Провадження № 2/344/896/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді Польської М.В.

при секретарі c/з Дзюбак Х.Б..

з участю представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» та ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди, завданої у результаті ДТП,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася в жовтні 2016 року до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» та ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди, завданої у результаті ДТП в сумі 5325.35грн.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити.

Відповідач 1 позовні вимоги не визнав, подавши письмове заперечення в якому у задоволенні позову щодо відповідача 1 просив відмовити.

Відповідач 2 в судові засідання не з'явився, повідомлявся у встановленому порядку, причини неявки не повідомив.

Заслухавши пояснення представника позивача, письмові пояснення відповідача 1, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 11.06.2016р. о 13.50год. в м. Івано-Франківську по вул.Дністровській, 63 відбулося ДТП, з вини водія ОСОБА_5, внаслідок якої автомобіль позивача DAEWOO Lanos, н.д.з.НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_6,зазнав механічних пошкоджень. Дана дорожньо-транспортна пригода була оформлена водіями-учасниками ДТП шляхом складання Європротоколу.

Відповідно до поліса №АЕ/4228415 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ОСОБА_4 застрахував транспортний засіб марки Geeli, державний номерний знак НОМЕР_1 в ПрАТ «Страхова компанія «Провідна».

Так, Законом України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Поняття договір страхування закріплено в ЦК (ст. 979), та в Законі України «Про страхування». Так, згідно зі ст. 16 цього Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Зазначеним законом визначено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані, в тому числі з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності).

Відповідно до ч. 1 ст. 981 ЦК, ч. 2 ст. 18 вищезазначеного закону, факт укладення договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

Згідно ст. 6. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ст. 28. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Позивач 14.06.2016р. звернулася до відповідача 1 із заявою про виплату страхового відшкодування, з переліком пошкоджень ТЗ - крило переднє праве, права сторона бамперу, підфарники, з наданими поясненнями водія ОСОБА_6 Цього ж дня був оформлений Акт первинного огляду ТЗ страховою компанією, де зазначено назва та характер пошкодження, які співпадають з пошкодженнями зазначеними в заяві. Також в Акті визначено спосіб визначення суми відшкодування по калькуляції складеній спеціалістом страховика, з розміром та способом визначення страхового відшкодування з розрахунком страховика заявник ОСОБА_3 погодилась.

Дійсно, як вірно зазначив представник позивача, такий розрахунок суми матеріального збитку та ремонтна калькуляція була у сумі 2358.65грн. складена СК на день пізніше, тобто 15.06.2016 року, а тому позивач погоджуючись з розрахунком страховика 14.06.2016р. не могла знати такий розрахунок та калькуляцію.

Разом з тим, такий розрахунок здійснений відповідачем 1 за відповідною Методикою, за допомогою програмного продукту та у встановленому законодавством порядку не спростовано, та не скасовано, а тому виплата страхового відшкодування була проведена ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» та отримана позивачем. Тому, позовні вимоги до відповідача 1 є на переконання суду такими, що задоволенню не підлягають.

Однак, за ремонт даного автомобіля позивачем понесено фактичні витрати на суму 7684 грн., що підтверджено належними доказами в матеріалах справи: рахунок від 07.07.2016р., Акт виконаних робіт від 19.07.2016р. на суму 7684грн. та квитанція про отримання від позивача готівкою 7684грн.

Згідно ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як слідує зі ст.. 1187, 1188 цього ж кодексу джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно і до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування.

Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» пунктом 17 вказано, що необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором). Якщо факт завдання шкоди відповідно до статті 6 Закону № 1961-IV не є страховим випадком, то потерпілий має право вимагати відшкодування шкоди на підставі загальних правил, встановлених ЦК.

Як слідує з п.24 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» страхове відшкодування шкоди, завданої потерпілому, виплачується за кожним страховим випадком, що настав протягом періоду дії відповідного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності в межах ліміту відповідальності страховика (МТСБУ), з урахуванням умов, зазначених у статті 9 та пункті 19.1 статті 19 Закону № 1961-IV. Максимальні розміри страхової виплати за шкоду, завдану майну потерпілих, у разі спрощеного врегулювання дорожньо-транспортної пригоди (так званий Європротокол) затверджено розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 17 листопада 2011 року № 698 «Про затвердження максимальних розмірів страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України».

Як зазначено п.6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України).

Суд, враховуючи норми ст..11 ЦПК, та виключно в межах заявлених вимог до відповідача 2 ОСОБА_4, прийшов до висновку про стягнення з нього в користь позивача суми 5325.35грн. як різниці між отриманим страховим відшкодуванням та понесеними витратами на ремонт ТЗ.

За статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За вимогами ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Ч.3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

За таких обставин та доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Відповідно до п.1 ст.88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачу пропорційно до розміру позовних вимог. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, за ст.79 ЦПК України, належать витрати по судовому збору.

На підставі ст.ст. 22, 1166, 1167, 1192 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер - невідомий, на користь ОСОБА_3, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2, майнову шкоду, завдану внаслідок ДТП у розмірі 5325 грн 35 коп. (п'ять тисяч триста двадцять п'ять гривень 35 копійок).

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер - невідомий, на користь ОСОБА_3, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн.

У задоволенні позовних вимог до ПрАТ «СК «Провідна» - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Польська М.В.