а.с. 3).

Копія відповіді від 25.10.2016 № 2102/06-33-2/02-3, надана Управлінням Пенсійного фонду України в місті Вінниці на запит Ленінського районного центру зайнятості м. Вінниці, зазначає, що ОСОБА_2 12.10.2010 року була призначена пенсія за віком, сп. № 2 (а.с. 4).

Копія довідки від 16.02.2017 року Ленінського районного центру зайнятості м. Вінниці зазначає, що ОСОБА_2 перебував на обліку в Ленінському районному центрі зайнятості м. Вінниці з 21.12.2012 року. За період з 28.12.2012 р. по 16.04.2013 р. отримав допомогу по безробіттю в сумі 1992,32 грн. Станом на 16.02.2017 року борг за ОСОБА_2 складає 1992,32 грн. (а.с. 5).

Зміст копії наказу від 25.10.2016 року № 146 про результати розслідування обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, виданого Ленінським районним центром зайнятості м. Вінниці, зазначає, що було прийнято рішення про повернення коштів гр. ОСОБА_2 в сумі 1992,32 грн., отриманих ним, як допомога по безробіттю за період з 28.12.2012 по 16.04.2013 року, так як він відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» не повідомив центр зайнятості про призначення пенсії. Попереджено, що у разі відмови добровільно повернути кошти, та у разі не повернення їх у п'ятнадцятиденний строк, стягнення коштів відбудеться в судовому порядку (а.с. 6).

Копія Акту № 264 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення від 25.10.2016 року, зазначає, що під час розслідування було встановлено, що гр. ОСОБА_2 з 12 жовтня 2010 року призначено пільгову пенсію за списком № 2, про що останній не повідомив центр зайнятості, чим порушив вимоги ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення» (стара редакція від 01.03.1991 р.) та ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (а.с. 9).

Відповідно до копії постанови Ленінського районного суду м. Вінниці від 06.04.2011 року по справі № 2-а-2199/11 за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці про визнання дій незаконними та зобов'язання до вчинення дій, вбачається, що суд визнав протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці щодо відмови в призначенні ОСОБА_2 пенсії на пільгових умовах згідно ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобов'язав управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці призначити ОСОБА_2 пенсію на пільгових умовах згідно ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та виплатити ОСОБА_2 суму пенсії не одержаної своєчасно з вини управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці з 12.10.2010 року (а.с. 22-23).

12.06.2013 року зазначену вище постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 06.04.2011 року по справі № 2-а-2199/11 було залишено без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду (а.с. 24-25).

Таким чином, судом встановлено, що лише 12.06.2013 року набрало законної сили відповідне рішення суду, згідно якого суд підтвердив наявність права в ОСОБА_2 на пенсію на пільгових умовах згідно ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

А тому, саме починаючи з 12.06.2013 року, відповідне судове рішення, яким було підтверджено наявність в ОСОБА_2 права на пенсію, є обов'язковим для врахування та виконання і є підставою для того, щоби однозначно, беззаперечно та об'єктивно стверджувати, зокрема і ОСОБА_2, про наявність в ОСОБА_2 права на пенсію.

Суд звертає увагу на те, що оскільки саме державний орган, яким є Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці і до компетенції якого безпосередньо входить обов'язок визначення наявності або відсутності в особи права на пенсію, заперечував в 2010 році про наявність в ОСОБА_2 права на пенсію, в силу чого, суд вважає правильними дії ОСОБА_2 щодо врахування такої позиції державного органу при відносинах із іншими державними органами в частині зазначення про відсутність в нього права на пенсію доти, доки такі правовідносини не будуть вирішені у визначеному законодавством порядку, в даному випадку в судовому порядку, де відповідні обставини щодо наявності права на пенсію будуть спростовані або встановлені та підтвердженні.

Довідка від 28.03.2017 року № 795/06-32-2/02-3, вказує, що ОСОБА_2 10.07.2013 року подав заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (робота за списком № 2), а також рішення Вінницького Апеляційного адміністративного суду № 2-а-2199/11/0212 від 12.06.2013 року. Відповідно до зазначеного рішення пенсію призначено з 12.10.2010 року, сума пенсії з 12.10.2010 року по 31.07.2013 року в розмірі 29060,75 грн. була виплачена ОСОБА_2 12.08.2013 року (а.с. 26).

Таким чином, суд встановив, що ОСОБА_2, в результаті вирішення відповідних правовідносин в судовому порядку, 10.07.2013 року повторно звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (робота за списком № 2), надавши відповідне судове рішення.

І лише після звернення з зазначеною вище заявою від 10.07.2013 року Управлінням Пенсійного фонду України в м. Вінниці було прийнято рішення про призначення ОСОБА_2 відповідного виду пенсії та здійснено її виплату 12.08.2013 року за минулий час на виконання відповідного судового рішення, що підтверджується змістом листа Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці від 05.07.2017 року № 3181/06-32-1/09 (а.с. 54) та змістом Довідки № 5016 від 31.05.2017 року про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» вбачається, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття -

система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Норма п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» визначає, що безробіття - це соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування, а безробітний - це особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

гідно з п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» вбачається, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Зміст п. 7 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначає, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку.

Аналіз зазначеної вище норми законодавства, а саме: ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», дає підстави вважати, що законодавець передбачає правову можливість припинення відповідних виплат, а не їх повернення за раніше виплачений період.

Згідно ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Суд звертає увагу на те, що обставини, які впливають на умови виплати ОСОБА_2 відповідного забезпечення та надання соціальних послуг позивачем, які охоплюються площиною дії норми ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» - виникли 12.06.2013 року, коли набрало законної сили рішення суду, яким було підтверджено наявність в ОСОБА_2 права на пенсію, визнано неправомірними дії відповідного органу Пенсійного фонду України та зобов'язано такий орган призначити та виплатити ОСОБА_2 відповідні пенсійні виплати, тобто зазначені обставини виникли поза межами заявленого позивачем строку, а саме: з 28.12.2012 року по 16.04.2013 року.

За даних обставин, враховуючи, що звертаючись до позивача із відповідною заявою 28.12.2012 року та зазначаючи в її тексті про відсутність права на пенсію ОСОБА_2 додержувався та керувався тим, що його право на пенсію не було визнано та підтверджено спеціалізованим органом державної влади - Управлінням Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці, до компетенції якого безпосередньо входить обов'язок визначення наявності або відсутності в особи права на пенсію, а тому недовіряти рішенню такого державного органу в ОСОБА_2 не було підстав, що спричиняло необхідність у відносинах із іншими державними органами керуватись саме такими відомостями, що і було здійснено ОСОБА_2 при зверненні до позивача та написанні відповідної заяви від 28.12.2012 року, при цьому, з іншої сторони, не погодитись із таким рішенням та оскаржити його до суду з метою встановлення істини - це було право ОСОБА_2 і він ним скористався, звернувшись до суду із відповідним позовом, проте звернення до суду із позовом не може відразу наділяти особу відповідним правом, зокрема правом на пенсію, а тому ОСОБА_2, як фізична особа, не вказавши у відповідній заяві від 28.12.2012 року, що він має право на пенсію, - не діяв умисно та не зазначав про недостовірні відомості, при цьому ОСОБА_2 в зазначений позивачем період, а саме: з 28.12.2012 року по 16.04.2013 року - фактично не отримував щомісячних пенсійних виплат, що об'єктивно виключає в його діях наявність будь-яких ознак умисного невиконання ним своїх обов'язків та зловживання ними, що, в розумінні вимоги ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», є єдиною правовою підставою для стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача відповідних сум коштів, виплачених по безробіттю, а тому, будучи поставленим на облік в центрі зайнятості, як особа, що шукає роботу і якій не було призначено пенсію, а відповідно і не проводилось жодних щомісячних пенсійних виплат, - на законних підставах отримав відповідну допомогу по безробіттю, при цьому, правовідносини щодо виплати ОСОБА_2 пенсійних виплат за вказаний позивачем період у зв'язку з протиправними діями Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці, що було підтверджено та встановлено судом у відповідному рішенні суду (а.с. 23), що призвело до виплати особі у відповідний період ще й пенсійних виплат - можуть бути окремим предметом судового розгляду в площині правомірності таких виплат відповідним органом Пенсійного фонду України, в силу чого, суд вважає, що позовні вимоги з підстав, заявлених в позові, задоволенню не підлягають, а тому в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст. ст. 31, 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», ст. 1, 43 Закону України «Про зайнятість населення», ст. ст. 10, 60, 88, 212, 213, 214 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові Правобережного районного центру зайнятості м. Вінниці, як робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття до ОСОБА_2 про стягнення коштів - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя