Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне, в порядку гл.8 розділу ІІІ ЦПК України/

28 лютого 2017 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Демидової С.О.

за участю секретаря Пісчанської Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому з урахуванням уточнень посилається на те, що 25 березня 2014 між ним та ОСОБА_2 та ОСОБА_3К був укладений договір позики, за умовами якого останні отримали у борг від позивача грошові кошти в сумі 356877,50 грн., що еквівалентно 35000 доларів США на строк до 25 березня 2016 року. У встановлений договором строк позичальники грошових коштів не повернули. У звязку із зазначеним позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів суму боргу в розмірі еквівалентному 35 000 доларів США, що становить 968 423,12 грн., а також 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання в розмірі 23 640,14 грн.

Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти заочного розгляду справи, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не зявились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи.

Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦПК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного Кодексу України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичальником) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено в судовому засіданні, 25 березня 2014 року між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованим в реєстрі нотаріальних дій за № 325, за умовами якого відповідачі отримали у борг від позивача грошові кошти в сумі 356877,50 грн., що еквівалентно 35000 доларів США на строк до 25 березня 2016 року /а. с. 10/.

Відповідно до п. 3 вказаного договору позики позичальники зобовязались повернути позикодавцеві суму грошей у гривнях еквівалентну 35 000 доларам США за офіційним курсом НБУ на день платежу.

ОСОБА_2 та ОСОБА_5 своїх зобов'язань щодо повернення грошових коштів у встановлений договором строк не виконали в повному обсязі.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Таким чином, вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення суми боргу в розмірі еквівалентному 35000 доларів США, що становить 968 423,12 грн., суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в цій частині та стягнути солідарно з відповідача на користь позивача 968 423,12 грн.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Таким чином, суд вважає за можливе у відповідності до ст. 625 ЦК України стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача 3% річних від простроченої суми 968 423 12 грн. за період з 26 березня 2016 року по 16 січня 2017 року (296 дня прострочки) в розмірі 23 561 грн., частково задовольнивши таким чином позовні вимоги в цій частині.

Роблячи такий висновок, суд виходить з положень ч. 1 ст. 253 ЦК України, якою визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок, а отже строк, з якого підлягають нарахуванню відсотки за даним спором є 26 березня 2016 року.

З урахуванням викладеного суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3) суму боргу за договором позики від 25 березня 2014 року в розмірі 968 423,12 грн. та 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання в розмірі 23561 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3) витрати по сплаті судового збору, а саме: по 3445 грн. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя С.О. Демидова