Справа №489/4378/15-ц 16.03.2017 16.03.2017 16.03.2017
Провадження №22-ц/784/492/17
Справа № 489/4378/15-ц Головуючий першої інстанції: Кокорєв В.В.
Провадження № 22-ц/784/492/17 Суддя-доповідач Апеляційного суду: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Коломієць В.В.

суддів Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Лівшенко О.С.,

за участю: представника відповідача та третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Миколаївської міської ради на рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 19 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Виконавчого комітету Миколаївської міської ради (далі ВК ММР), ОСОБА_5, треті особи Миколаївська міська рада (далі ММР), Реєстраційна служба Миколаївського міського управління юстиції в Миколаївській області, приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_6, про визнання договорів недійсними,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу та інших договорів недійсними.

Позивач вказував, що 11 травня 2001 року придбав за договором купівлі-продажу частину квартири спільного заселення № 14 по вулиці Чигрина, 248 у м. Миколаєві. Дана квартира знаходиться у багатоквартирному будинку, а тому він разом з іншими мешканцями будинку є співвласниками і користувачами допоміжних приміщень, які відносяться до даного будинку, зокрема, підвальних приміщень.

Як зазначив позивач, в червні 2015 року йому стало відомо, що ОСОБА_4 за договором дарування від 02 грудня 2009 року отримала у власність 8/100 частин вищевказаних допоміжних підвальних приміщень. Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6

Посилаючись на те, що вказаний договір дарування порушує його права співвласника допоміжних приміщень будинку, просив скасувати цей договір, а також всі інші договори відчуження/придбання нежитлових підвальних приміщень за адресою: м. Миколаїв, вул. Чигрина, 248.

В січні 2016 року ОСОБА_3 доповнив свої позовні вимоги: просив також виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстрацію щодо будь-якого права власності на нежитлові підвальні приміщення по вул. Чигрина, 248, у м. Миколаєві (т. 1 а.с. 87-88).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 січня 2016 року задоволено клопотання позивача про залучення до участі у справі в якості співвідповідачів Виконавчого комітету Миколаївської міської ради та ОСОБА_5.

Рішенням Ленінського районного суду від 19 грудня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу комунального майна від 02 грудня 2008 р., укладений між Територіальною громадою міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради та ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за №4923, про купівлю-продаж 8/100 часток нежитлового приміщення за адресою: м. Миколаїв, вул. Чигрина, 248. В задоволенні інших вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_5 та ВК ММР на користь ОСОБА_3 судовий збір по 121 грн. 80 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, невірне зясування обставин справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що за оспорюваним позивачем договором дарування, що був укладений 02 грудня 2009 року між відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_4, остання отримала у власність 8/100 частин нежитлових приміщень підвалу, що розташовані за адресою: м. Миколаїв, вул. Чигрина, 248. За змістом даного договору зазначені нежитлові приміщення підвалу в цілому складаються з: літ. Апд нежитлові приміщення підвалу, загальною площею 268,9 кв.м. Коридор І (28,5 кв.м.). Вказана частка нежитлових приміщень належала дарувальнику ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 02 грудня 2008 р., посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6, реєстровий № 4923 (т. 1 а.с. 71).

Суд, ухвалюючи оскаржуване рішення про визнання недійсним договору купівлі-продажу комунального майна від 02 грудня 2008 р., укладеного між Територіальною громадою міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_6, зареєстрований за №4923, виходив з того, що позивач, будучи співвласником квартири №14 спільного заселення в будинку № 248 по вул. Чигрина у м. Миколаєві, відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"є також співвласником підвалу будинку, а тому даний договір суперечить закону та порушує права позивача.

Проте, повністю погодитись з цим не можна, оскільки суд не врахував наступного.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з положеннями ст. ст. 1, 3, 118 ЦПК України завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод і інтересів фізичних осіб та юридичних осіб в порядку, визначеному законодавством України. Захист цивільних прав у судовому порядку здійснюється шляхом пред'явлення позову до особи, якою, як вважає позивач, порушені його права, свободи чи інтереси.

За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого порушеного права лише у випадку реального його порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому відповідачем у справі має бути особа, яка реально порушує чи створює реальну небезпеку порушення прав позивача.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Як вбачається з матеріалів справи, у первісному позові, заявленому до відповідача ОСОБА_4, позивач просив скасувати договір дарування, що був укладений 02 грудня 2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, а також всі інші договори відчуження/придбання нежитлових підвальних приміщень за адресою: м. Миколаїв, вул. Чигрина, 248 (т. 1 а.с. 1, 2).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 січня 2016 року задоволено клопотання позивача про залучення до участі у справі в якості співвідповідачів Виконавчого комітету Миколаївської міської ради та ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 87-90).

11 березня 2016 року до суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій ОСОБА_3 просив визнати недійсними рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 1326 від 28 липня 2006 року, № 1982 від 27 жовтня 2006 року та № 27/55 від 18 вересня 2008 року, а також визнати недійсними договір купівлі-продажу комунального майна - 8/100 часток нежитлового приміщення за адресою: м. Миколаїв, вул. Чигрина, 248 - від 02 грудня 2008 р., укладений між Територіальною громадою міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради та ОСОБА_5, та договір дарування, що був укладений 02 грудня 2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 185).

Проте, ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 квітня 2016 року в задоволенні клопотання про уточнення позовних вимог відмовлено (т. 1 а.с. 246).

Отже, враховуючи ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 квітня 2016 року, вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу комунального майна - 8/100 часток нежитлового приміщення за адресою: м. Миколаїв, вул. Чигрина, 248, укладеного 02 грудня 2008 р. між Територіальною громадою міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради та ОСОБА_5, не була принята судом першої інстанції до провадження, а тому не могла бути вирішена судом. Заявлену у позові вимогу про скасування не тільки договору дарування, що був укладений 02 грудня 2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, а також і всіх інших договорів відчуження/придбання нежитлових підвальних приміщень за адресою: м. Миколаїв, вул. Чигрина, 248, без зазначення конкретних правочинів, які оспорює позивч, - не є позовними вимогами, які повинні заявлятися відповідно до встановленої ст. 119 ЦПК України форми та змісту позовної заяви. Таким чином, суд, визнаючи недійсним договір купівлі-продажу комунального майна від 02 грудня 2008 р., укладений між Територіальною громадою міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради та ОСОБА_5, вийшов за межі заявлених вимог.

Крім того, пред'являючи позов і пізніше уточнюючи його, позивач зазначав відповідачами ОСОБА_5, ОСОБА_4 та Виконавчий комітет Миколаївської міської ради. При цьому позову до Миколаївської міської ради ОСОБА_3 не пред'являв.

Між тим, Виконавчий комітет Миколаївської міської ради не є стороною ні оспорюваного позивачем договору дарування, ні визнаного судом недійсним договору купівлі-продажу комунального майна, а тому він є неналежним відповідачем.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 33 ЦПК України, суд за відсутності відповідного клопотання позивача, з власної ініціативи не вправі проводити заміну неналежного відповідача на належного або залучати до участі у справі іншу особу як співвідповідача, оскільки право визначення особи відповідача надано виключно позивачеві.

Однак, ухвалюючи рішення у цій справі, суд не звернув достатньої уваги на викладене, не з'ясував усіх обставин справи та не обговорив питання про необхідність залучення до участі у справі належного відповідача з оформленням цієї процесуальної дії відповідно до вимог ст. 33 ЦПК України, що має значення для правильного вирішення цього спору.

У силу наданих чинним ЦПК України повноважень апеляційний суд позбавлений повноважень на стадії апеляційного розгляду залучати до участі у справі належного відповідача.

Без з'ясування вищевикладених обставин передчасним є висновок суду про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За таких обставин, рішення суду відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Миколаївської міської ради задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, ОСОБА_5 про визнання договорів недійсними - відмовити

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: В.В. Коломієць

Судді: І.В. Лівінський

ОСОБА_7