Справа № 2-564/11
Провадження № 22-ц/779/1690/2017
Головуючий у 1 інстанції Веселов В. М.
Суддя-доповідач Ясеновенко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Горейко М.Д., Матківського Р.Й.,

секретаря Возняк В.Д.,

з участю ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 11 жовтня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

18.09.2017 року ОСОБА_1 подала заяву про зміну способу та порядку виконання рішення суду.

В заяві зазначила, що ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 07.04.2016 року задоволено подання ВДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження її у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання нею зобовязань по сплаті заборгованості у розмірі 234910,39 грн. на користь ОСОБА_2 згідно рішення Коломийського міськрайонного суду у справі №2-564/11.

Посилаючись на те, що вона не ухиляється від виконання рішення суду, по мірі можливості сплачує заборгованість, і крім того, вона є багатодітною матірю і їй необхідно провідувати старшу дочку, яка навчається у Польщі, просила змінити спосіб та порядок виконання рішення суду шляхом зняття тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання зобовязань по сплаті заборгованості в розмірі 234910,39 грн. на користь ОСОБА_2

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 11 жовтня 2017 року заяву задоволено.

Постановлено змінити спосіб та порядок виконання рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області шляхом зняття тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання заявницею зобовязань по сплаті заборгованості в розмірі 234910,39 грн. на користь ОСОБА_2 згідно рішення Коломийського міськрайонного суду у справі № 2-564/11.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на незаконність ухвали суду та не погоджується з висновком суду про необхідність змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, який обґрунтований тим, що ОСОБА_1 є багатодітною матірю, їй необхідно провідувати старшу дочку, яка навчається у Польщі, а також те, що вона неодноразово виїжджала до матері в Італію та до дочки в Польщу, однак поверталась на територію України, що свідчить про відсутність наміру залишитись за кордоном.

Апелянт вказує на те, що суд не дав оцінки обставинам щодо виконання ОСОБА_1 рішення суду, а саме, що на виконання виконавчого листа №2-654 від 31.05.2011 року про стягнення боргу в сумі 234910,39 грн. перший платіж в сумі 150 грн. надійшов від боржниці лише після 01.04.2016 року, тобто після отримання нею попередження від ДВС про звернення з поданням про тимчасове обмеження її у праві виїзду за межі України. Пізніше нею було сплачено кілька платежів від 50 грн. до 300 грн. і всього в добровільному порядку нею сплачено 1200 грн.

А передана їй згідно акту державного виконавця від 01.06.2017 року земельна ділянка площею 0,08 га на погашення боргу в сумі 45304 грн. є частковим погашенням боргу в порядку примусового виконання рішення суду.

Судом не враховано того, що в період з 20.03.2016 року по 30.03.2016 року ОСОБА_1 перебувала в Європі, що свідчить про наявність у неї коштів, а отже і про можливість повернення боргу.

Разом з тим, після неодноразових поїздок за кордон ОСОБА_1 зверталась до ДВС із заявою про неможливість сплати боргу.

Апелянт також вказує на те, що ОСОБА_1 у своїх заявах до ДВС невірно вказувала місце свого проживання та змінювала останнє, не повідомивши про це державну виконавчу службу.

ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_1 протягом пяти років з часу набрання рішенням законної сили не внесла жодного платежу для погашення боргу, державний виконавець вчинив усі дії щодо примусового виконання рішення суду, зокрема, звернув стягнення на земельну ділянку, іншого майна, належного боржнику немає, а тому є всі підстави вважати, що ОСОБА_1 умисно не виконує рішення суду про повернення боргу.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви про зміну способу та порядку виконання рішення суду.

Представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала з мотивів, наведених у ній.

ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнала.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 31 травня 2011 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення боргу та стягнення процентів за договором позики.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 234910,39 грн. боргу за договором позики, 1717 грн. судового збору та 123 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.(а.с.142 т.1)

Встановлено, що у добровільному порядку ОСОБА_1 не виконувала рішення суду, а тому ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 07.04.2016 року, залишеною без зміни ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25.05.2016 року, задоволено подання ВДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції та тимчасово обмежено громадянку України ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання нею зобовязань по сплаті заборгованості в розмірі 234910,39 грн. на користь ОСОБА_2 згідно рішення Коломийського міськрайонного суду у справі №2-654/2001.(а.с.209 т.1)

Також встановлено, що 01.04.2016 року та 09.09.2016 року, тобто після звернення державного виконавця з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, ОСОБА_1 сплатила відповідно 160 грн. та 60 грн., що підтверджено копіями квитанцій. (а.с. 184 т.1)

Згідно відповідей Пенсійного фонду України від 24.02.2016 року (а.с. 156, 158 т.1) ОСОБА_1 на обліку в Пенсійному фонді України не перебуває та пенсії не отримує, інформація про її працевлаштування відсутня.

З відповіді Державної податкової служби України від 25.02.2016 року (а.с. 157 т.1) вбачається, що ОСОБА_1 відкрито два рахунки у ПАТ «А-Банк» та рахунок у ПАТ «ОСОБА_3 Аваль», однак доказів про наявність коштів на цих рахунках ОСОБА_1 суду не надала.

Постановами про арешт коштів боржника від 01.03.2016 року (а.с. 159, 160 т.1) старшим державним виконавцем відділу ДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції накладено арешт на кошти, що містяться на вказаних рахунках ОСОБА_1

Листом від 23.03.2016 року №03-02/749/10, який ОСОБА_1 отримано 24.03.2014 року, що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення, відділ ДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції повідомив боржника про намір подати в суд подання про обмеження її у праві виїзду за межі України у звязку з ухиленням від виконання виконавчого листа №2-654/2011 р. про стягнення з неї на користь ОСОБА_4 боргу в розмірі 234 910 грн. (а.с. 168, 169 т.1)

Зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що вимоги про зміну способу та порядку виконання рішення суду мотивовані тим, що вона не ухиляється від виконання рішення суду, по мірі можливості сплачує заборгованість, і крім того, вона є багатодітною матірю і їй необхідно провідувати старшу дочку, яка навчається у Польщі, а тому просила змінити спосіб та порядок виконання рішення суду шляхом зняття тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання зобовязань по сплаті заборгованості в розмірі 234910,39 грн. на користь ОСОБА_2

Постановляючи ухвалу про зміну способу та порядку виконання рішення суду, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не ухиляється від виконання зобовязань, покладених на неї судовим рішенням.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна.

Відповідно до вимог статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» ухилення громадянина від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), або дія на нього неврегульованих аліментів, договірних чи інших невиконаних зобовязань є підставою для тимчасової відмови громадянину у виїзді за межі України.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України це певного виду санкція, яка може застосовуватися у звязку з ухиленням особи від виконання зобовязання, зокрема виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України при набранні судовим рішенням законної сили воно є обов'язковим до виконання на всій території України, а державна виконавча служба як єдиний орган примусового виконання судових рішень зобов'язана вжити всіх необхідних заходів для його виконання.

Відповідно до ст. 373 ЦПК за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Поняття "спосіб і порядок виконання судового рішення" має спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження, і означає визначену судовим рішенням послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого у ст. 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти визначення судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що задовольняючи заяву ОСОБА_1, суд першої інстанції не визначив нових заходів для реалізації рішення суду у звязку з неможливістю його виконання у раніше встановлений спосіб, а фактично скасував застосоване судом тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як крайній захід щодо боржника, який ухиляється від виконання рішення суду.

При цьому судом першої інстанції не враховано наступне.

Відповідно до п. 13.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 р. N 512/5 тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи знімається у разі винесення виконавцем постанови про: повернення виконавчого документа до суду, який його видав, на підставі частини першої статті 38 Закону; закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1 - 3, 5 - 7, 9 - 12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону; скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України - у разі належного виконання особою зобов'язань щодо сплати періодичних платежів.

Отже, скасування (зняття) тимчасового обмеження у праві виїзду громадян за межі України на підставі заяв сторін виконавчого провадження або державного виконавця є неправильним, цим правом наділені органи ДВС, які повинні винести постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1 - 3, 5 - 7, 9 - 12, 14, 15 частини першої статті 39 ЗУ «Про виконавче провадження».

При таких обставинах справи ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову з задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну способу та порядку виконання рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 11 жовтня 2017 року скасувати та постановити нову ухвалу.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну способу та порядку виконання рішення суду відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: М.Д. Горейко

ОСОБА_5