Ухвала

іменем україни

1 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,

Ступак О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за касаційною скаргоюОСОБА_4 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2015 року,

встановила:

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за умовами кредитного договору від 9 серпня 2007 року, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3, останній відкрито відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 25 000 доларів США на умовах, визначених договором, строком повернення до 9 серпня 2017 року. Виконання умов кредитного договору забезпечено договором іпотеки від 9 серпня 2007 року, укладеним між банком та ОСОБА_3, ОСОБА_4, згідно якого останні в іпотеку банку передали житловий будинок загальною площею 192,3 м. кв., житловою площею 121,7 м. кв., що розташований по АДРЕСА_1

Неналежне виконання позичальником ОСОБА_3 зобов`язань по кредитному договору утворилась заборгованість, яка станом на 15 квітня 2015 року становила 2 376 814,06 грн та добровільно сплачена не була.

Ураховуючи наведене, позивач просив звернути стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1 який є предметом іпотеки та виселити відповідачів із зазначеного будинку.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2015 року позов у частині вимог про виселення залишено без розгляду. Решта позовних вимоги задоволено.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3, на користь

АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за кредитним договором від 9 серпня

2007 року в загальній сумі в еквіваленті до національної валюти

2 376 814,06 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок загальною площею 192,3 м. кв, житловою площею 121,7 м. кв., що розташований по АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Способом реалізації предмету іпотеки визначено шляхом проведення прилюдних торгів із початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Відстрочено виконання рішення про звернення стягнення на нерухоме майно до моменту скасування мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині визначення початкової ціни скасовано, у цій частині ухвалено нове рішення, яким вирішено провести реалізацію майна шляхом проведення прилюдних торгів із початковою ціною 2 147 400 грн, що за офіційним курсом долара США становить 90 000 доларів США.В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без зміни.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі рішення із залишенням позовної заяви без розгляду, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли зобов'язання, що випливають з кредитного договору. Оскільки позичальник виконувала обов'язки, покладені договорами, неналежним чином, банк має право на повернення коштів шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та, крім наведеного, виходив із того, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Оскільки судом першої інстанції у резолютивній частині рішення не було зазначено початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, а також з урахуванням передбаченої умовами договору іпотеки домовленості сторін щодо загальної вартості предмета іпотеки в сумі 90 000 доларів США, апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду в частині визначення початкової ціни за ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, та ухвалив в цій частині нове рішення, визначивши початкову ціну предмета іпотеки 2 147 400 грн, що еквівалентно 90 000 доларів США.

Проте повністю з такими висновками погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Установлено, що 9 серпня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, згідно якого, банк відкрив позичальникові відновлювальну кредитну лінію на загальну суму

25 000 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути отримані в рахунок погашення кредитної лінії грошові кошти до 9 серпня 2017 року і сплатити за користування кредитними коштами проценти у розмірі 16% річних на суму залишку заборгованості.

Виконання позичальником умов кредитного договору забезпечено договором іпотеки від 9 серпня 2007 року, укладеним між банком та

ОСОБА_3, ОСОБА_4, згідно із умовами якого останній в іпотеку банку передали житловий будинок загальною площею 192,3 м. кв., житловою площею 121,7 м. кв., що розташований по АДРЕСА_1

11 вересня 2009 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області видано судовий наказ та стягнуто з позичальника

ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі

271 892,43 грн.

Даний судовий наказ звернуто до примусового виконання.

20 листопада 2013 року ВДВС Коломийського МРУЮ відкриті виконавчі провадження, про що винесені відповідні постанови.

Банком заявлено позов про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідачів.

Обґрунтовуючи позов, банк посилався на те, що позичальник

ОСОБА_3 належним чином не виконувала умови договору щодо повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, у зв`язку з чим станом на 15 квітня 2015 року утворилась заборгованість у сумі 2 376 814,06 грн, із яких: 23 579,20 доларів США, що еквівалентно

540 590,88 грн, заборгованості за кредитом; 12 695,73 доларів США, що еквівалентно 291 069,93 грн, заборгованості по процентах за користування кредитом та 1 545 153,25 грн пені.

Позивач вказував, що зазначений розрахунок проведений з урахуванням часткового повернення заборгованості за судовим наказом Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 вересня 2009 року.

Частиною 1 ст. 33 та ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно із ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Суть іпотеки як засобу забезпечення виконання цивільно-правових зобов'язань полягає у тому, що кредитор (іпотекодержатель) набуває право в разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення своїх вимог з вартості іпотечного майна переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. Це право відповідно до Закону України «Про іпотеку» підлягає підтвердженню з боку суду.

У пунктах 11,14 постанови Пленуму Верховного Суду України

від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК). У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Разом з тим, судами першої та апеляційної інстанцій вказані обставини не перевірені, висновки щодо перевірки обґрунтованості розрахунку заборгованості, строків нарахування та її складових, ухвалені ними рішення не містять.

Вирішуючи даний спір та посилаючись на загальний розмір заборгованості, суд першої інстанції не зазначив усіх складових цієї заборгованості, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, не перевірив обґрунтованості їх нарахування, зокрема нарахування штрафів і пені, не перевірив чи не увійшла у розрахунок сума, стягнута за судовим наказом від 21 вересня 2009 року, а також на указав початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Суд апеляційної інстанції на зазначене уваги також не звернув та вказаних порушень у повному обсязі не виправив, визначив лише початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, посилаючись на загальний розмір заборгованості, не зазначивши усіх складових цієї заборгованості, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, не перевіривши обґрунтованості їх нарахування, період і суми які до неї входять, а також, чи не увійшла у розрахунок раніше стягнута сума за судовим рішенням.

Ураховуючи наведене судові рішення не відповідають вимогам

ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.С. Висоцька

Судді:М.К. Гримич О.В. Кафідова О.В. Ступак

І.М. Фаловська