Справа № 369/4321/14-ц Головуючий у І інстанції Усатов Д. Д.
Провадження № 22-ц/780/593/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 4 15.03.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

15 березня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Яворського М.А., Ігнатченко Н.В.,

за участю секретаря: Волинець Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення КиєвоСвятошинського районного суду Київської області від 16 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що з 23 серпня 2017 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14.05.2013 року шлюб між сторонами розірвано. За час спільного проживання в шлюбі ними, як подружжям, було придбано майно, що складається з квартири №55 в м. Києві по вул. Народного Ополчення, 7 вартістю 1 600 000 грн., земельної ділянки, що розташована за адресою с. Софіївська Борщагівка, вул. Каштанова, 10 вартістю 1 650 000 грн. На вказаній земельній ділянці збудовано будинок вартістю 16 200 000 грн.

Просив суд визнати за ОСОБА_3 частку спільного майна подружжя у вигляді права власності на квартиру № 55 за адресою м. Київ, вул. Народного Ополчення, 7. Визнати за ОСОБА_2Г частку спільного майна подружжя, що включає право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: с. Софіївська Борщагівка, вул. Каштанова, 10 та житловий будинок, що розташований на цій вказаній земельній ділянці за адресою с.Софіївська Борщагівка, вул. Каштанова, 10.

Заочним рішенням Києво Святошинського району Київської області від 16 червня 2015 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 частку спільного майна подружжя у вигляді права власності на квартиру № 55 за адресою м. Київ, вул. Народного Ополчення, 7.

Визнано за ОСОБА_2 частку спільного майна подружжя, що включає право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Каштанова, 10 та житловий будинок, який розташований на цій вказаній земельній ділянці за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район с.Софіївська Борщагівка, вул. Каштанова, 10.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що спірний будинок розташований в с. Софіївська Борщагівка по вул. Каштановій,10 є самочинним будівництвом і не може являтись обєктом спільної сумісної власності подружжя та підлягати поділу. Вважає, що при вирішенні спору суд повинен відступити від засад рівності часток подружжя оскільки після розірвання шлюбу на її утриманні залишилась донька, а розмір аліментів, які сплачує позивач, недостатній для забезпечення розвитку дитини. Просила, визнати за нею право на частку спільного майна подружжя у вигляді права власності на 2/3 частини квартири № 55 за адресою м. Київ, вул. Народного Ополчення,7 і земельної ділянки, розташованої по вул. Каштановій,10, в с. Софіївська Борщагівка, Києво Святошинського району. Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: м. Київ вул. Народного Ополчення,7,

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, що були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що з 23.08.2002 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб.

Зі свідоцтва про зміну імені від 03 лютого 2011 року вбачається, що ОСОБА_4 змінила прізвище «Андросова» на шлюбне прізвище ОСОБА_3.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 травня 2013 року шлюб між сторонами розірвано.

За час шлюбу сторонами по справі 08 червня 2006 року було придбано майно та оформлено на ім'я позивачки, квартиру, що знаходиться у м. Києві.; АДРЕСА_1 та 11 жовтня 2006 року була придбана земельна ділянка площею 0,1500 га, що знаходиться в с. Софіївська Борщагівка, вул. Каштанова,10.( Т. 1 а.с. 40, 46).

Згоди щодо поділу спільного сумісного майна сторонами не досягнуто.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючі позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що придбане сторонами під час перебування у шлюбі все майно є спільним майном подружжя і підлягає поділу та погодився з варіантом поділу запропонованим позивачем.

Зазначениим вимогам рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Згідно зі ст.60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами ст.70 СК України.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Колегія суддів виходячи з вимог ст. 60 СК України вважає, що вказане майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності, а виходячи з вимог ст. 70 СК України при поділі вказаного майна частки сторін є рівними тобто по 1/2 частини кожному з подружжя тому колегія вважає, що за сторонами повинно бути визнано право власності на рівні частки в спільному майні.

Посилання апелянта на необхідність збільшення її частки у сумісному майні оскільки після розірвання шлюбу на її утриманні залишилась донька, а розмір аліментів, які сплачує позивач недостатній для забезпечення її розвитку безпідставні.

Згідно із пунктом 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» N11 від 21 грудня 2007 року при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України дійсно в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування).

Вимоги ж ОСОБА_2 щодо збільшення частки спірної квартири до 2/3 частин і зменшення ОСОБА_3 до 1/3 частини на підставі вимог ст. 70 СК України є необгрунтованими, оскільки збільшення частки майна на користь того з подружжя, з ким проживає дитина, можливе лише за певної умови: якщо розмір аліментів, які така особа одержує, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку дитини та її лікування, однак ОСОБА_2 не надала суду належних доказів, які ж саме конкретно порушені відповідачем інтереси дітей, що стало б підставою відступу від принципу рівності часток подружжя в праві на майно.

Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з тим, необгрунтованими і такими що не підлягають задоволенню, колегія суддів вважає і вимоги позивача про поділ житлового будинку, що розташований в с. Софіївська Борщагівка по вул. Каштановій,10.

За змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинку з юридичної точки зору, обєкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обовязки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2710цс15.

За змістом ч.1 ст.376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Згідно з роз»ясненнями, які містяться у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 „Про судову практику у справах про спадкування та у п.6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 „Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва), право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Вони мають право на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що на земельній ділянці, що розташована в с. Софіївська Борщагівка, вул. Каштанова,10 дійсно побудовано будинок, який не введено в експлуатацію.

Відповідно до висновку експертно будівельно технічного дослідження № 1237 від 16 червня 2915 року залишкова вартість житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Каштановій,10 в с. Софіївська Борщагівка становить 6187866 грн.

З листа Департаменту державної архітектурно будівельної інспекції у Київській області № 10/10-4/202/02 від 22.02.2017 року вбачається відсутність інформації щодо видачі Інспекціями державного архітектурно будівельного контролю у Київській області за період з 2008 по 2011 р.р. документів дозвільного характеру на обєкт будівництва, що розташований за адресою Київська область, Києво Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Каштанова,10.

З інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна вбачається, що у Рєстрі прав власності на нерухоме майно відомості відсутні.

Колегія суддів прийшла до висновку, що житловий будинок № 10 по вул. Каштанова в с. Софіївська Борщагівка Київської області не є об'єктом цивільного обороту та не може підлягати поділу, оскільки право власності в установленому законом порядку на час розгляду справи не зареєстровано.

Висновки суду в цілому не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на наявних у справі доказах, на що обґрунтовано посилається позивач в своїй апеляційній скарзі і що у відповідності до вимог ст. 309 ЦПК України є підставою до скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення КиєвоСвятошинського районного суду Київської області від 16 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_2 та ? частину земельної ділянки, що розташована за адресою Київська область, с. Софіївська Борщагівка, вул. Каштанова,10.

Визнати за ОСОБА_2 Геннадієвною право власності на ? частину квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_2 та ? частину земельної ділянки, що розташована за адресою Київська область, с. Софіївська Борщагівка, вул. Каштанова,10.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: