Справа № 382/1358/16-ц Головуючий у І інстанції Карпович В. Д.
Провадження № 22-ц/780/3786/17 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 4 20.09.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

20 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Верланова С.М., Голуб С.А.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ліквідатора фізичної особи підприємця ОСОБА_2 арбітражного керуючого ОСОБА_3 та Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Яготинського районного суду Київської області від 14 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї,-

встановила:

у вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Яготинського районного суду Київської області, мотивуючи його тим, що на виконання рішення Яготинського районного суду Київської області від 27 липня 2015 року по цивільній справі №382/1315/15-ц року, яке набрало законної сили 06.08.2015, було видано виконавчий документ - Виконавчий лист від 06.08.2015 №382/1315/15-ц, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 коштів в розмірі 699 300грн.

06 листопада 2015 року ОСОБА_4 звернувся до відділу державної виконавчої служби Яготинського районного управління юстиції із заявою про примусове виконання виконавчого документу та відкриття виконавчого провадження, шляхом винесення відповідної постанови державним виконавцем.

10 листопада 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Яготинського РУЮ, ОСОБА_6 була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №49258942, щодо примусового виконання вищезгаданого виконавчого листа.

16.12.2015 року державним виконавцем ВДВС Яготинського РУЮ винесено постанову про накладення арешту на все нерухоме майно ОСОБА_5.

22 грудня 2015 року державним виконавцем ВДВС Яготинського РУЮ винесено постанову про накладення арешту на все нерухоме майно ОСОБА_2, чоловіка боржника, так як на останнього оформлене нерухоме майно, що знаходиться у спільній власності подружжя ОСОБА_2, та ОСОБА_5

ОСОБА_5 з 03 лютого 2001 року перебуває в шлюбі з ОСОБА_2

ОСОБА_5, в період шлюбу, набула у власність житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1, що зареєстроване у Яготинському бюро технічної інвентаризації. На даний час житловий будинок знаходиться у власності подружжя як спільне майно, хоча зареєстроване тільки на боржника ОСОБА_5

Крім того, відповідно до договору купівлі-продажу від 08 грудня 2005 року ОСОБА_2, в період шлюбу, придбав у комунального підприємства Відділу культури Згурівської райдержадміністрації нежитлове приміщення - торговий центр, що розташоване в АДРЕСА_1 та зареєстрував у Яготинському бюро технічної інвентаризації. На даний час нежитлове приміщення знаходиться у власності подружжя як спільне майно, хоча зареєстроване на чоловіка (ОСОБА_2) боржника ОСОБА_5

Просив виділити частку із спільного майна ОСОБА_2 та ОСОБА_5, в натурі, визначивши частку ОСОБА_5 у вигляді 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, для звернення стягнення на неї. Виділити частку із спільного майна ОСОБА_2 та ОСОБА_5, в натурі, визначивши частку ОСОБА_5 у вигляді 1/2 частини торгового центру за адресою: АДРЕСА_1, для звернення стягнення на неї.

Після уточнення та зменшення позовних вимог, позивач просив виділити частку із спільного майна ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в натурі, визначивши частку ОСОБА_5 у вигляді 1/2 частини торгового центру по АДРЕСА_1, для звернення стягнення на неї.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 14 лютого 2017 року виділено ОСОБА_5 із спільного майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_5 1/2 частину торгівельного центру по АДРЕСА_1 для звернення стягнення на наступне майно; - підвал (1-І) площею 24.80кв.м, 1/3 частину тамбура (1-1) площею 8.20кв.м, комора (1-2) площею 2.50кв.м, торговий зал (1-3) площею 113.10кв.м, салон краси (1- 4) площею 22.30кв.м, торговий зал (1-5) площею 124.90кв.м, склад (1-6) площею 46.00кв.м, убиральня (1-7) площею 5.10кв.м, Ганок 1, Ганок 3.

Виділено ОСОБА_2 із спільного майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_5 1/2 частину торгівельного центру по АДРЕСА_1, а саме: - 2/3 частини тамбура (1-1) пл. 16.40кв.м, коридор (1-8) площею 8.90кв.м, торговий зал (1-9) пл. 187.60кв.м, торговий зал (1-10) пл. 121.80кв.м, Ганок 2.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ліквідатор фізичної особи підприємця ОСОБА_2 арбітражний керуючий ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, а також ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що постановою господарського суду Київської області від 06 вересня 2011 року визнано банкрутом фізичну особу - підприємця ОСОБА_2, а також відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором Банкрута арбітражного керуючого ОСОБА_7

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21 липня 2014 року по справі №Б8/118-11, ОСОБА_3 призначено ліквідатором фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

Апелянт зазначає, що 27 серпня 2016 року йому були передані усі правовстановлюючі документи на нерухоме майно, яке є предметом спору у даній справі: - оригінал технічного паспорту на громадський будинок (Торговий центр) який зареєстрований за ФОП ОСОБА_2; - оригінал свідоцтва про право власності на громадський будинок (Торговий центр) від 28.03.2008; - оригінал Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 10.04.2008 року; - витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно № НОМЕР_2 від 30.11.2011 року.

Також, стверджує, що між ОСОБА_2 та його дружиною ОСОБА_5 неодноразово подавалися та подаються позови щодо розірвання шлюбу, поділ майна подружжя та заяви про забезпечення позову з метою виключення з ліквідаційної маси частини нерухомого майна - торгівельного центру за адресою: АДРЕСА_1, умисно затягується ліквідаційна процедура, не виконуються судові рішення у справі про банкрутство, здійснюється незаконна передача в оренду вказаного нерухомого майна та розтрата коштів.

Просив скасувати рішення Яготинського районного суду Київської області від 14 лютого 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В свою чергу ПАТ «Дельта Банк» також подало апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що їх не було залучено як сторону по даній справі та не були присутніми в судовому засіданні, яке відбулося 14 лютого 2017 року і на якому було проголошено оскаржуване рішення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що рішенням Яготинського районного суду Київської області від 14 лютого 2017 року виділено ОСОБА_5 із спільного майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_5 1/2 частину торгівельного центру по АДРЕСА_1 для звернення стягнення на наступне майно.

Крім того, зазначає, що постановою господарського суду Київської області від 06 вересня 2011 року визнано банкрутом Фізичну особу - підприємця ОСОБА_2, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого ОСОБА_7 визнано вимоги АТ «Дельта Банк» на суму 1 720 043,75 грн.

Ухвалою господарського суду Київської області від 21 лютого 2012 року визнано вимоги АТ «Дельта Банк» на суму 196 885,77 грн.

Загальна сума кредиторських вимог АТ «Дельта Банк» складає 1 916 929,52 грн.

Апелянт зазначає, що заборгованість ОСОБА_2 виникла у зв'язку із неналежним виконанням ним кредитного договору №150/КВ-08 укладеним між ним та ТОВ «Укрпромбанк» на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії з лімітом кредитування 206 186 доларів США, а строк кредитної лінії становить з 04 липня 2008 року по 30 червня 2015 року. ТОВ «Укрпромбанк» видав ОСОБА_2 894 820 грн.

Крім того, у забезпечення виконання вимог за кредитним договором між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір №150/КВ-08 від 04 липня 2008 року, відповідно до умов якого, предметом іпотеки є нерухоме майно - торговий центр, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 661,90кв.м.

30 червня 2010 року між ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Український промисловий банк», Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», відповідно до якого внаслідок передачі ТОВ «Укрпромбанк» ПАТ «Дельта Банк» прав вимог до боржників, ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість ТОВ «Укрпромбанк» від боржників, в тому числі і від ОСОБА_2, як боржника за договором належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами).

Торгівельний центр, що знаходиться по АДРЕСА_1 є предметом іпотеки на підставі іпотечного договору від 04.07.2008 №150/Zквіп-108 укладеного між ТОВ «Український промисловий банк» (правонаступником якого є АТ «Дельта Банк» на підставі договору про передачу активів та кредитних зобов'язань «Укрпромбанк» на користь Дельта Банк від 30.06.2010) та ОСОБА_2

Апелянт, стверджує, що суд першої інстанції вирішив питання, яке стосується прав та обов'язків АТ «Дельта Банк» відносно об'єкту нерухомості наданого банку в іпотеку.

Просило скасувати рішення Яготинського районного суду Київської області від 14 лютого 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання рішення Яготинського районного суду Київської області від 27 липня 2015 року по цивільній справі №382/1315/15-ц року, яке набрало законної сили 06.08.2015, було видано виконавчий документ - Виконавчий лист від 06.08.2015 №382/1315/15-ц, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 кошти в розмірі 699 300 грн.

06 листопада 2015 ОСОБА_4 звернувся до відділу державної виконавчої служби Яготинського районного управління юстиції із заявою про примусове виконання виконавчого документу та відкриття виконавчого провадження, шляхом винесення відповідної постанови державним виконавцем.

10 листопада 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Яготинського РУЮ, ОСОБА_6 була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №49258942, щодо примусового виконання вищезгаданого виконавчого листа.

16 грудня 2015 року державним виконавцем ВДВС Яготинського РУЮ винесено постанову про накладення арешту на все нерухоме майно ОСОБА_5

22 грудня 2015 року державним виконавцем ВДВС Яготинського РУЮ винесено постанову про накладення арешту на все нерухоме майно ОСОБА_2, чоловіка боржника, так як на останнього оформлено нерухоме майно, що знаходиться у спільній власності подружжя ОСОБА_2, та ОСОБА_5

ОСОБА_5 з 03 лютого 2001 року перебуває в шлюбі з ОСОБА_2

Відповідно до договору купівлі-продажу від 08 грудня 2005 року ОСОБА_2, в період шлюбу, придбав у комунального підприємства Відділу культури Згурівської райдержадміністрації нежитлове приміщення - торговий центр, що розташоване в АДРЕСА_1 та зареєстрував у Яготинському бюро технічної інвентаризації. На даний час нежитлове приміщення знаходиться у власності подружжя як спільне майно, хоча зареєстроване на чоловіка (ОСОБА_2) боржника ОСОБА_5 (а.с.10,11).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що у відповідачки ОСОБА_5, недостатньо іншого майна, на яке може бути звернено стягнення. Крім того відповідачі визнали позовні вимоги і просили розділити торгівельний центр за першим варіантом експертизи.

З такими висновками колегія суддів не погоджується, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Законним і обґрунтованим відповідно до ст.213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Заявляючи позовні вимог позивач послався на те, що у відповідачки ОСОБА_5, відповідно до рішення Яготинського районного суду від 27 липня 2015 року, існує перед ним заборгованість у розмірі 699 300 гривень.

Проте поза увагою суду першої інстанції залишена та обставина, що відповідно до постанови від 05.04.2013 року, про відкриття виконавчого провадження,заборгованість відповідачки ОСОБА_5, перед позивачем становить 250 000 гривень.

Доказів того, що у відповідачки ОСОБА_5, перед позивачем існує заборгованість у розміні 699 300 гривень, позивачем, на порушення вимог ст..60 ЦПК України, не подано.

У відповідності до вимог ст.371 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї.

Судом першої інстанції було вирішено долю майна, яке входить до ліквідаційної маси банкрута та перебуває у заставі у АТ «Дельта Банк», а саме: громадський будинок «Торговий центр», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Разом з тим, судом першої інстанції не було враховано, що у відповідача ОСОБА_5 на праві власності є інше майно, а саме: житловий будинок загальною площею 121,1кв.м., житловою площею 79,3кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1, про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.9).

Крім того колегією суддів встановлено, що ухвалою господарського суду Київської області від 09 серпня 2011 року порушено провадження у справі про банкрутство №Б8/118-11 Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2.

Постановою господарського суду Київської області від 06 вересня 2011 року визнано банкрутом Фізичну особу - підприємця ОСОБА_2 відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого ОСОБА_7 визнано вимоги АТ «Дельта Банк» на суму 1 720 043,75 грн.

Ухвалою господарського суду Київської області від 21.02.2012 року визнано вимоги АТ «Дельта Банк» на суму 196 885,77 грн.

Загальна сума кредиторських вимог АТ «Дельта Банк» складає 1 916 929,52 грн.

Заборгованість ОСОБА_2 виникла у зв'язку із неналежним виконанням ним кредитного договору № 150/КВ-08 укладеним між ним та ТОВ «Укрпромбанк» на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії з лімітом кредитування 206 186 США, а строк кредитної лінії становить з 04 липня 2008 року по 30 червня 2015 року. ТОВ «Укрпромбанк» видав ОСОБА_2 894 820 грн.

У забезпечення виконання вимог за кредитним договором між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_2, укладено іпотечний договір №150/Zквіп-08 від 04 липня 2008 року, відповідно до умов якого, предметом іпотеки є нерухоме майно - торговий центр, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 661,90кв.м.

30 червня 2010 року між ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Український промисловий банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», відповідно до якого внаслідок передачі ТОВ «Укрпромбанк» ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ТОВ «Укрпромбанк») від боржників, в тому числі і від ОСОБА_2, як боржника за договором належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Відповідно до долучених до заяви боржника документів, безспірність заборгованості боржника перед АТ «Дельта Банк» підтверджено рішенням Господарського суду Київської області від 02.03.2011 року у справі № 21/259-10.

Наказом від 16.03.2011 року Господарського суду Київської області про примусове виконання рішення у справі №21/259-10 на виконання рішення Господарського суду Київської області від 02.03.2011, яке згідно наказу набрало законної сили 105.03.2011, наказано стягнути з боржника на користь АТ «Дельта Банк»: 184 861,34 дол. США - заборгованості по сплаті кредиту, що за курсом НБУ станом на 08 листопада 2010 року складає 1 463 122,05 грн.; 225,55 дол. США пені за порушення строків повернення кредиту, що по курсу НБУ станом на 02 березня 2011 року складає 1 785,16 грн.; 28 413,89 дол. США - заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом, що по курсу НБУ станом на 02 березня 2011 року складає 225 529,58 грн.; 172,78 дол. США пені за порушення строків сплати процентів за користування кредитом, що по курсу НБУ станом на 02 березня 2011 року складає 1 367,50 грн.; 16 829,49 грн. державного мита; 235,99 грн. витрат на інформаційне технічне забезпечення судового процесу.

Згідно з ч.1 ст.25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ліквідатор з дня свого призначення здійснює певні повноваження, зокрема, реалізує майно банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченим цим Законом.

Частино. 1,2 ст. 26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, в ому числі що є предметом застави, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання в межах вартості предмета іпотеки (стаття 11 Закону України «Про іпотеку»).

Укладаючи договір застави (іпотеки), заставодавець (іпотекодавець) бере на себе всі ризики, пов'язані з невиконанням зобов'язання боржником (у межах вартості предмета застави (іпотека), у тому числі й ті, що виникають унаслідок банкрутства боржника з його подальшим виключенням із ЄДРПОУ. Оскільки покладення цих ризиків на особу, яка видала забезпечення, відбулося за договором, укладеним заставодавцем (іпотекодавцем) саме із кредитором, то всі узяті ризики слід покладати на особу, яка видала забезпечення, і після припинення існування боржника. Отже, ліквідація боржника не повинна припиняти обов'язок заставодавця (іпотекодавця) із несення цих ризиків. Інше може бути передбачено договором між кредитором та особою, яка видала забезпечення, тобто звільнення останньої від таких ризиків має бути предметом спеціальної домовленості між нею і кредитором.

Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку про те, що сам факт ліквідації боржника за кредитним договором за наявності заборгованості боржника за цим договором, яка не була погашена у процедурі ліквідації, не є підставою для припинення договору іпотеки, укладеного для забезпечення виконання кредитного договору боржником.

Частинами першою, другою статті 590 ЦК України визначено порядок дій заставодержателя (іпотекодержателя) щодо захисту свого права у разі, коли основне зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін).

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.5 ст.3, ст.17 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і припиняється, зокрема, у разі припинення основного зобов'язання.

Згідно зі ст.609 ЦК України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно - правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншими ушкодженням здоров'я або смертю.

Проте до підприємницької діяльності фізичних осіб згідно зі ст.51 ЦК України застосовуються нормативно - правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб. Якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Частиною 3 ст.46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Відповідно до ст.52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернуто стягнення.

Згідно ст.53 ЦК України фізична особа, яка неспроможна задовольнити вимоги, кредиторів, пов'язані із здійсненням нею підприємницької діяльності, може бути визнана банкрутом у порядку, встановленому законом.

Особливості банкрутства суб'єкта підприємницької діяльності - громадянина передбачено ст.ст.47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, яка була чинною на момент визнання суб'єкта підприємницької діяльності - громадина банкрутом).

Абзац 2 ч.8 ст.23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що розпорядник майна зобов'язаний окремо внести до реєстру вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника згідно з їхніми заявами, а за їх відсутності - згідно з даними обліку боржника, а також унести окремо до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з державним реєстром застав.

Майно банкрута, що є предметом забезпечення, не включається до складу ліквідаційної маси і використовується виключно для задоволення вимог кредитора за зобов'язаннями, які воно забезпечує згідно з положеннями абз.1 ч.4 ст.42 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч.9 ст.45 закону «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» погашення вимог забезпечених кредиторів за рахунок майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в позачерговому порядку.

Таким чином, у даній справі, з огляду на вищенаведене та на те, що основне зобов'язання не можна вважати припиненим на підставі ст. 609 ЦК України, отже необхідним є врахування відмінностей у правоздатності, дієздатності та державній реєстрації юридичних осіб і фізичних осіб - підприємців.

Зокрема відповідно до ст.ст.51,52,598-609 ЦК України, 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», однією з особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи - підприємця є те, що у випадку припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізична особа (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа - підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що основне зобов'язання за кредитним договором не припиняється, тому немає підстав для припинення й іпотеки.

Слід зазначити, що між ТОВ «Український промисловий банк» (Кредитор) (правонаступником якого є АТ «Дельта Банк» на підставі договору про передачу активів та кредитних зобов'язань «Укрпромбанку» на користь Дельта Банку від 30.06.2010) та ОСОБА_5 (поручитель) та ФОП ОСОБА_2 (боржник) було укладено договір поруки №150/ПОР1-08 від 31.08.2008р., відповідно до якого поручитель поручається перед Кредитором за виконання Боржником зобов'язань за кредитним договором №150/КВ-08 від 04.07.2008р.

Згідно з нормами статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що боржник включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За положенням ст.559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченою нею зобов'язання.

Таким чином, відповідачі є солідарними боржниками АТ «Дельта Банк» у зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань по кредитному договору №150/КВ-08 від 04.07.2008 р.

З огляду на вищевикладене, при винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції, в порушення вказаних вище норм Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ЦК України, не врахував, що АТ «Дельта Банк» має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов1язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив всі фактичні обставини справи, не надав їм належної правової оцінки, рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, необхідно стягнути з ОСОБА_4 на користь ліквідатора фізичної особи підприємця ОСОБА_2 арбітражного керуючого ОСОБА_3 судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 1212,64 гривень, а також, стягнути з ОСОБА_4 на користь АТ «Дельта Банк» судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 1212,64 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

встановила:

апеляційні скарги ліквідатора фізичної особи підприємця ОСОБА_2 арбітражного керуючого ОСОБА_3 та Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 14 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ліквідатора фізичної особи підприємця ОСОБА_2 арбітражного керуючого ОСОБА_3 судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 1212,64 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь АТ «Дельта Банк» судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 1212,64 гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді