Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1090/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дьомич Л. М.
УХВАЛА

Іменем України

08.11.2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого судді: Дьомич Л.М.

суддів: Голованя А.М.; Кіселика С.А.

за участю секретаря: Федоренко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 березня 2017 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованість за кредитним договором № 02/38-08 від 21 листопада 2008 року в розмірі 116 791,61 грн. з яких: 77 383,79 грн. - заборгованість за кредитом; 37 918,32 грн. - заборгованість за відсотками та 1 489,50 грн. пеня.

В обгрунтування вимог зазначено, що 21 листопада 2008 року між ПАТ «АК Промінвестбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 02/38-08, згідно умов якого Банк зобовязується надати відповідачеві кредит у сумі 101 000,00 грн. Позичальник зобовязується в порядку та на умовах, визначених договором повертати кредит, сплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту.

Банк свої зобовязання за договором виконав, надавши відповідачеві, кредит у сумі 101 000,00 грн.

17 грудня 2012 року між ПАТ «АК Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи», укладено договір про відступлення прав вимоги. За п. 2.2. новий кредитор набуває усіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобовязань, з правом на звернення стягнення за зобовязаннями позичальників на заставне майно, та іншими правами вимоги за кредитними договорами забезпечення.

Відповідач взяті на себе кредитні зобовязання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 31 травня 2013 року має прострочену заборгованість за кредитом - 77 383,79 грн. та за відсотками - 37 918,32 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості.

У звязку з систематичним порушенням боржником своїх обовязків зі сплати кредиту також нараховано неустойку(пеню), в розмірі станом на 31 травня 2013 року 1489,50 грн.

Відповідно до умов договору у разі невиконання чи неналежного виконання боржником будь-яких обовязків, встановлених договором, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, Банк має право вимагати дострокового виконання зобовязання з повернення кредиту за договором.

Банком, на виконання умов договору, відповідачу направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, яка не виконана.

Посилаючись на ст.ст. 509,525, 526,549,554,623-625 ЦК України, позивач просив повністю задовольнити його вимоги та стягнути з відповідача зазначену суму боргу.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 березня 2017 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором № 02/38-08 від 21.07.2008 року в сумі 116 791,61 грн.

ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні вимог. Зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення не повно зясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права. А саме, не враховано, що відповідач з 24.07.2008 року знаходилася за межами країни, що підтверджується наданими суду доказами, та не могла ініціювати проведення 25.07.2008 року фінансової операції щодо розпорядження кредитними коштами шляхом їх списання з позичкового рахунку. Фактичні дані щодо використання відповідачем кредитних коштів з її позичкового рахунку згідно умов кредитного договору не надані, як і відсутні дані про цільове використання кредиту, що передбачено п. 1.6. договору та має бути підтверджене відповідними документами використання кредиту на цілі, передбачені договором. Судом не встановлено факту отримання відповідачем кредитних коштів на умовах кредитного договору, та наявність документу-підстави для їх отримання (письмова заява на отримання кредиту, якщо мова йде про надання кредиту в безготівковому порядку шляхом оплати розрахункових документів позичальника - розрахунковий документ, тобто первинний бухгалтерський документ з відповідними реквізитами за підписом відповідача), а також факту існування забезпечувальних зобовязань, наявність іпотечного договору, що мав би укладатись в такому випадку, та обєкту нерухомості, що придбається за рахунок кредитних коштів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_4 та пояснення представника відповідача ОСОБА_5, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги за наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позичальник взяті на себе зобовязання за кредитним договором не виконала та не забезпечила повернення позики у визначений термін.

Вказаний висновок відповідає обставинам справи, яким суд дав належну правову оцінку.

Судом встановлено, що 21 липня 2008 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_6, яка змінила своє прізвище на ОСОБА_2, а згодом на ОСОБА_3, було укладено договір про іпотечний кредит № 02/38-08. Згідно умов якого позичальникові надано кредит в сумі 101 000,00 грн. на умовах, передбачених договором. За користування кредитними коштами встановлюється процентна ставка в розмірі 20% річних з кінцевим терміном повернення кредиту та відсотків не пізніше 20 липня 2018 року (п.,2.1,2.2,2.3 договору) (т. 1 а.с.48-53).

За п. 3.1 договору Банк надає позичальнику іпотечний кредит одноразово, шляхом видачі йому готівкою безпосередньо з його позичкового рахунку, відкритого Банком. Сторони домовились, що кредит буде надано одноразово не пізніше наступного банківського дня з дати отримання від позичальника письмової заяви на отримання кредиту. Нарахування Банком процентів за користування кредитом починається з дати його видачі готівкою позичальнику (або оплати розрахункового документа позичальника з позичкового рахунку) по день повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом. При розрахунку процентів використовується метод «факт/факт», виходячи із фактичної кількості днів у місяці та році.

Пунктом 3.4 договору визначено, що у випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту (п.2.4 договору), він сплачує проценти за неправомірне користування кредитом, виходячи із процентної ставки у розмірі 24% річних, порядок нарахування та сплати яких визначається відповідно до пунктів 3.2, 3.3 договору.

17 грудня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено Договір про відступлення прав вимоги. Відповідно до п. 2.2 якого внаслідок передачі (відступлення) кредитного портфелю за цим договором, новий кредитор набуває усіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобовязань, правом на звернення стягнення за зобовязаннями позичальників на заставне майно та іншими правами вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення.

Внаслідок укладення договору відбулась зміна кредитора, а саме товариство набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором № 02/38-08 від 21.07.2008 року, укладеного з ОСОБА_3 (протягом спірного часу змінено прізвище з «Довгінка», теперішнє «Літвішко»), що підтверджується додатком 1 до Договору про відступлення прав вимоги реєстру позичальників (т. 1 а.с.69-79, зазначення дати 21.11.2008 є технічною помилкою).

Згідно п. 8.1. первісний кредитор передає новому кредитору документацію за правами вимоги за кредитами та правами вимоги за забезпеченнями протягом 4 місяців, з дати договору.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе кредитних зобовязань станом на 31 травня 2013 року утворилась заборгованість в сумі 116791,61 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 77383,79 грн., заборгованості за відсотками 37918,32 грн. та пені 1489,50 грн. (т. 1 а.с. 65).

11 червня 2013 року товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на адресу позичальника направлено досудову вимогу про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором в повному обсязі протягом 30 днів з дати отримання вимоги, але не пізніше тридцяти семи днів з моменту відправлення цієї вимоги. В разі невиконання вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» розпочне звернення стягнення на предмет іпотеки (обєкт будівництва, що будується за адресою: Словянська Набережна, А3, м. Ужгород) (т. 1 а.с.66-67).

Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з правочинів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

За ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким що прострочив зобовязання, якщо він не приступив до виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно ч.1 ст.611 ЦК у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 554 ЦК України).

Судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1ст. 10 ЦПК України).

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що ОСОБА_2 в порушення умов кредитного договору та наведених норм ЦК України, свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконала та не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та пені, у звязку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з боржника.

Вказаний висновок суду відповідає матеріалам справи і встановленим судом обставин щодо кредитних зобовязань та розміру заборгованості, а також вимогам закону, оскільки відповідно до вимог ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

У звязку з чим законними та обґрунтованими є вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», яке на підставі договору відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року набуло право вимоги до позичальника ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості в сумі 116791,61 грн.

ОСОБА_2 власноручно підписала заяву-анкету на отримання даного кредиту і кредитний договір, чим підтвердила факт ознайомлення з елементами вартості кредиту, які вона повинна сплачувати по договору та умовами кредитування. Укладеним договором чітко визначено умови та порядок погашення, тому сторона повністю ознайомлена з усіма умовами кредиту. До Банку із заявами про надання додаткової інформації або розяснення певних положень не зверталася.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем не доведено факту отримання відповідачем кредитних коштів на умовах кредитного договору, та наявність документального підтвердження їх отримання, а також факту існування забезпечувальних зобовязань, наявність іпотечного договору, що мав би укладатись в такому випадку, та обєкту нерухомості, що придбається за рахунок кредитних коштів, правильних висновків суду не спростовують, заперечуються обєктивними доказами у справі.

Згідно п. 5.1.1. договору про іпотечний кредит Банк зобовязується видати кредит у готівковій формі (чи в безготівковому порядку шляхом оплати розрахункових документів позичальника), на умовах передбачених договором. Тобто укладаючи договір сторони погодили спосіб надання кредитних коштів.

Кредит у розмірі 101000 грн. виданий відповідачу в безготівковому порядку.

Меморіальний ордер це первинний документ, який підтверджує факт перерахування коштів у безготівковому порядку на поточний рахунок клієнта. Він є внутрішнім документом Банку, тому підпис позичальника в меморіальному ордері не є обовязковим та не передбачений нормативно-правовими актами.

На запит суду апеляційної інстанції ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» надано меморіальний ордер № 1621 від 25 липня 2008 року про видачу ОСОБА_6 позики на придбання житла на первинному ринку, згідно кредитної угоди № 02/38-08 від 21.07.2008 р. в розмірі 101000 грн. (т. 2 а.с.54).

Перерахування Банком кредитних коштів в розмірі 101000 грн. з рахунку, який був передбачений умовами укладеного іпотечного договору на поточний рахунок № 6616 клієнта ОСОБА_2 підтверджується меморіальним ордером № 1621 від 25 липня 2008 року (т. 2 а.с.54) та виписками Банку по рахунку клієнта ОСОБА_6, які є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи операцій, здійснених протягом операційного дня та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Розпорядником поточного рахунку, на який перераховано кошти є виключно сам клієнт. Крім позичальника, жодна особа розпорядитися цими коштами не може.

Всі погашення, згідно виписки Банку по договору про іпотечний кредит, відбувалися шляхом внесення коштів в касу банку на протязі 2008-2010 рр. на позичковий рахунок. Тобто відповідач приступила до виконання кредитного договору та на протязі тривалого часу сплачувала кошти по договору про іпотечний кредит. Кредитні кошти з моменту їх перерахування на поточний рахунок клієнта є його власністю навіть, якщо вони не були зняті ним з рахунку.

Згідно п.2.5 договору про іпотечний кредит, кредит надається позичальнику для придбання квартири.

Виконання зобовязань позичальника за договором про іпотечний кредит № 02/38-38 забезпечено майновою порукою ДП «Сі Пі Ем Білдінг Юкрейн». Умови іпотеки визначаються у відповідності до укладеного між сторонами договору (п. 4.1;4.2 договору).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що рішення суду ухвалене з порушенням норм права, а відтак є незаконним. Відповідачем не спростовані доводи позивача , що кошти Банком не перераховувалися на її поточний рахунок.

Факт укладення сторонами договору про іпотечний кредит, вільне волевиявлення його учасників, належність виконання позивачем встановлене рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.09.2016 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 22.11.2016 року (т. 1 а.с.194-195).

Відповідач заперечень щодо розрахунку боргу суду не заявляла, не наводила жодного аргументу, який би спростовував чи ставив під сумнів вказаний розрахунок заборгованості.

Поданий позивачем розрахунок є належним та допустимим письмовим доказом на підтвердження заборгованості відповідача перед ТОВ «Кредитні ініціативи».

Встановивши дійсні права та обовязки сторін, які випливають із зазначених договорів, та виходячи з того, що ОСОБА_2 порушила умови кредитного договору, у звязку з чим виникла заборгованість по кредиту, суд дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для задоволення їх в повному обсязі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ч. 1 ст.308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. 304, ст. 307, ст. 308, ст. 313, ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: