№ 4-с/263/107/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2017 року місто Маріцуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Ковтуненко В.О.,

при секретарі Дандик С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у донецькій області, заінтересована особа ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В:

Скаржник ОСОБА_1, у порядку ст.383 ЦПК України звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м.Маріуполя Головного територіального управління юстиції у м. Маріуполі ОСОБА_3 Мотивуючи свої вимоги тим, що державний виконавець безпідставно виніс постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 04 жовтня 2016 року (провадження ВП №42997980, ВП №42997361, ВП№42998117) по виконанню виконавчих листів №2/263/1563/2013, №28263/1363/2013, №28263/1563/2013, відповідно, виданих 14.04.2014 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів, невірно застосував норму п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» з тих підстав, що державним виконавцем не вжито всіх необхідних заходів для належного виконання рішення суду. Водночас, положення ч.1 ст.18 вказаного Закону передбачає, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії й здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Проте, всупереч цьому державний виконавець лише обмежився формальною перевіркою майнового стану боржника, й встановивши, що останній немає доходу, на яке можливе звернути стягнення, повернув виконавчий документ стягувачу. Заявник незгоден із зазначеними постановами про повернення виконавчих листів, вважає їх такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки неперевіреним залишився майновий стан боржника, а саме наявність у власності нерухомого майна на яке можливо звернути стягнення. За інформацією наявною у стягувача, боржник має у власності квартиру, де проживає постійно, але державний виконавець не зважаючи на проведення опису майна не зясував можливість накладення арешту на нерухоме майно боржника. З огляду на викладене, просив визнати неправомірними дії державного виконавця Гладибороди Д.О., скасувавши назначені постанови про повернення виконавчих документів стягувачеві.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, доводи викладенні у зверненні до суду підтримав у повному обсязі.

Державний виконавець Гладиборода Д.О. надіслав заперечення, відповідно до яких скаргу вважає безпідставною, оскільки за час виконавчих дії вживався вичерпний перелік заходів спрямованих на встановлення майна боржника.

Заінтересована особа ОСОБА_2 до залу судового засідання не зявився про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку.

За таких підстав суд визнав за можливе розглядати скаргу за відсутності заявника, державного виконавця та заінтересованої особи на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.

Суд, зясувавши правову позицію скаржника, відповідно до його звернення до суду та заперечення, які надійшли від державного виконавця, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку про задоволення скарги із наступних підстав.

Судом встановлено, що державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції Донецької області ОСОБА_3 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 04 жовтня 2016 року (провадження ВП №42997980, ВП №42997361, ВП№42998117 по виконанню виконавчих листів №2/263/1563/2013, №28263/1363/2013, №28263/1563/2013, відповідно, виданих 14.04.2014 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів, на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з тим, що в ході виконавчих дій щодо перевірки майнового стану боржника, державний виконавець встановивши, що боржник немає доходу, на яке можливо звернути стягнення, повернув виконавчий документ стягувачу, про що постановив оскаржувані постанови.

Проте, з такою позицією погодитися не можна з тих підстав, що державним виконавцем встановлені обставини, які не відповідають дійсності, й покладені в основу оскаржуваної постанови про повернення виконавчого документа стагувачеві, не вжито всіх заходів для належного виконання рішення суду в межах наданих Законом державному виконавцеві повноважень, а саме: останній не здійснив перевірку майнового стану боржника шляхом витребування інформації про наявність прав власності на нерухоме майно, коштів на рахунках у фінансових установах, що мали б бути підтвердженні відповідними актами тощо.

Положення ч.1 ст.18 вказаного Закону передбачає, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії й здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п.7 та п.8 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у звязку з виконавчим провадженням.

За таких підстав, державний виконавець, прийнявши рішення/постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, діяв не у відповідності до своїх посадових повноважень, визначених Законом України «Про виконавче провадження», відтак, відповідно до ст.387 ЦПК України, суд вважає за необхідне визнати такі дії державного виконавця неправомірними й зобовязати його вжити заходів до вчинення процесуальної дії щодо скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Одночасно, суд звертає увагу, на порушення реєстраційної дисципліни, яка відобразилась на невірному визначенні нумерації виконавчих листів, що унеможливлює їх ідентифікацію в подальшому.

Відповідно до ст.387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Аналізуючи зібрані по скарзі докази, суд приходить до висновку про те, що вимоги скаржника є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, при цьому обставини, що спростовують вимоги, судом не встановлені.

На підставі вищевикладеного, керуючись Цивільним процесуальним кодексом України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3, заінтересована особа ОСОБА_4, - задовольнити.

Визнати дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3, які виявилися у винесенні постанов про повернення виконавчого документа стягувачеві від 04 жовтня 2016 року (провадження ВП №42997980, ВП №42997361, ВП№42998117) по виконанню виконавчих листів №2/263/1563/2013, №28263/1363/2013, №28263/1563/2013, відповідно, виданих 14.04.2014 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів, - неправомірними.

Зобовязати державного Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3, вжити заходів до скасування постанов про повернення виконавчого документа стягувачеві від 04 жовтня 2016 року (провадження ВП №42997980, ВП №42997361, ВП№42998117) по виконанню виконавчих листів №2/263/1563/2013, №28263/1363/2013, №28263/1563/2013, відповідно, виданих 14.04.2014 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.О. Ковтуненко