РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2017

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючої - судді Логінової С.М.,

при секретарі - Ленчицької А.Б.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

за участю представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 за участю третьої особи без самостійних вимог - приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу про визнання заповіту недійсним,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 за участю третьої особи без самостійних вимог - приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу про визнання заповіту недійсним, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року, згідно з свідоцтвом про смерть, помер старший брат позивача - ОСОБА_5. ОСОБА_5 було знайдено мертвим у його кімнаті у гуртожитку 05.02.2015 року. За вказаним фактом було відкрито кримінальне провадження №0000620. Згідно з висновком експерта № 67 від 12.02.2015 p., смерть ОСОБА_5 настала внаслідок гострого отруєння етиловим алкоголем, вміст алкоголю у крові 5,62% проміле.

ОСОБА_5 перебував на диспансерному обліку у наркологічному диспансері з діагнозом хронічний алкоголізм, що підтверджується довідкою №1292 від 16.07.2014 р.

Позивач посилається на те, що він постійно надсилав ОСОБА_5 грошові кошти для його утримання, між ними завжди були доброзичливі стосунки. Сестра також надавала допомогу брату, однак вона відмовилась від своєї частки на користь позивача, про що свідчить нотаріально завірена заява. ОСОБА_5 склав заповіт на ім'я ОСОБА_4, яка є сторонньою людиною для родини ОСОБА_5.

Позивач просить визнати заповіт складений ОСОБА_5 від 30 вересня 2014 року на користь ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_6, недійсним, оскільки не міг усвідомлювати значення своїх дій через зловживання спиртними напоями та не міг підписати означений заповіт.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, з підстав викладених у позовній заяві, вказавши, що заповідач не міг належно оцінити значення власних дій через те, що страждав на хронічний алкоголізм.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив, вказавши, що заповіт ОСОБА_5 30 вересня 2014 року вчинив на користь ОСОБА_4, який посвідчено приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_6 добровільно, усвідомлюючи наслідки своїх дій, підстави для визнання заповіту недійсним відсутні.

Заслухавши пояснення осіб. які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 Цивільного кодексу України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 Цивільного кодексу України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 року правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 р. помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть, видним відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області.

30 вересня 2014 року ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Хмельницької області, зареєстрований у реєстрі за № 2099, яким усе своє майно заповів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 15.09.2016 р. у справі було призначено посмертну психіатричну експертизу на предмет визначення того, чи страждав ОСОБА_5 на психічну хворобу або недоумство на момент складання заповіту від 30.09.2014 р. та чи розумів він у момент складання заповіту 30.09.2014 р. значення своїх дій та чи міг керувати ними.

Однак, згідно повідомлення зав. відділення судово-психіатричної експертизи № 349 від 02.11.2016 р. експертиза не була проведена у зв'язку із відсутністю оплати.

Відповідно до правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 29.02.2012 року по справі № 6-9цс12 висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі, йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами. Будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до ч. З ст. 10, ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд приходить до висновку, що позивачем не було надано, а судом не здобуто доказів абсолютної неспроможності ОСОБА_5 в момент складення ним заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, а тому підстав для визнання складеного ним заповіту недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України немає. За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити.

Окрім цього, судом не здобуто доказів, що ОСОБА_5 не підписував заповіт на користь відповідача. Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи за № 1152/1153/16-26 від 26.05.2016 р. підпис у графі "підпис" напроти прізвища "ОСОБА_5 у заповіті від 30.09.2014 р.. посвідченого приватним нотаріусом за реєстровим № 2099 ймовірно виконане самим ОСОБА_5

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 213, 215 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 203, ч. 1 ст. 225, ч. 2 ст. 1257 Цивільного кодексу України, суд,

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 за участю третьої особи без самостійних вимог - приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу про визнання заповіту недійсним відмовити.

На рішення через суд першої інстанції, який його ухвалив, може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Хмельницької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особою, без участі якої проголошено рішення - протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Логінова С.М.