Справа № 161/3529/16-ц Провадження № 22-ц/773/103/17 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк В.Ф.
Категорія: 27 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2017 року місто ОСОБА_1

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А.К.,

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Галицька І.П.

з участю: представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суд з вказаним позовом мотивуючи його тим, що 22.05.2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 070-22-154/08, відповідно до умов якого останній отримав грошові кошти в сумі 70000 доларів США, зі сплатою 13,5% річних та з кінцевим терміном повернення 21.05.2023 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 22.05.2008 року між АКБ «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір поруки, за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобовязань, що витікають із договору відновлювальної кредитної лінії № 070-22-154/08 від 22.05.2008 року.

Посилаючись на те, що позичальник неналежним чином виконує взяті на себе зобовязання за кредитним договором, просить стягнути солідарно з відповідачів в користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 444 268,23 грн., в тому числі 7468,02 доларів США, що (згідно курсу НБУ станом на 11.03.2016 року 1 долар США становить 25,5192 грн.) еквівалентно 190577,84 грн. заборгованість за кредитом, 5098,80 доларів США, що еквівалентно 130117,29 грн. заборгованість за відсотками, 101450,94 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту за період з 10.03.2015 року по 10.03.2016 року включно та 22 122,15 грн. пеня за несвоєчасну сплату відсотків за період з 10.03.2015 року по 10.03.2016 року включно та судові витрати по справі.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2016 року позов задоволено.

Постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (в користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 444 268, 23 грн. заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 070-22-154/08 від 22.05.2008 року станом на 11.03.2016 року, з яких: 7468,02 доларів США, що (згідно курсу НБУ станом на 11.03.2016 року 1 долар США становить 25,5192 грн.) еквівалентно 190577,84 грн. заборгованість за кредитом, 5098,80 доларів США, що еквівалентно 130117,29 грн. заборгованість за відсотками, 101450,94 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту за період з 10.03.2015 року по 10.03.2016 року включно та 22 122,15 грн. пеня за несвоєчасну сплату відсотків за період з 10.03.2015 року по 10.03.2016 року включно.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 3332,01 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 3332,01 грн. судового збору.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.11.2016 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2016 року відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій, покликаючись на незаконність судового рішення через невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування всіх обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального і процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Задовольняючи позов банку суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позичальником за кредитним договором порушено умови виконання даного договору то банк підставно заявив вимогу щодо стягнення з відповідачів суми боргу.

З таким висновком суду погодитися не можна, оскільки він зроблений з порушенням норм матеріального права та без належного зясування дійних обставин справи.

Відповідно до ст. 213 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, котрі були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.05.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку Укрсоцбанк та ОСОБА_2 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 070/22/154/08, відповідно до умов якого позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання були надані грошові кошти в сумі 70000 доларів США зі сплатою 13,5% річних з порядком зниження максимального ліміту заборгованості згідно графіку вказаного в договорі, з кінцевим терміном повернення до 21.05.2023 року (а.с 6-12).

З метою забезпечення належного виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором 22.05.2008 року між банком, ОСОБА_2 як позичальником та ОСОБА_3 як поручителем було укладено договір поруки, за яким ОСОБА_3 зобовязався перед банком відповідати за виконання зобовязань щодо повернення коштів, наданих позичальнику (а. с. 16-17).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтями 1048, 1050, 1054 цього Кодексу передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів від суми позики згідно з умовами договору.

Згідно заяв на видачу готівки № 5-007 від 07.08.2009 року, №5-001 від 19.06.2008 року, № 5-027 від 22.05.2008 року банк видав позичальнику грошові кошти в сумі 45000 дол. США (а.с. 13-15).

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п.п. 2.4, 2.9 цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту визначених п.1.1, 3.2.3, 3.3.8.1, 3.3.14 цього договору позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.

Як вказує банк у своїй позовній заяві, позичальник взяті на себе зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 11.03.2016 року за ним утворилася заборгованість в розмірі 444268,23 грн., з яких: 7468,02 дол. США, що еквівалентно 190577,84 грн. заборгованість за кредитом, 5098,80 дол. США, що еквівалентно 130117,29 грн. заборгованість за відсотками, 101450,94 грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту за період з 10.03.2015 року по 15.03.2016 року; та 22122,15 грн. пеня за несвоєчасну сплату відсотків за період з 10.03.2015 року по 10.03.2016 року.

Проте в супереч вимогам ст. 60 ЦПК України позивач не подав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування заборгованості в розмірі указаному банком.

У судовому засіданні 09.02.2017 року задоволено клопотання відповідача ОСОБА_2 та запропоновану позивачу подати суду: виписку по рахунку коштів за договором відновлювальної кредитної лінії № 070-22-154/08 ОСОБА_2 з 22 травня 2008 року по даний час та інші бухгалтерські документи; кредитну справу за договором відновлювальної кредитної лінії № 070-22-154/08 для дослідження в судовому засіданні; детальний розрахунок кредитної заборгованості на заявлених вимог.

Лист апеляційного суду Волинської області, у якому позивачу розяснено право, відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, подати докази, вручено банку 15.02.2017 року (а.с.130).

На спростування доводів банку про наявність заборгованості у розмірі 444 268,23 грн. відповідач ОСОБА_2 подав квитанції з яких вбачається, що у період з червня 2009 року по лютий 2014 року ОСОБА_2 сплачено на погашення заборгованості за кредитом 69670,68 дол. США , 17103 дол. США за кредитом і процентами (відповідно до вказівки у квитанції), 21422,37 дол. США за відсотками річних.

У якому порядку проводилось зарахування банком сплачених боржником коштів, суд не має можливості встановити, відтак, провести розрахунок заборгованості у звязку з неподанням банком доказів виписки про рух коштів, кредитної справи, інших первинних банківських документів.

З огляду на викладе, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки позивачем ПАТ «Укрсоцбанк» не доведено належними та допустимими доказами існування заборгованості ОСОБА_2 в розмірі, зазначеному у позовній заяві, у задоволенні позову слід відмовити.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У звязку з задоволенням апеляційних скарг на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню сплачений судовий збір згідно з квитанцією від 23.12.2016 року, (а.с.85), в сумі 7330 грн. 42 коп.

З матеріалів справи вбачається, що листом апеляційного суду Волинської області від 12.01.2017 року №502/2017/161/3529/16-ц в газеті «Волинь нова» опубліковано оголошення про виклик у судове засідання відповідача ОСОБА_3, вартість якого відповідно до рахунку №2982 від 17.01.2017 року становить 180 грн.

Тому, з відповідачаОСОБА_3 необхідно стягнути в дохід держави судові витрати пов'язані з публікацією в пресі оголошення про його виклик.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК України колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2016 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволені позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості кредитним договором.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_2 7330,42 грн. витрат по оплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 180 грн. витрат повязаних з публікацією судового оголошення.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий

Судді: