Справа № 466/4012/16 Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І.
Провадження № 22-ц/783/724/17 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Левика Я.А., Шумської Н.Л.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представників ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 07 листопада 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 07 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 (ІПН: НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «Приватбанк» - 4865 (чотири тисячі вісімсот шістдесят п"ять) гривень 90 (дев'яносто) копійок заборгованості за кредитним договором № б/н від 10.07.2007 року, 12549 (дванадцять тисяч п'ятсот сорок дев'ять) гривень 09 копійок заборгованості по процентах за користування кредитом, 1865 (одна тисяча вісімсот шістдесят п'ять) гривень 48 копійок заборгованості за пенею та комісією, а також 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень судового збору. У решті задоволення позовних вимог відмовлено.

Дане рішення оскаржив представник ОСОБА_4 - ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що строк позовної давності збіг у липні 2015 року, а позивач звернувся до суду із даним позовом лише в квітні 2016 року. Також зазначає, що відповідач припинив виконувати свої обов'язки 05 лютого 2009 року. Звертає увагу, що суд першої інстанції не застосував до даних вимог щодо стягнення 1 865, 48 грн. заборгованості за пенею та комісією, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 946, 02 грн. штрафу (процентна ставка) строк позовної давності один рік. Тому вважає, що позивач мав реалізувати своє право через суд від 05 лютого 2009 року коли відповідач ОСОБА_4 припинив виконувати кредитні зобов'язання, що підтверджується нарахуванням пені та комісії, штрафів та відповідно 05 лютого 2010 року сплив строк позовної давності.

Просить скасувати рішення Шевченківьского районного суду м. Львова від 07 листопада 2016 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, представників ОСОБА_2, ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що 10.07.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки.

При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір дії протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 10.07.2007 року, станом на 31.03.2016р. у відповідача утворилась заборгованість перед Банком у розмірі 20 744,49 грн., яка складається з наступного: 4865 грн. 90 коп. - заборгованість по кредиту; 12 549 грн. 09 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 865 грн. 48 коп. - заборгованість з пені та комісії за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - фіксована частина штрафу; 964 грн. 02 коп. - процентна складова штрафу.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» районний суд виходив з того, що заборгованість відповідача перед банком виникла внаслідок невиконання умов кредитного договору. При цьому районний суд прийшов до висновку, що у стягненні штрафів слід відмовити.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Згідно п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до вимог статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

У відповідності до ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно зі ст.1048 Цивільного кодексу України кредитор має право на отримання з позичальника відсотків на суму позики, якщо інше не встановлене договором або законом. Розмір і порядок отримання відсотків встановлюється договором.

У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що строк позовної давності збіг у липні 2015 року колегія суддів не бере до уваги, оскільки згідно п.3.1.3 правил користування платіжною карткою по закінченню строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява тримача про закриття картрахунку, а також при умові наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картрахунку.

В матеріалах справи відсутні докази про те, що ОСОБА_4 звертався до банку із заявою про закриття картрахунку.

Окрім того колегією суддів встановлено, що ОСОБА_4 отримав 26.09.2013 року нову картку, що підтверджується анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку, що спростовує доводи представника ОСОБА_2 проте, що ОСОБА_4 не отримував нової кредитної картки.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Верховний суд України висловив зазначену позицію в постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Таким чином, враховуючи правову позицію Верховного Суду України та отримання ОСОБА_4 кредитної картки з новим терміном дії, то при пред'явленні в квітні 2016 року позову про стягнення заборгованості банком не пропущений строк позовної давності.

Покликання апелянта на те, що районним судом невірно застосовано правила переривання перебігу строку позовної давності, оскільки відповідач припинив виконувати свої обов'язки 05 лютого 2009 року, а погашення заборгованості в сумі 600 грн. - 15.10.2013 р. не є діями, які свідчать про визнання боргу, а також те, що районним судом не застосовано строк позовної давності в один рік до стягнення 1 865 грн. заборгованості за пенею та комісією, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 946, 02 грн. штрафу (процентна складова), колегія суддів вважає безпідставним виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Твердження апелянта про припинення виконання відповідачем зобов'язань 05.02.2009р. спростовується вчиненими ним юридично значимими діями, а саме здійснення погашення заборгованості шляхом внесення готівки через касу банку та термінал на протязі лютого 2009 року по вересень 2013 року, що підтверджується випискою по рахунку. (а.с. 5-7)

Таким чином внесення ОСОБА_4 15.10.2013 року суми в розмірі 600 грн. в рахунок погашення за кредитом свідчить про визнання ним боргу.

Тому застосування судом першої інстанції правил переривання перебігу позовної давності відповідають наявним в матеріалах справи доказам та ст. 264 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 07 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді /підписи/

З оригіналом згідно

Ухвала набрала законної сили:28.02.2017р.

Суддя Струс Л.Б.

Дата оформлення копії:07.03.2017р.

Помічник судді Кузічев Т.В.