Дата документу 10.03.2017
Справа № 320/1432/17-ц
Провадження № 2-з/320/53/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«10» березня 2017 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Бахаєва І.М.,

при секретарі Фурсовій Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі заяву Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

28 лютого 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 11.04.2011 року в розмірі 80838,41 гривень.

Одночасно з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на молочний цех, який розташований за адресою: Запорізька область, Якимівський район, Червоноармійської селищної Ради, промислова зона, шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Згідно із ч. 2 вказаної статті у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»,розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має право з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В обґрунтування вимоги щодо забезпечення позову заявник посилається на недобросовісну поведінку відповідача ОСОБА_2, яка не виконує належним чином свої зобовязання за кредитним договором.

Проте, ПАТ КБ «ПриватБанк» не надало суду жодних доказів наявності загрози невиконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, оскільки сама по собі можливість розпорядження майном, яке перебуває у власності відповідача, не дає підстав вважати, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Крім того, у заяві відсутня будь-яка інформація про можливу вартість молочного цеху, що позбавляє суд можливості вирішити питання про співмірність заявлених позивачем вимог вартості майна, на яке позивач просить накласти арешт.

Також, відповідно наданою ПАТ КБ «ПриватБанк» інформаційної довідки з Державного реєстру речовин прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_2 належить на праві приватної спільної власності 53/10000 молочного цеху, який розташований за адресою: Запорізька область, Якимівський район, Червоноармійської селищної Ради, в заяві про забезпечення позову, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить суд накласти арешт на весь молочний цех, що є безпідставним.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги те, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими повязується застосування певного виду забезпечення позову, а також не надання заявником (позивачем за позовом) доказів, які можуть свідчити про вчинення ОСОБА_2 із реалізації майна чи підготовки до такої реалізації, суд дійшов висновку про відсутність, станом на час розгляду вказаної заяви, правових підстав для забезпечення позову у справі № 320/1432/17-ц.

А тому, як наслідок, у задоволенні заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» про забезпечення позову судом відмовляється через недоведеність.

Згідно з абзацом 3 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» за змістом ст. 293 ЦПК України окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову, а також про його скасування, проте ухвали про відмову у забезпеченні позову оскарженню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 151-153, 210 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити Публічному акціонерному товариству ОСОБА_1 банк «ПриватБанк» у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ: І.М. БАХАЄВ