АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/5785/16-ц 22-ц/774/833/К/17
Справа № 212/5785/16-ц Головуючий у першій
Провадження № 22-ц/774/833/К/17 інстанції ОСОБА_1
Категорія - 27 (IV) Доповідач Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Кислиця І.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - ОСОБА_6,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 16 січня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», ОСОБА_7 про визнання договору іпотеки недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року позивач звернувся з позовом до ОСОБА_5 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», ОСОБА_7 про визнання договору іпотеки недійсним.

В обґрунтування позову посилався на те, що 23 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є відповідач, та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір № 762, згідно умов якого ОСОБА_7М, отримав кошти в сумі 181000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 19,5% річних, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 22 травня 2018 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором № 762 від 29 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Дзержинське ВОБ № 7806, правонаступником якого є відповідач, та ОСОБА_2 Туяаною було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за № 3551, згідно п. 1.2 якого предметом іпотеки за цим договором є нерухоме майно, а саме: трикімнатна квартира, розташована на сьомому поверсі дев'ятиповерхового житлового будинку, житловою площею 42.6 кв.м.. загальною площею 72,9 кв.м., що розташована за адресою: місто Кривий Ріг, мікрорайон 5-й ЗарічнийАДРЕСА_1.

Позивач вважає, що іпотечний договір не відповідає діючому законодавству та має бути визнаний недійсним з моменту реєстрації, оскільки на момент підписання Договору, його батьки не мали права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочин щодо його майнових прав, так як на момент укладення договору іпотеки він був неповнолітній та мешкав в квартирі 95, будинку 86 по м-ну 5-й Зарічний в м. Кривому Розі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 16 січня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенні в повному обсязі та визнано іпотечний договір від 29 травня 2008 року укладений між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Дзержинське ВОБ № 7806 та ОСОБА_2 Туяаною посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстровано в реєстрі за № 3551, згідно п. 1.2 якого предметом іпотеки за цим Договором є нерухоме майно, а саме: трикімнатна квартира, розташована на сьомому поверху дев'ятиповерхового житлового будинку, житловою площею 42,6 кв.м.. загальною площею 72,9 кв.м.. що розташована за адресою : місто Кривий Ріг мікрорайон 5-й ЗарічнийАДРЕСА_1 недійсним з моменту реєстрації.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі.

Зокрема, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивач на час укладення договору іпотеки не мав права власності на іпотечне майно, а лише право користування, яке зберігається протягом всього часу перебування квартири в іпотеці.

Суд першої інстанції не взяв до уваги правову позицію, викладену в Постанові Верховного Суду України від 30.09.2015 року, згідно якої, неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, що передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною, за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбачені законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування. Ці ж висновки розповсюджуються й на позови їх дітей. Тому у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позову, оскілкьи укладення договору іпотеки хоч і відбулось без попереднього дозволу органу опіки та піклування, проте не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючого права позивача на користування іпотечним майном. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_9, та успадкував і інше нерухоме майно. Тобто, суд не правильно, на думку апелянта, застосував норми статті 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ст. 17 У «Про охорону дитинства», ст. 177 СК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню,виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що укладання ОСОБА_9 правочину, предметом якого є житлове приміщення, право користування яким мав на той час неповнолітній позивач ОСОБА_2, без попередньої згоди органу опіки та піклування, є підставою для визнання зазначеного правочину недійсним, на підставі ст. 203, 215 ЦК України.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Дзержинське ВОБ № 7806, правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та відповідачем ОСОБА_7 23 травня 2008 року було укладено кредитний договір № 762 про надання кредиту в сумі 181000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 19.5% річних, з терміном остаточного погашення Кредиту не пізніше 22 травня 2018 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором від 29 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Дзержинське ВОБ № 7806, правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 Туяаною було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстровано в реєстрі за № 3551, згідно п. 1.2 якого предметом іпотеки за цим Договором є нерухоме майно, а саме: трикімнатна квартира, розташована на сьомому поверсі дев'ятиповерхового житлового будинку, житловою площею 42.6 кв.м., загальною площею 72,9 кв.м., що розташована за адресою: місто Кривий Ріг, мікрорайон 5-й ЗарічнийАДРЕСА_1.

Судом встановлено, що на момент укладення договору ОСОБА_2 Туяаною було надано Банку довідку про склад сімї № 825, видану Житлово-будівельним кооперативом «Домобудівельник-2», за підписом голови кооперативу ОСОБА_10, та завіреною мокрою печаткою підприємства, згідно до якої, в квартирі за адресою: місто Кривий Ріг, мікрорайон 5-й ЗарічнийАДРЕСА_1 де мешкає ОСОБА_2 Туяана, зареєстрованих, осіб окрім останньої, не значиться, та в графі склад сімї зазначений «прочерк», зазначена довідка датована 25 травня 2008 року.

Відповідно до частин другої та третьої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Згідно зі статтями 177 СК України та 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобовязуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання.

Отже, при укладені договорів іпотеки щодо нерухомого майна, право власності або право користування яким мають малолітні діти, обовязково вимагається дозвіл органів опіки та піклування.

Відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків.

Положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації, а тому місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення.

Отже, місцем проживання неповнолітньої малолітньої особи є фактичне місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона дійсно проживає.

Однак місце проживання дитини за фактичним місцем проживання батьків не є безумовним, якщо суд установить інше постійне місце проживання дитини.

Відповідно до частини другої четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Частиною першою статті 156 Житлового кодексу України (далі ЖК України) передбачено, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року № 6-384цс15 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої предявлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сімї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

У справі, яка переглядається, малолітня дитина не мала права власності на спірну квартиру. Вона набула права користування житлом, - зазначеною квартирою, як член сімї власника, відповідно до статті 405 ЦК України, статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», та зберігає це право протягом часу перебування квартири в іпотеці.

Крім того, під час розгляду судом апеляційної інстанції даної цивільної справи, встановлено, що ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_9, та окрім спірної квартири після смерті ОСОБА_9 отримав у спадок зокрема, квартиру 1 в будинку 45 м-на 5-й Зарічний в м. Кривому Розі загальною площею 82.5 кв.м та будинок № 34 в с. Старосілля Черкаської області, житловою площею 16.5 кв.м (а.с.80,81). Факт відчуження ОСОБА_2 після прийняття спадщини квартири 1 в будинку 45 м-на 5-й Зарічний в м. Кривому Розі не є підставою для задоволення позову.

За таких обставин, у суду не було підстав для задоволення позову про визнання недійсним договору іпотеки, оскільки його укладення хоч і відбулося без попереднього дозволу органу опіки та піклування, проте не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючого права малолітнього ОСОБА_2 на користування житлом - квартирою 95 в будинку 86 м-на 5-й Зарічний в м. Кривому Розі.

Крім того, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України). Відповідно до частин другої та третьої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

З огляду на наведені обставини та правовий висновок Верховного Суду України, зроблений за результатами розгляду справи № 6-384цс15, колегія суддів враховує також, що дії ОСОБА_11 під час укладення договору іпотеки не можуть вважатися добросовісними. При цьому обставин, які б свідчили про недобросовісність іпотекодержателя - банку, не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, оскільки не знайшли свого підтвердження за розглядом справи у суді, тому ухвалене у справі рішення суду першої інстанцій підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

На підставі ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції у розмірі 704 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3, п.4 ч.1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 16 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення по справі.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», ОСОБА_7 про визнання договору іпотеки недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 704 (сімсот чотири) грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: