Провадження № 22ц/790/4761/17 Головуючий 1-ї інстанції Малихін О.О.
Справа № 630/83/17 Доповідач Бровченко І.О.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Бровченко І.О.,

суддів Кружиліної О.А., Кіся П.В.

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Люботинського міського суду Харківської області від 22 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_5, про розірвання договору довічного утримання, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, який уточнювала під час судового розгляду справи та остаточно просила: розірвати договір довічного утримання (догляду), укладений між нею та ОСОБА_6 08 вересня 2009 року, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований у реєстрі за № 1856; привести сторони в первісний стан, припинивши право власності ОСОБА_6 на будинок №12 по пров. Гребельному в м. Люботині Харківської області; зняти заборону на відчуження житлового будинку, який знаходиться за адресою: м. Люботин Харківської області, пров. Гребельний, 12; визнати за нею, ОСОБА_3, право власності на будинок, який знаходиться за адресою: м. Люботин Харківської області, пров. Гребельний, 12, який відчужувався за договором довічного утримання (догляду), посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований у реєстрі за № 1856.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що договір довічного утримання був укладений з ОСОБА_6 та предметом договору був житловий будинок № 12 по пров. Гребельному в м. Люботин Харківської області. За умовами договору довічного утримання ОСОБА_6 зобовязався довічно утримувати позивача, надаючи необхідне харчування, одяг та забезпечуючи належний догляд і необхідну допомогу. Вартість такого забезпечення була визначена у розмірі 200 грн. на місяць. Після смерті ОСОБА_6 його спадкоємцями виявилися дружина ОСОБА_1 і донька ОСОБА_4 Відповідачі не мають намірів виконувати обовязки по утриманню та наданні необхідної допомоги позивачу, що призвело до того, що вона, ОСОБА_3, вимушена самостійно забезпечувати себе продуктами, ліками, а також займатися прибиранням в будинку, пранням, приготуванням їжі. До того ж, як вказувала позивач, між нею та відповідачами відсутні нормальні людські стосунки через зневажливе ставлення відповідачів до неї. З огляду на те, що відповідачі відмовились від виконання умов договору довічного утримання вона, ОСОБА_3, вимушена була звернутися до суду з даним позовом.

Відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні. Відповідач ОСОБА_1 надала суду пояснення, які також підтримала і відповідач ОСОБА_4, про те, що її чоловік ОСОБА_6 за пропозицією ОСОБА_3 08 березня 2009 року уклав з нею договір довічного утримання. На підставі цього він, ОСОБА_6, розпочав реконструкцію житлового будинку № 12 по пров. Гребельному в м. Люботин Харківської області веранду перебудували в кухню з санвузлом. Але завершити будівельні і ремонті роботи в будинку ОСОБА_6 не встиг через раптову смерть. Через деякий час вона, ОСОБА_1, разом з донькою переїхала жити до будинку ОСОБА_3 і продовжила ремонтні роботи всередині будинку, аби облаштувати умови проживання для дитини. Вона намагалася привчити ОСОБА_3 користуватися туалетом і душем, улаштованими в будинку, але позивач бажала справляти власні життєві потреби як звикла. Також відповідач пояснила, що намагалася купляти продукти харчування для позивача за її списком, особливо взимку, коли не дозволяла позивачу ходити до магазину по ожеледиці. Але позивач намагається готувати собі самостійно, відмовляючись їсти з її каструлі те, що вона приготувала, тому вона, ОСОБА_1, подавала їжу позивачу на окремий посуд. В 2015 році в будинку оселився її, ОСОБА_1, цивільний чоловік. Вона визначила, що з чоловіком займатимуть в будинку більшу кімнату, в меншій кімнаті проживатиме ОСОБА_4, а в середній за площею кімнаті, до якої обладнаний окремий вхід, проживатиме ОСОБА_3 До її кімнати вони стараються не заходити, аби позивач потім не звинувачувала їх в крадіжках. Дозволу на вселення до будинку співмешканця вона, ОСОБА_1, у позивача не запитувала, сподівається, що вона проти цього не заперечувала. Але останнім часом між ОСОБА_3 та всіма мешканцями будинку виникають конфлікти, позивач поводить себе неадекватно, заявляє, що їй набридло з ними жити. На думку відповідача, така поведінка ОСОБА_3 обумовлена старістю або впливом церковної організації, яку восени 2016 року відвідувала позивач. Також відповідач ОСОБА_1 пояснила суду, що не була обізнана з текстом договору довічного утримання, укладеного її чоловіком, та не знала, що має виконувати певні обовязки по відношенню до позивача.

Представник обох відповідачів ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив в їх задоволенні відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях. Представник ОСОБА_2 в своїх поясненнях наголошував на тому, що після укладення договору довічного утримання право власності на житловий будинок № 12 по пров. Гребельному в м. Люботин перейшло до набувача ОСОБА_6 Після смерті набувача ОСОБА_6 спадкоємцями першої черги є відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_4, які в строк, встановлений ст. 1270 ЦК України, звернулися з приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_5 з заявами про прийняття спадщини. Але право власності на житловий будинок до відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_4 не перейшло, оскільки вони не отримали свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Тому не можна вважати ОСОБА_1 і ОСОБА_4 такими, що зобовязані виконувати умови договору довічного утримання та відповідно належними відповідачами в даній справі. Натомість ОСОБА_1 і ОСОБА_4 проживали з ОСОБА_3 як члени сім'ї та доглядали за нею саме з такого принципу, та сподівалися на те, що будуть спадкоємцями після її смерті.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_7 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив в їх задоволенні відмовити з підстав, наведених представником ОСОБА_2

Третя особа, приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_5, про час і місце проведення судового розгляду була повідомлена у встановленому порядку, але в судове засідання не з'явилася.

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 22 червня 2017 року позов задоволено у повному обсязі. Розірвано договір довічного утримання, укладений 08 вересня 2009 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_5 08 вересня 2009 року за реєстровим номером 1856. Приведено сторони в первісне положення і визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок загальною площею 52,10 кв.м, в тому числі житловою площею 26,80 кв.м, який знаходиться за адресою: Харківська область, м. Люботин, пров. Гребельний, 12. Скасовано заборону за реєстраційним № 9033347 на відчуження житлового будинку загальною площею 52,10 кв.м, в тому числі житловою площею 26,80 кв.м, який знаходиться за адресою: Харківська область, м. Люботин, пров. Гребельний, 12, накладену 08 вересня 2009 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_5 на підставі договору довічного утримання від 08 вересня 2009 року за реєстровим номером 1856.

. В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що відповідачі не виконували у належний спосіб обовязки передбачені договором довічного утримання.

Відповідно до вимог ст. 744; 746ч.1; 749 ч.1; 751; 755 ч. 1 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від її віку та стану здоров'я.

У договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

Матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 755 ЦК України передбачено, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежне виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Частиною 1 статті 756 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що між ОСОБА_3 і ОСОБА_6 08 вересня 2009 року був укладений договір довічного утримання, посвідчений приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_5 08 вересня 2009 року за реєстр. № 1856. За цим договором ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_6 належний їй житловий будинок загальною площею 52,10 кв.м, в тому числі житловою площею 26,80 кв.м, з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: Харківська область, м. Люботин, пров. Гребельний, 12. Натомість, ОСОБА_6, як набувач за вказаним договором, зобовязувався довічно повністю утримувати позивача ОСОБА_3, надаючи їй необхідне харчування, одяг, і забезпечувати за нею належний догляд та необхідну допомогу. Вартість харчування, одягу та необхідної допомоги сторони встановили в розмірі 200 грн. щомісячно. Особливою умовою цього договору є те, що ОСОБА_3 залишається проживати та користуватися усім відчужуваним житловим будинком.

В зв'язку з посвідченням цього договору, приватним нотаріусом 08 вересня 2009 року було накладено заборону відчуження зазначеного вище житлового будинку до припинення дії цього договору, зареєстровану в реєстрі за № 1857.

Реєстрація права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: Харківська область, м. Люботин, пров. Гребельний, 12, на ім'я ОСОБА_6 на підставі договору довічного утримання відбулась 08 вересня 2009 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованою 08 лютого 2017 року. За цією довідкою записи про ОСОБА_6, як власника житлового будинку, та заборону на відчуження житлового будинку (реєстраційний № обтяження 9033347) є чинними на момент звернення позивача до суду з даним позовом.

Набувач ОСОБА_6 помер 09 червня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ВЛ № 404378, виданим 18 червня 2013 року відділом державної РАЦС Люботинського міського управління юстиції у Харківській області.

За повідомленням приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_5 від 13 квітня 2017 року, в шестимісячний строк після смерті ОСОБА_6 заяву про прийняття спадщини подала лише ОСОБА_1, батьки померлого ОСОБА_8П і ОСОБА_9 подали заяви про відмову від спадщини на користь ОСОБА_1 Інша особа ОСОБА_4 заяву про прийняття спадщини не подавала. За заявою спадкоємців приватним нотаріусом 15 лютого 2017 року ОСОБА_10, ОСОБА_11 були видані свідоцтва про право на спадщину на автомобіль CHEVROLET LACETTI; на інше майно свідоцтва про право на спадщину не видавались.

Відповідно до ст.ст. 1261, 1268, 1269 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки; малолітня, неповнолітня особа вважаються такими, що прийняли спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї; в іншому випадку спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 відповідачами не оскаржується.

З акту обстеження житлових умов від 05 квітня 2017 року, складеного депутатом Люботинської міської ради Харківської області ОСОБА_12, акту обстеження матеріально-побутових умов від 01 березня 2017 року та показів свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14 вбачається, що вказані докази підтверджують спільне проживання позивача і відповідачів в спірному житловому будинку та містять в собі лише визначення загальної характеристики відносин, які склалися між сторонами. Такі докази не вказують на те, що відповідачі виконували обовязки по належному догляду та наданню необхідної допомоги позивачу, як це передбачено договором довічного утримання.

Інших письмових доказів, які б підтверджували придбання продуктів харчування, ліків, одягу та їх кількості, обсягу і періодичності, відповідачам не надані.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 пояснила, що фактично до моменту звернення ОСОБА_3 до суду достеменно не знала про те, що повинна виконувати певні обовязки по відношенню до позивача.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 на власний розсуд розпорядилася правом позивача на користування усім житловим будинком, обмежила його тим, що визначила для неї окрему кімнату, а також поселила до будинку сторонню людину, якій надала для проживання житлову кімнату, попередньо не погодивши це з відчужувачем.

Виходячи з вимог закону і обставин справи судова колегія вважає висновок суду обгрунтованим, оскільки суд дійшов його на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи та наявних в ній доказів, яким надана належна оцінка, та правильно встановив юридичну природу правовідносин і застосував закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги наведені на її обґрунтування, процесуальне рішення суду, прийняте по суті розглянутого ним питання не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного його вирішення.

Твердження апелянта, що спадкоємці померлого ОСОБА_15 не отримали свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, у звязку з чим відсутні підстави для розірвання спірного договору, є помилковими.

Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим обєктом цивільного права, реалізувавши які спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним. Приймаючи до уваги, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 прийняли спадщину за померлим ОСОБА_15, до них перейшли обовязки набувачів за договором довічного утримання.

Враховуючи, що під час судового розгляду справи встановлено неналежне виконання відповідачами умов договору довічного утримання, суд першої інстанції обґрунтовано розірвав спірний договір відповідно до вимог ст. 755 ЦК України.

Посилання апелянта, що позивач не зверталась до суду першої інстанції з позовними вимогами про припинення договору довічного утримання , висновок суду першої інстанції не спростовує.

Відповідно до ст. 757 ЦК України обов'язки набувача за договором довічного утримання (догляду) переходять до тих спадкоємців, до яких перейшло право власності на майно, що було передане відчужувачем. Якщо у набувача немає спадкоємців або вони відмовилися від прийняття майна, переданого відчужувачем, відчужувач набуває право власності на це майно. У цьому разі договір довічного утримання (догляду) припиняється.

З матеріалів справи вбачається, що після смерті ОСОБА_15 спадщину прийняли ОСОБА_11 та ОСОБА_16 Доказів того, що відповідачі відмовились від прийняття майна, матеріали справи не містять.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про постановлення районним судом рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у відповідності з обставинами справи, наданими сторонами доказами та, відповідно, про відсутність підстав для зміни чи скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 22 червня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді