Справа № 740/1860/17 Провадження № 22-ц/795/1717/2017 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Ковальова Т. Г. Доповідач - Лакіза Г. П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЛакізи Г.П.,
суддів:Вінгаль В.М., Скрипки А.А.,
при секретарі:Халимон Т.Ю.,
за участю:ОСОБА_5, ОСОБА_6, адвоката Івашка В.В., представника відповідача Бойко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01 серпня 2017 року про закриття провадження в справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_6 до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області про визнання незаконною відмови у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою та зобов'язання розглянути клопотання про надання дозволу, -

в с т а н о в и в:

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01 серпня 2017 року провадження у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_6 до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області про визнання незаконною відмови у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою та зобов'язання розглянути клопотання про надання дозволу закрито у зв'язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01 серпня 2017 року та направити справу для розгляду в Ніжинський міськрайонний суд.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 зводяться до того, що ухвала суду є незаконною, а тому підлягає скасуванню.

ОСОБА_5 зазначає, що висновок суду про те, що даний спір повинен вирішуватися в порядку адміністративного судочинства, суперечить роз'ясненням постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №13 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді судами цивільних справ", з яких вбачається, що земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю. Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК України, ст. 152 Земельного кодексу України. А згідно ст.15 ЦПК України спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, розглядаються в порядку цивільного судочинства.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області просить апеляційну скаргу відхилити як безпідставну та необґрунтовану. Зазначають, що в п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №13 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", на яку посилається ОСОБА_5, зазначено, що при вирішенні питань, пов'язаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, судам слід враховувати роз'яснення, викладені в п.2 і 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді судами цивільних справ" (із змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року №2), а також Рішення Конституційного Суду України від 01 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

У своєму Рішенні Конституційний Суд України розтлумачив, що поширення компетенції адміністративних судів на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування, як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності. А вимоги позивачів стосуються саме перевірки правомірності відмови відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Також Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області зазначає, що ОСОБА_5 не набула прав власності на земельну ділянку, не є ні власником ні землекористувачем, а тому її посилання на ст.393 ЦК України та ст.152 ЗК України є безпідставними.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_5, ОСОБА_6, адвоката Івашка В.В., представника відповідача Бойко Т.М., перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням вимог закону.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки відмовляючи позивачам у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для особистого селянського господарства, відповідач здійснював владні управлінські функції, тобто спір стосується дій та рішень Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області саме як суб'єкта владних повноважень, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Звертаючись до суду з указаним позовом, позивачі просили визнати незаконною відмову Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області щодо розгляду їх заяви про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га у власність кожному для ведення особистого селянського господарства на території Перемозької сільської ради Ніжинського району; зобов'язати відповідача розглянути їх заяви та надати дозвіл на розроблення даної документації.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належить розгляд справ фізичних та юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У Рішенні Конституційного Суду України від 01 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України розтлумачено, що поширення компетенції адміністративних судів на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування, як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Суд першої інстанції врахував зазначені положення закону та вірно вважав, що спір у даній справі виник за зверненням до суб'єкта владних повноважень із приводу реалізації наданих йому законом управлінських функцій, розгляд якого проводиться за правилами адміністративного судочинства, а, відтак, відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України провадження у справі підлягає закриттю.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки ґрунтуються на помилковому розумінні ОСОБА_5 норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини. Рішення про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки не тягне за собою виникнення права на земельну ділянку, а тому доводи апеляційної скарги щодо наявності спіору про право на земельну ділянку не можна визнати обгрунтованими.

Суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормою права, яка підлягає застосуванню, а тому законно та обґрунтовано дійшов висновку про закриття провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України та з врахуванням правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду України від 07.06.2016 у справі № 820/3507/15 та від 19.01.2016 у справі № 824/167/15-а.

Зважаючи на наведене, апеляційний суд на підставі п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду залишенню без змін, оскільки її постановлено з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314, 315, 317, 319 ЦПК України апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: