Справа № 163/720/17
Провадження № 6/163/4/17
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2017 року Любомльський районний суд Волинської області

у складі: головуючої судді Гайдук А.Л.,

за участі секретаря Костюк Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Любомль подання старшого державного виконавця Любомльського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон, -

в с т а н о в и в :

Старший державний виконавець Любомльського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі Любомльський РВДВС ГТУЮ у Волинській області) ОСОБА_1 звернулась в суд з зазначеним поданням, у якому просила тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1, до виконання зобовязань, покладених на нього виконавчим листом №166/36/15-ц, виданим 02.03.2015 року. Подання обґрунтоване тим, що за вказаним виконавчим листом з боржника ОСОБА_2 стягуються в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 в розмірі ? частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 15.01.2015 року, до повноліття дитини, але мінімальний розмір аліментів за жодних обставин не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішення суду станом на сьогоднішній день про стягнення аліментів на дитину не виконано, рухоме чи нерухоме майно у боржника відсутнє, на виклики до державного виконавця 11.07.2016 року та 06.03.2017 року він не зявився та про причини неявки не повідомив, від виконання аліментних зобовязань ухиляється та, незважаючи на отримання ним доходу від поїздок в ОСОБА_5, будь-яких заходів щодо виконання судового рішення за рахунок належного йому майна і доходів не вживає. Враховуючи наявність у боржника закордонного паспорта та спосіб отримання ним доходу, старший державний виконавець вбачає підстави для застосування щодо останнього тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон.

Старший державний виконавець Любомльського РВДВС ГТУЮ у Волинській області Горун І.Л. в судове засідання не зявилась, однак 17.03.2017 року в канцелярію суду подала заяву про розгляд подання у її відсутності.

За таких обставин, подання розглянуто у відповідності до положень ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали подання, суд дійшов висновку, що в його задоволенні слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ч.2, ч.3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до п.5 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено, зокрема, у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

З аналізу зазначеної норми матеріального закону слідує, що для тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон необхідна не тільки наявність невиконаних зобовязань, але і факт ухилення від їх виконання.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець має право звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Тобто, право на звернення до суду із поданням про обмеження боржника у праві виїзду за межі України виникає у державного виконавця лише у випадку доведення і обґрунтування факту умисного ухилення останнього від виконання своїх зобов'язань.

Згідно ст.377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

З матеріалів подання старшого державного виконавця встановлено, що на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист №166/36/15-ц, виданий Ратнівським районним судом Волинської області 02.03.2015 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_4 аліментів у розмірі ? частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, з дня звернення до суду, тобто з 15 січня 2015 року, до повноліття дитини, але мінімальний розмір аліментів за жодних обставин не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При виконанні вказаного виконавчого документу старшим державним виконавцем вчинено ряд запитів з метою встановлення наявності у боржника ОСОБА_2 доходів та майна задля забезпечення виконання аліментних зобовязань, за результатами яких було встановлено, що останній ніде не працює, пенсії чи інших соціальних виплат не отримує, відкритих банківських рахунків не має.

Старшим державним виконавцем 11.07.2016 року на дві адреси боржника (м.Любомль, вул.Незалежності, 77/11, та м.Любомль, вул.1-го Травня, 96) надіслано виклики про його явку до відділу ДВС та цього ж числа винесено постанову про його привід через органи поліції на 10 год. 18.07.2016 року.

З рапорту старшого інспектора поліції Любомльського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_6 від 18.07.2016 року вбачається, що привід ОСОБА_2 виконати не представилось за можливе, оскільки зі слів його близьких родичів він перебуває за межами Любомльського району та по приїзду в обовязковому порядку зявиться у ВДВС Любомльського РУЮ.

Матеріалами подання стверджено, що таке зобовязання ОСОБА_2 виконав, про що свідчать його пояснення від 20.07.2016 року, з яких слідує, що причиною невиконання ним аліментних зобовязань є нестабільність його доходів, так як він ніде офіційно не працює, разом з цим зобовязався виплачувати аліменти по мірі можливості.

Як встановлено з розрахунку суми заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_2 за виконавчим листом №166/36/15-ц від 02.03.2015 року, сума заборгованості станом на 01.03.2017 року за даним виконавчим документом становить 18684,08 грн. Між цим, аліменти боржником сплачувались у липні, серпні та жовтні 2016 року в розмірі по 400 грн., 300 грн. та 500 грн., відповідно, тобто після надання ним 20.07.2016 року пояснень про сплату аліментів по мірі можливості.

З акта державного виконавця слідує, що ОСОБА_2 за адресою: м.Любомль, вул.Незалежності, 77/11, не проживає, так як періодично їздить в ОСОБА_5.

Натомість, складання старшим державним виконавцем зазначеного акта за вказаною адресою не знаходить свого пояснення, оскільки ОСОБА_2 у своїх письмових поясненнях від 20.07.2016 року зазначав іншу адресу свого місця проживання, а саме: м.Любомль, вул.1-го Травня, 96.

06.03.2017 року старшим державним виконавцем на зазначену адресу надіслано виклик, яким ОСОБА_2 зобовязано зявитись до відділу ДВС на 11 год. 00 хв. 09.03.2017 року, однак доказів того, що останній отримав даний виклик, суду не надано.

Крім цього, 06.03.2017 року державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на майно боржника в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору.

Про результати виконання вказаної постанови матеріали подання відомостей не містять. Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України від 01.02.2013 року щодо судової практики вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням, варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). З метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно боржник свідомо ухиляється від виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Відповідно до вищенаведених розяснень, така ознака, як ухилення боржника від виконання рішення, є обов'язковою для вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Сам факт невиконання боржником самостійно зобов'язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовим рішенням обов'язків.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні від їх виконання, поки не буде встановлено протилежне.

Відповідно до положення ч.3 ст.10 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Дослідженні судом матеріали подання у своїй сукупності та кожен доказ окремо, не дають підстав вважати, що боржник ОСОБА_2 ухиляється від виконання судового рішення та характер його дій є умисним, а доводять лише сам факт невиконання останнім зобовязання по сплаті аліментів. Поряд з цим, суд враховує й письмові пояснення боржника, які не дають підстав вважати про умисність його дій щодо ухилення від сплати аліментів.

Щодо наявності у ОСОБА_2 паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що стверджено повідомленням Любомльського РС УДМС України у Волинській області від 28.07.2016 року за №072/841, то даний факт сам по собі не може бути беззаперечним доказом ухилення від виконання зобовязання та його наміру виїхати за кордон з метою ухилення від виконання цього зобовязання.

Також суд зважує й на те, що застосування тимчасових обмежень у праві виїзду за межі України може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише, як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст.33 Конституції України та ст.313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, а передчасне і безпідставне обмеження такого права є неприпустимим.

Таким чином, за відсутності доказів доведення факту ухилення боржником ОСОБА_2 від виконання зобов'язань по сплаті аліментів, подання старшого державного виконавця до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 210, 377-1 ЦПК України, ст. 33 Конституції України, ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України, ст.18 Закону України Про виконавче провадження, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні подання старшого державного виконавця Любомльського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На ухвалу протягом 5 днів з дня її проголошення може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Волинської області через Любомльський районний суд.

Особою, яка оскаржує ухвалу, постановлену без її участі, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Головуюча : суддя А.Л. Гайдук