РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 березня 2017 року Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська
у складі: головуючого судді Шевцової Т.В.
при секретарі Южаковій В.А.
за участі позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання дій та рішення незаконними, визнання додаткової угоди укладеної, а договору оренди землі поновленим,
Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до Дніпровської міської ради, який в судовому засіданні підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини та норми права, у ньому викладені.
Представник відповідача у судовому засіданні позовних вимог не визнала та заперечувала проти їх задоволення. Зазначила, що 17.03.2016 року, 12.07.2016 року та 30.08.2016 року міською радою отримано звернення позивача щодо поновлення строку дії договору оренди землі, у яких було відмовлено за ненаданням необхідних для вирішення даного питання документів. Так, ст.124 ЗК України визначено, що передача в оренду земельних ділянок здійснюється на підставі рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно із повноваженнями, визначеними ст.122 цього кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди), шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Листом міської ради від 29.03.2016 року позивача було повідомлено про неможливість розгляду питання поновлення строку дії договору оренди землі без надання ним запитуваних документів, тобто, фактично, висловлено заперечення щодо поновлення договору оренди землі. Окрім цього, посилається на те, що позивача не можна вважати добросовісним орендарем, оскільки останній не виконав покладених на нього договором обовязків, оскільки до будівництва не приступив. На думку відповідача, оскільки додаткова угода до договору оренди землі укладена не була, а орендодавець заперечує проти пролонгації договору, договір оренди землі є припиненим відповідно до ст.31 Закону України «Про оренду землі». Правова позиція зі спірних правовідносин висловлена Верховним Судом України у постанові від 23.03.2016 року №6-146цс16 та у постанові №6-2027цс15 від 13.04.2016 року. Поміж зазначеного, позиція відповідача полягає у тому, що спору між сторонами немає та права позивача не порушені, тому і судовому захисту не підлягають. З посиланням на ст.77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст.116 ЗК України, представник відповідача стверджує, шо громадяни набувають речові права на земельні ділянки виключно за рішенням сесії відповідної ради, тому укладенню додаткової угоди до договору оренди має передувати прийняте позитивне рішення органу місцевого самоврядування з цього питання. По спливу договору оренди землі позивач не повернув земельну ділянку та продовжує нею протиправно користуватись.
Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що предметом спору в даній справі є правовідносини щодо оренди землі, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Пунктом 8 договору визначено строк його тривалості два роки. Передбачено переважне право орендаря на поновлення договору на новий строк шляхом письмового повідомлення орендодавця про намір продовжити його дію не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії договору.
Невідємними частинами договору є: акт приймання передачі обєкта оренди; розрахунок розміру орендної плати; витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки; акт обстеження земельної ділянки; рішення міської ради від 28.11.2007 року №108/25, від 02.02.2011 року №216/8, від 25.12.2013 року №174/45, постанова Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27.05.2011 року по справі №2а-491/11; ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2013 року по справі №2а-491/11; план або схема земельної ділянки; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Обовязки орендаря, окрім внесення орендної плати, визначені у п.31 та є наступними: приступити до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим належним чином; виконувати встановлені щодо обєкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватись режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; у пятиденний строк після державної реєстрації договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності надати копію договору оренди земельної ділянки відповідному органу державної податкової служби.
Правами орендаря, відповідно до п.30 договору, є: право на самостійне господарювання на землі з дотриманням умов договору; за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законом порядку жилі, виробничі, культурно-побутові, інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження; отримувати продукцію і доходи; здійснювати за письмовою згодою орендодавця будівництво водогосподарських споруд та меліоративних систем.
Того ж дня, 08 квітня 2014 року сторонами складено та підписано акт приймання-передачі земельної ділянки.
Речове право за договором оренди землі зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 08.04.2014 року, номер запису 5269433.
ЗУ "Про оренду землі» передбачає, що договір оренди землі потребує обов'язкової державної реєстрації, а набирає чинності з моменту його укладення, тобто з 08.04.2014 року, згідно правової позиції ВСУ від 19 лютого 2014 р. у справі № 6-162ц13 та був чинний до 08.04.2016 року.
Частиною 4 статті 4 ЗУ «Про оренду землі» встановлено, що орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування, а орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом.
Статтею 1, ч. 1 ст. 2, ст. 3, ч. 4 ст. 4, ч. 1, абз. 2 ч.2 ст.5, ч. ч.1,2 ст.6 ЗУ «Про оренду землі» встановлено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Об'єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності. Орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою. Орендарями земельних ділянок можуть бути: громадяни і юридичні особи України, іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи, міжнародні об'єднання та організації, а також іноземні держави. Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. У разі набуття права оренди земельної ділянки на конкурентних засадах підставою для укладення договору оренди є результати аукціону.
Статтею 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам.
ЗУ «Про оренду землі» є спеціальним законом переважно перед іншими законодавчими актами, що регулюють земельні правовідносини в Україні, а отже цей Закон підлягає пріоритетному застосуванню до спірних правовідносин, що склались між сторонами.
04.03.2016 року, тобто в установлений ст.33 ЗУ "Про оренду землі" строк, позивачем поштою надіслано на адресу відповідача надіслано лист-повідомлення про намір скористатись переважним правом укладення договору оренди землі на новий строк з проханням поновити строк дії договору ще на два роки. До листа додано три примірники додаткової угоди до договору оренди землі, які підписані позивачем.
Надіслання позивачем листа та додаткової угоди доводиться транспортною накладною №063730 від 04.03.2016 року, згідно якої відповідачем пропозицію позивача отримано 17.03.2016 року.
Як пояснив у судовому засіданні позивач, по спливу місяця з дня спливу строку дії договору оренди, жодної відповіді на свій лист з пропозицією укласти додаткову угоду до договору оренди землі він не отримав, як і не отримав заперечень у поновленні строку дії договору оренди землі.
Представник відповідача у судовому засіданні наполягала на тому, що усі звернення позивача міською радою розглядались в належним спосіб та надала копію листа від 29.03.2016 року №8/13-499, відповідно якого позивачу розяснювався порядок поновлення договору оренди землі шляхом постановлення міською радою рішення з визначенням істотних умов додаткової угоди до договору оренди землі, після надання позивачем наступних документів :
-Документа, що посвідчує особу, копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру;
-Проекту додаткової угоди до договору оренди землі;
-Правовстановлюючі документи на нерухоме майно або дозвільні документи на проектування чи будівництво;
-Технічний паспорт на обєкт нерухомого майна (у разі наявності на земельній ділянці обєктів нерухомого майна);
-Документів про підтвердження відсутності заборгованості з орендної плати за земельну ділянку;
-Рішення міської ради про передачу (надання) земельної ділянки;
-Договір оренди землі, строк якого спливає та іншими додатками до нього;
-Кадастровий план земельної ділянки;
-ОСОБА_3 встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі (у 3 примірниках);
-ОСОБА_3 обстеження земельної ділянки (у разі якщо земельна ділянка вільна від забудови);
-Витяг з Державного земельного кадастру.
У даному листі також зазначено, що при неподанні даних документів позивачем, підготувати проект рішення міської ради про поновлення договору оренди землі неможливо. Вимоги відповідача щодо надання переліку документів не ґрунтуються на нормах права, визначено лише, що подання цих документів необхідно для недопущення помилок Департаментом корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради при опрацюванні листа повідомлення та додаткової угоди до договору оренди землі, з метою підготовки проекту рішення міської ради.
Разом з цим, даний лист не містить заперечень у поновленні строку дії договору оренди землі, оскільки фактично відтермінує розгляд вказаного питання до виконання позивачем певних вимог, зазначених у листі- відповіді. Таким чином, відповідач не надав конкретної відповіді по суті звернення позивача.
Проте, судом встановлено, що позивач цього листа не отримував і надана відповідачем копія реєстру на відправку кореспонденції за травень 2016 року не є належним доказом отримання цього листа адресатом. Так, даний реєстр не містить відміток центру поштового звязку про прийняття на обробку перелічених у ньому листів, не містить жодної дати, більш того, при наявності таких відміток може слугувати виключно доказом відправлення листа, а не його отримання.
Суд звертає особливу увагу і на той факт, що звернення позивача від 04.03.2016 року, отримане міською радою ще 17.03.2016 року, мало бути розглянуто у місячний строк, чого зроблено не було, що фактично визнано представником відповідача у судовому засіданні з посиланням на зміну структури виконавчих органів міської ради.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Такі доводи представника відповідача є нікчемними і неприпустимими, жодні зміни організаційної структури відповідача не повинні призводити до порушень прав та інтересів позивача, серед яких право на землю, яка належить народу України та розпорядником якої, зокрема, є відповідач, є гарантованим ст.14 Конституції України.
При відсутності доказів отримання відповіді на лист-пропозицію позивача, обізнаність про існування відповіді лише її автором, суд вважає, що відповідачем було допущено протиправну бездіяльність, приховуючи яку було створено штучні докази розгляду звернення позивача, тобто вчинено протиправні дії, які мають бути визнані неправомірними, згідно із п.10 ч.2 ст.16 ЦК України.
Про неотримання відповіді на свою пропозицію позивачем свідчить і факт його повторного звернення до міської ради 30.08.2016 року з заявою про укладення додаткової угоди до договору оренди землі. До вказаної заяви позивачем було долучено копію договору оренди землі, копію особистого паспорту позивача та картки платника податку, копію листа повідомлення про намір скористатись переважним правом на поновлення договору оренди землі, копію додаткової угоди до договору оренди землі, накладної курєрської доставки та заяви від 12.07.2016 року про укладення додаткової угоди, яка була зареєстрована міською радою за вх.№36/3923.
Повторне звернення позивача від 30.08.2016 року знову було розглянуто відповідачем з порушенням строку розгляду лише 24.10.2016 року та відповідь на це звернення повністю є тотожною змісту листа відповідача, датованого 29.03.2016 року.
Крім вказаних порушень, допущених відповідачем та виявлених судом, наявне ще одне, у формі вимоги представлення документів за переліком для прийняття рішення про поновлення договору оренди землі, яка не ґрунтується на ст.33 Закону України «Про оренду землі» та п.8 договору оренди землі.
Також, пунктом 41.1 договору оренди землі визначено, що останній укладено у трьох примірниках, один з яких залишається у володінні орендодавця, тобто, відповідача, що у сукупності з невідємними частинами договору та раніше прийнятим рішенням про передачу земельної ділянки свідчить про наявність у володінні відповідача запитуваних протиправними листами документів.
Згідно ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Як неодноразово зазначав ЄСПЛ у своїх рішеннях, судам необхідно визначати необхідність втручання в мирне володіння майном, визначення підстав та умов такого втручання й про критерії визначення хиткої межі для дотримання балансу між суспільними і приватними інтересами, щоб не покласти на одну зі сторін непомірного тягаря.
Крім цього, згідно рішення ЄСПЛ від 26.03.2013 року у справі "Рисовський проти України", було зазначено, що "державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (п.71). На державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (п.74).
24.02.2017 року по сливу двох місяців з дня відкриття провадження у цій справі, представником департаменту відповідача ОСОБА_4 одноособово, за замовленням Управління правового забезпечення, здійснено обстеження земельної ділянки, яку займає позивач та встановлено, що ділянка вільна від забудови.
Таким чином, даний факт у строк до 08.05.2016 року (місячний строк по спливу строку дії договору оренди, протягом якого орендодавець може заперечити у поновленні договору) відповідачем не встановлювався, а тому посилання на цей доказ на сьогоднішній день не має значення для вирішення спору.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.07.2011 року у справі 2а-1414/09 сторонам розяснено положення абз.3 пункту 1 розділу 10 ЗК України, а саме, що у разі прийняття відповідними органами рішення про погодження місця розташування об'єкта або про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки до 1 січня 2008 року передача в оренду таких земельних ділянок із земель державної та комунальної власності здійснюється без проведення земельних торгів (аукціонів), у звязку з чим посилання представника відповідача на ст.ст.124, 134 ЗК України в частині проведення продажу речових прав на земельні ділянки на конкурсних засадах є помилковим.
Фактичне заперечення у поновленні строку дії договору оренди землі, висловлене представником відповідача у судовому засіданні на сьогоднішній день є безпідставним, оскільки мало бути доведено до відома позивача у місячний строк з дня припинення дії договору оренди землі, тобто до 08.05.2016 року.
Згідно ч.6 ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Позивач по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, як орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору і має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі), до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором та Законом, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договорів оренди землі, повідомив про це орендодавця.
Договір оренди землі поновлюється у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення терміну дії договору та має намір в подальшому орендувати земельну ділянку і звертається з відповідним клопотанням до орендодавця, а продовжується у випадку, коли орендар звертається з клопотанням до орендодавця про намір в подальшому орендувати земельну ділянку до закінчення терміну дії договору. Продовження договору оренди землі на тих самих умовах і на той самий строк має відбуватися шляхом укладення додаткової угоди до основного договору оренди землі до закінчення терміну дії договору.
У випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).
За вимогами ст.654 ЦК України додаткова угода до договору оренди землі, укласти яку просить позивач, повинна бути укладеною у тій же формі, що і договір оренди землі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу «Стреч проти Сполученого Королівства» (Stretch v. The United Kingdom) рішення від 24 червня 2003 року установив порушення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції. Як зазначено у рішенні заявнику у справі не було продовжено договір оренди земельної ділянки після закінчення строку його дії, не дивлячись на те, що договір таке право передбачав, порушень зобов'язань з боку заявника допущено не було. Національні суди не захистили право заявника. У рішенні наголошується, що «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила». Виходячи зі змісту пунктів 32, 35 цього рішення, майном у значенні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. Оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції».
Верховний суд з цього приводу висловив правову позицію у постанові від 25.02.2015 року у цивільній справі №6-10цс15 від 25 лютого 2015 року, зокрема вказав наступне.
Стаття 33 ЗУ «Про оренду землі» фактично об'єднує два випадки пролонгації договору оренди. Так, у частинах першій п'ятій статті 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
Виходячи з приписів статей 319,626 ЦК України слід дійти висновку про те, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 ЗУ «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.
Таким чином, згідно з частинами першою п'ятою статті 33 ЗУ «Про оренду землі» у разі поновлення договору оренди землі умови договору можуть бути змінені за згодою сторін з укладенням додаткової угоди. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, які передбачені статтею 15 цього Закону, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.
Отже, для застосування частини першої статті 33 ЗУ "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.
Частинами восьмою, дев'ятою статті 33 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку; відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.
Судом встановлено, що позивач (орендар) належно виконував свої обов'язки за договором оренди землі, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк, як орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, у встановлений строк повідомив про це орендодавця, продовжує користуватись земельною ділянкою.
Також, відповідач не представив доказів на підтвердження свого наміру укласти договір оренди землі з іншим орендарем на більш сприятливих умовах, а тому наявність у відповідача дискреційних повноважень та права на власний розсуд вирішувати питання щодо надання землі в оренду повинні використовуватися із метою забезпечення як приватних, так і суспільних інтересів.
Не представлено відповідачем і доказів наявності заборгованості позивача за орендною платою, власне самим договором оренди землі на позивача обовязок у дворічний строк звести автозаправну станцію не покладався.
Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 25.02.2015 року №6-219цс16 та від 23.03.2016 року №6-146цс16.
Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до переконливого висновку про те, що дії позивача були направлені на укладення договору на новий строк, однак враховуючи відсутність згоди відповідача на укладення додаткової угоди до договору оренди, такий договір оренди вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.
Відповідно ч.8, 11 ст.33 до Закону України «Про оренду землі» додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обовязковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді. Договірні відносини між орендарем та орендодавцем, які продовжують існувати відповідно до закону повинні бути закріплені у додатковій угоді, і рішення суду про визнання поновленим договору не може замінити саму угоду.
Крім того, стаття 764 ЦК України передбачає таку правову конструкцію, як поновлення договору найму, яка зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.
Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові від 10 жовтня 2012 року (справа №6-110цс12), виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (статті 3, 6, 12-15, 20 Цивільного кодексу України), в разі невизнання особою права на укладення договору, таке право підлягає захисту судом на підставі пункту 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбаченим нормативним актом обов'язкової дії.
Відповідно до приписів ч. 1, ч. 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Заявляючи вимогу про визнання додаткової угоди укладеною, позивач таким чином, просить суд змінити умови договору. Однак, в даному випадку суд не може визнати додаткову угоду укладеною, оскільки зміни, запропоновані позивачем, стосуються істотних умов договору оренди землі, зокрема строку дії договору. Так, позивачем визначено термін дії договору оренди землі тривалістю в два роки 2016-2018 рр.
Відповідно до ст.251 ЦК України cтроком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Згідно ст.252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
Таким чином, позивачем помилково визначено у договорі термін його дії періодом часу, фактично переплутано поняття терміну та строку.
Також, суд вважає, що поновити між сторонами договірні відносини за минулий період, як про це просить позивач (починаючи з 2016 року) неможливо, з огляду на загальний принцип незворотності дії у часі актів цивільного законодавства.
За таких обставин, у поданій позивачем редакції додаткової угоди, вимоги про визнання її укладеною задоволені бути не можуть.
Згідно ст.88 ЦПК України, суд покладає судові витрати на відповідача, пропорційно задоволеної частини позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 10, 11, 57-60, 88, 169, 197, 209, 212-215 ЦПК України суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання дій та рішення незаконними, визнання додаткової угоди укладеної, а договору оренди землі поновленим задовольнити частково.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 на відшкодування сплаченого судового збору 1102,40 грн.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя Т.В. Шевцова