Справа № 645/4711/15-ц
Провадження № 2/645/38/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2017 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі: головуючого судді Шарка О.П. секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просить суд припинити шлюб між сторонами, стягнути з відповідача на користь позивача суму компенсації у розмірі 50% вартості спільного сумісного майна, вантажного автомобіля «Газель», автомобіля - «Sсoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_1, 2006 року випуску.

ОСОБА_3 в свою чергу звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2, в якому просить суд визнати за ним право власності на автомобіль «Sсoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_2, 2006 року випуску, право власності на монітор LG, за ОСОБА_4 право власності холодильник Ariston, телефон Samsung, пральну машину LG,комбайн кухонний Delta, шкаф-купе, тумбу-шафу, відеокамеру Panasonic, телевізор LG, два компютери, диван «Атлант» та всі золоті прикраси.

В обґрунтування первісного позивач зазначав, що 4 вересня 2004 року між сторонами був зареєстрований шлюб, сімейні відносини сторін різко погіршилися, постійні сварки, непорозуміння в родині призвели до неможливості сумісного проживання, негаразди в родині викликані тим, що відповідач не поділяє поглядів позивача стосовно сімейних відносин й родини взагалі, все це призвело до нескінченних сварок й скандалів, що робить подальше сімейне життя неможливим. Сторони спільного життя не ведуть. За час шлюбу сторони придбали наступне майно: вантажний автомобіль «Газель», автомобіль - «Sсoda Fabia».У звязку з тим, що спільним сумісним майном сторін постійно користується відповідач, позивач вважає можливим отримання грошової компенсації від відповідача у розмірі 50% вартості спільного майна.

В обґрунтування зустрічного позову позивач зазначав, спільною власністю слід вважати речі, які вони придбали за час їх подружнього життя, до таких речей належить холодильник Ariston, телефон Samsung, пральну машину LG,комбайн кухонний Delta, шкаф-купе, тумбу-шафу, відеокамеру, телевізор LG, відеокамеру Panasonic, також за час шлюбу були придбані золоті прикраси, що знаходяться у ОСОБА_2, їх сукупна вага складає 22,28 гр., вартістю 10159 грн. 68 коп. Крім того, за час перебування у шлюбі, ним було придбано два компютери, вартістю 2000 грн. та 4200 грн., а також монітор LG (1500 грн), також він фінансово брав участь у купівлі дивану «Атлант», документи на ці речі на даний момент знаходяться у ОСОБА_2, все перераховано майно окрім монітора, знаходиться у користуванні останньої. Також в період шлюбу був придбаний автомобіль НОМЕР_3, 2006 року випуску, вартістю 83524 грн., дане авто було предметом кредитно-заставного договору НАН 2А800000180 від 25 квітня 2008 року, на сьогоднішній день вся кредитна заборгованість по цьому договору погашена ним у повному обсязі, оскільки він особисто виплачував всі кошти за зазначений автомобіль, позивач просить визнати зазначений автомобіль його приватною власністю. Також ОСОБА_3 зазначив, що у 2002 році на гроші, виручені від продажу 1/3 частини будинку №9, по вул. Тракторній, у м.Харкові, його батьки придбали автомобіль ГАЗ 33021-14, д.н. 269-43ХА, ІНФОРМАЦІЯ_1, це авто було оформлено на його батька, ОСОБА_5, а в 2005 році автомобіль продали за еквівалент 32000 грн., саме за рахунок цих коштів було здійснено перший внесок за автомобіль НОМЕР_3, 2006 року випуску.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник первісний позов підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити у повному обсязі, надали суду пояснення, аналогічні викладеним у первісній позовній заяві, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити.

У судовому засіданні позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 та його представник первісний позов визнали частково, позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнали у повному обсязі, проти задоволенні іншої частини первісного позову заперечили у повному обсязі, зустрічний позов підтримали у повному обсязі.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються первісні та зустрічні позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення сторін та свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 04.09.2004 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану №2 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис №848 (свідоцтво про одруження серія 1-ВЛ №217852 від 4 вересня 2004 року ).

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Згідно з ст..24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя . Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення.

Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги пояснення сторін, суд вважає, що причини, що спонукають його наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Також судом встановлено, що в період шлюбу 25 квітня 2008 року було придбано автомобіль НОМЕР_3, 2006 року випуску, даний автомобіль був предметом кредитно-заставного договору НАН2А800000180 від 25 квітня 2008 року.

Згідно положено п.п.22, 23, 24, 25 постанови Пленуму Верхового суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч. 3ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно зі ст. 368 ЦК України майно, придбане подружжям в період шлюбу є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором між ними чи законом.

Для визнання майна, придбаного в період шлюбу, обєктом спільної сумісної власності подружжя немає значення на імя кого з подружжя воно оформлене та зареєстроване. Крім того, чоловік та жінка мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, яке їм належить на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до вимог ст. 69, 70, 71 ч. 5 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Оскільки спірний автомобіль НОМЕР_3, 2006 року випуску, придбаний під час зареєстрованого шлюбу за спільні кошти, то кожному з них належить по 1/2 частці.

Автомобілі є неподільною річчю, грошову компенсацію у різниці вартості жоден із сторін не вніс на депозитний рахунок суду.

Відповідно до вимог ст. 364 ч.1,2; 365 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК , за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Жоден із сторін кошти на депозит суду не вніс; автомобіль є неподільною річчю, отже, кожному із сторін належить по 1/2 частині автомобіля НОМЕР_3, 2006 року випуску.

В задоволенні іншої частини первісних та зустрічних позовних вимог суд вважає за доцільне відмовити, виходячи за наступного.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

Згідно з ч. 1ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, у розумінні закону суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для відновлення порушеного права і припинення дій, які порушують таке право.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК).

Згідно положень ст.10 Цивільного процесуального кодексу України(надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Сторонами не надано жодних доказів на підтвердження придбання ним в період шлюбу вантажного автомобіля «Газель», монітору LG, холодильника Ariston, телефону Samsung, пральної машини LG,комбайну кухонного Delta, шкаф-купе, тумбу-шафу, відеокамеру Panasonic, телевізор LG, два компютери, диван «Атлант» та будь-яких золотих прикрас, у звязку з чим позовні вимоги в частині здійснення їх розподілу між подружжям задоволенню не підлягають, оскільки є необґрунтованими та безпідставними.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 57, 60, 61, 79, 88, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Первісні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований 4 вересня 2004 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану №2 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 848.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 ідеальної частки автомобіля «Sсoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_2, 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами) ТМBPY 16Y56ВО52702 синього кольору.

В задоволенні іншої частини первісного позову відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 ідеальної частки автомобіля «Sсoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_2, 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами) ТМBPY 16Y56ВО52702 синього кольору.

У задоволенні іншої частини зустрічних позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами , які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано , набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Надруковано в нарадчій кімнаті.

Головуючий-суддя: