Справа № 161/1019/17
Провадження № 2/161/1319/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючої судді Пушкарчук В.П.

при секретарі Сіньчук Л.О.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4 відділ Державної виконавчої служби м. Луцька Головного територіального управління юстиції, про звільнення майна з арешту, -

В С Т А Н О В И В :

ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося в суд з позовом до відповідача про звільнення заставного майна з-під арешту.

Позов мотивує тим, що 17 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № СМ-SME А02/041/2008.

З метою забезпечення виконання зобовязань по вищезазначеному Кредитному договору між позивачем та боржником 17.04.2008 року було укладено Договір іпотеки № РМ-SME А02/041/2008.

Згідно цього договору ОСОБА_2 в іпотеку передано нерухоме майно офіс (приміщення №№ 22-1 по 22-6) площею 60,8 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Луцьк, пр. Президента Грушевського, 13.

Позивач свої зобовязання за Кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав боржнику кредитні кошти згідно умов визначених Кредитним договором.

Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 05.03.2010 року та договору відступлення права вимоги від 05.03.2010 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» у відповідності ст.ст. 512, 514, 1077-1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України відступило, а ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за Кредитним договором № СМ-SME А02/041/2008 від 17 квітня 2008 року та Договором іпотеки № РМ-SME А02/041/2008 від 17 квітня 2008.

Таким чином, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» щодо права вимоги до Відповідачів за вищезазначеними договорами.

У звязку з регулярними порушеннями боржником умов Кредитного договору, щодо вчасного повернення кредиту, між позивачем та боржником було узгоджено реалізацію заставного майна і погашення заборгованості за Кредитним договором (в порядку визначеному ст. 36 ЗУ «Про іпотеку»), проте як стало в подальшому відомо позивачу, на вищезазначене майно, ОСОБА_4 відділом Державної виконавчої служби м. Луцька накладено арешти.

17.06.2014 року постановою державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_5 накладено арешт на все майно та оголошено заборону на його відчуження (ВП № 36302944);

16.05.2016 року постановою державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_3 накладено арешт на все майно та оголошено заборону на його відчуження (ВП № 38045575).

Відповідно до витягу з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта № 78452739 від 19.01.2017 року ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» має найвищий пріоритет щодо звернення стягнення на офіс, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, пр. Президента Грушевського, 13.

Право іпотекодержателя на використання позасудових шляхів врегулювання визначено в п. 6.4. Договору іпотеки № РМ-SME А02/041/2008 від 17.04.2008 року.

Умовами договору іпотеки з доповненнями та додатками визначено, що у разі невиконання іпотекодавцем зобовязань за договором кредиту іпотекодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами.

ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» як правонаступник ПАТ «ОТП Банк» і іпотекодержатель нерухомого майна має першочергове право на реалізацію предмету іпотеки в разі порушення основного зобовязання, відповідно до умов договору іпотеки на вибір іпотекодержателя провести реалізацію чи перевести право власності на даний предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості по кредитним зобовязанням ОСОБА_2

Оскільки на майно, яке перебуває у іпотеці у ТзОВ «ОТП Факторинг Україна», накладено арешт, у іпотекодавця - заставодержателя виникає право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту, що передбачено ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», у відповідності до якого «Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває у заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту».

Одночасно, враховуючи ту обставину, що позичальник бажає здійснити реалізацію заставного майна у добровільному порядку з метою погашення заборгованості перед банком, позивач вважає за необхідне просити у суду здійснити звільнення з-під арешту іпотечного майна за усіма постановами органів ДВС про накладення арешту на «все нерухоме майно».

Покликаючись на викладене, позивач просить звільнити з-під арешту, накладених постановами державних виконавців Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції (ВП № 36302944) від 17.06.2014 року, (ВП № 38045575) від 16.05.2016 року, офіс (приміщення №№ 22-1 по 22-6) площею 60,8 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Луцьк, пр. Президента Грушевського, 13.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги, викладені в позовній заяві підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнала, заперечень щодо задоволення позову не має.

Представник відповідача ОСОБА_4 відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції у судовому засіданні позовні вимоги не визнав.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В судовому засіданні встановлено, що 17 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № СМ-SME А02/041/2008 (а.с. 4-8).

З метою забезпечення виконання зобовязань по вищезазначеному Кредитному договору між позивачем та боржником 17.04.2008 року було укладено Договір іпотеки № РМ-SME А02/041/2008 (а.с. 9-10).

Згідно цього договору ОСОБА_2 в іпотеку передано нерухоме майно офіс (приміщення №№ 22-1 по 22-6) площею 60,8 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Луцьк, пр. Президента Грушевського, 13.

Позивач свої зобовязання за Кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав боржнику кредитні кошти згідно умов визначених Кредитним договором.

Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 05.03.2010 року та договору відступлення права вимоги від 05.03.2010 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» у відповідності ст.ст. 512, 514, 1077-1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України відступило, а ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за Кредитним договором № СМ-SME А02/041/2008 від 17 квітня 2008 року та Договором іпотеки № РМ-SME А02/041/2008 від 17 квітня 2008 (а.с. 11-22).

Таким чином, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» щодо права вимоги до Відповідачів за вищезазначеними договорами.

У звязку з регулярними порушеннями боржником умов Кредитного договору, щодо вчасного повернення кредиту, між позивачем та боржником було узгоджено реалізацію заставного майна і погашення заборгованості за Кредитним договором (в порядку визначеному ст. 36 ЗУ «Про іпотеку»), проте як стало в подальшому відомо позивачу, на вищезазначене майно, ОСОБА_4 відділом Державної виконавчої служби м. Луцька накладено арешти.

17.06.2014 року постановою державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_5 накладено арешт на все майно та оголошено заборону на його відчуження (ВП № 36302944);

16.05.2016 року постановою державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_3 накладено арешт на все майно та оголошено заборону на його відчуження (ЗВП № 38045575).

Відповідно до витягу з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта № 78452739 від 19.01.2017 року ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» має найвищий пріоритет щодо звернення стягнення на офіс, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, пр. Президента Грушевського, 13.

В судовому засіданні державним виконавцем надано постанову про відкриття виконавчого провадження від 04.10.2016 року з виконання виконавчого листа № 2-8353/2011 року виданого 13.09.2012 року Луцьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 в користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» 1 568 568,22 грн. боргу та 1820,00 грн. судових витрат за заявою ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» (а.с. 38).

Згідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з - під арешту.

У п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» розяснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, повязані із арештом і вилученням майна та визначення вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням ст.ст. 57-58 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, і може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до п. 1.5. Наказу Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, винесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з положеннями ч.ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобовязання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом-у черговості їх державної реєстрації.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 44 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що позивач не є власником чи володільцем спірного майна, права банка, як іпотекодержателя, при наявності інших обтяжень задовольняються не шляхом звільнення майна з під арешту, а пріоритетом задоволення його вимог.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації.

З вищевикладеного вбачається, що позивач у законному порядку набув права вимоги за вищевказаним іпотечним договором з моменту його укладення, а сааме: з 17 квітня 2008 року, проте ним не було належним чином доведена необхідність звільнення спірного майна з-під арешту, оскільки він був накладений на підставі заяви саме стягувача, яким на теперішній час є ТзОВ «ОТП Факторинг Україна», та не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що накладення арешту на предмет обтяження є перепоною для реалізації стягувачем вказаного предмету іпотеки, а тому доводи позивача про те, що накладення арешту на предмет обтяження порушує його майнові права та інтереси, є безпідставними та не знаходять свого підтвердження.

Оцінюючи в сукупності надані докази, суд дійшов висновку, що позивач не довів своїх заявлених вимог про звільнення майна з-під арешту, а тому суд відмовляє у задоволенні вказаних вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 88, 213, 214, 215 ЦПК України та на підставі ст.ст. 1, 57, 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 3 Закону України «Про іпотеку», суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4 відділ Державної виконавчої служби м. Луцька Головного територіального управління юстиції, про звільнення майна з арешту відмовити за безпідставності.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання скарги про апеляційне оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання скарги про апеляційне оскарження, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області ОСОБА_6