Провадження № 2/219/986/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 березня 2017 року Артемівський міськрайонний районний суд Донецької області в складі:
судді Павленко О.М.,
за участі секретаря Кудла Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
до суду звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою, згідно якої вона просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1. Вказує, що власником вказаної квартири є територіальна громада Бахмутської міської ради. 18.03.1983 року на підставі рішення виконкому міської ради народних депутатів м. Артемівська видано ордер № 118/83 ОСОБА_2 та членам його сім'ї на зайняття квартири АДРЕСА_1. З відповідачем вона перебуває в шлюбі з 28.08.1981 року, за час шлюбу у них народилися діти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. З 2010 року вони припинили сімейні стосунки, відповідач зібрав свої речі і поїхав, де на теперішній час він проживає їй невідомо, комунальні платежі не сплачує, що створює перешкоди в оформлені субсидії та змушує нести додаткові витрати на оплату житлово - комунальних послуг.
Треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Разом з тим, до суду від них надійшли заяви, згідно яких вони просили розглянути справу за їх відсутності, підтримали позовну заяву та не заперечували проти заочного розгляду справи (а.с.32,33).
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності відповідача.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає можливими проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує.
Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом достовірно встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 28.08.1981 року відділом РАЦС виконкому Артемівської міської ради ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрував шлюб з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, після реєстрації шлюбу «Макарова» змінила прізвище на «Майгрус», про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 605 (а.с.21).
Згідно свідоцтва про народження, виданого відділом РАЦС виконкому Артемівської міської ради, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1, про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено відповідний актовий запис № 731 (а.с.19).
Відповідно до ордеру № 118/83, виданого 18.03.1983 року, на підставі рішення виконкому міської рад народних депутатів м. Артемівська від 16.03.1983 року за № 134/2, ОСОБА_2, сім'я якого складає з трьох осіб: ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, видано ордер № 118/83 на право зайняття квартири № 66 в будинку № 94 (а.с.26).
Згідно свідоцтва про народження, виданого 27.04.1988 року відділом РАЦС виконкому Артемівської міської ради Донецької області, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року, батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1, про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено відповідний актовий запис № 420 (а.с.20).
Відповідно до довідки № 3986, виданої керівником ПП «ВІЛС» ОСОБА_6, за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, - наймач; ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_4,- жінка; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, - донька; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, - син (а.с.5).
Згідно акту від 26.12.2016 року, складеного комісією та затвердженого директором ПП «ВІЛС», за адресою: АДРЕСА_3 зареєстрований ОСОБА_2, але не проживає з 2010 року по теперішній час, що підтверджують сусіди ОСОБА_7, ОСОБА_8 (а.с.4).
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі PowellandRayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).
Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.
Відповідно до листа начальника Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області підполковника поліції Попова Ю.В. від 27.02.2017 року 3839/201/01-2017, згідно обліків Бахмутського ВП ГУ НП в Донецькій області гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, з приводу вчинення йому перешкод з боку будь-якої особи, щодо недопущення його до квартири АДРЕСА_4 не звертався (а.с.63).
Згідно листа головного лікаря Бахмутської центральної районної лікарні ОСОБА_10 від 27.02.2017 року № 1092 громадянин ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, в період з 2010 року по теперішній час на обліку в КЗОЗ «Бахмутська ЦРЛ» не перебуває, за амбулаторною та стаціонарною допомогою не звертався, медична допомога вдома не надавалась (а.с.62).
Згідно ч. ч 1, 2 ст. 71 Житлового кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК),. необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім'ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім'ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу.
Позивач вказує, що відповідач ОСОБА_2 з 2010 року не проживає зі своєю сім'єю в спірній квартирі, зібрав свої речі та поїхав, його місцезнаходження жінці та дітям невідоме, поважних причин його не проживання судом не встановлено.
Згідно зі ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень.
Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які вона посилалася як на підстави своїх вимог.
Судом достовірно встановлено, що відповідач не проживає у спірній квартирі з 2010 року, нею не користується, витрати, пов'язані з оплатою квартири та комунальних послуг не сплачує, а тому суд визнає відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.
Керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 10, 60, 212-215, 224 ЦПК України, ст.ст. 319, 321 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», суд, -
позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою згодою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області протягом 10-ти днів з моменту отримання копії цього рішення.

Суддя -

О.М.Павленко