Категорія 27 Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого Сало Т.Б., суддів: Медвецького С.К., Стадника І.М., секретар - Агеєва Г.В., за участі: представника ПАТ - Ткача Ю.А., ОСОБА_3 та її представника - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07.06.2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

встановила:

У серпні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду із вищевказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ заборгованість за кредитним договором у розмірі 19025,12 дол. США, що за курсом відповідно до розпорядження НБУ від 31.07.2015 року складає 411132.84 грн.

Позов мотивовано тим, що 13.05.2005 року між сторонами було укладено кредитний договір № VIH0GF02160565, згідно умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 22300,00 дол. США строком до 11.05.2025 року.

За умовами договору ОСОБА_3 зобов'язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Погашення заборгованості здійснюється щомісяця, в період сплати. Позичальник повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією а також інші витрати згідно кредитного договору.

У випадку порушення зобов'язань за кредитними договором позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Банк зобов'язання за договором виконав - надав кредит.

ОСОБА_5 належним чином зобов'язання не виконувала, тому у неї виникла заборгованість в сумі 19025.12 дол. США, з яких: 17580.44 дол. США - заборгованість по тілу кредиту; 1143.88 дол. США - заборгованість по процентам; 156.10 дол. США - комісія за користування кредитом; 144.70 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань. Тому Банк звернувся до суду.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07.06.2016 року позов задоволено. Стягнуто ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором кредиту в розмірі 19025,12 дол. США, що еквівалентно 411132,84 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, зокрема, судом не було належним чином повідомлено відповідача про час та місце розгляду справи, що порушило її право на участь у судовому засіданні та поданні заперечень проти позовних вимог; доводи позивача не підтверджено доказами, оскільки отримання кредиту позичальником не підтверджено; інформація, що міститься у розрахунках унеможливлює перевірку поточної заборгованості.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, розглянувши матеріали цивільної справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.05.2005 року між ОСОБА_3 та ПАТ укладено кредитний договір № VIH0GF02160565.

Відповідно до укладеного договору ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 22300, 00 доларів США на термін до 11.05.2025 року. Кредит брався для купівлі квартири. Погашення кредиту повинно відбуватись щомісячними платежами.

Станом на 31.07.2015р. виникла заборгованість перед банком по кредитному договору на загальну суму 19025,12 доларів США.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач свої зобов'язання за договором виконав, а відповідач, в свою чергу - ні, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість.

Оскільки зобов'язання має виконуватись належним чином, то заборгованість підлягає стягненню у розмірі наведеному в розрахунках.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України)

Пунктом 1.1 Договору передбачено сплату заборгованості щомісячно в період з 15 по 20 число кожного місяця в розмірі 279,36 дол. США.

У зв'язку із неналежним виконанням договору у ОСОБА_3 виникла заборгованість у розмірі 19025.12 дол. США.

Як пояснила в судовому засіданні ОСОБА_3, вона перестала виконувати свої зобов'язання по кредитному договору у зв'язку з неможливістю сплачувати кредит у валюті США.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Сума заборгованості порахована позивачем та відображена в «розрахунку заборгованості...» за спірним кредитним договором (а.с. 4-8).

Даний розрахунок не спростований відповідачем жодним доказом, в тому числі власними розрахунками.

Навпаки, під час розгляду справи місцевим судом, відповідач заявила клопотання про призначення судово - економічної експертизи, яка в подальшому, була призначена судом.

Серед інших питань, які ставила в клопотанні відповідач, найважливішим є наступне - чи відповідає нарахування заборгованості за кредитним договором, здійснені банком, умовам кредитного договору.

Однак, призначена експертиза не була оплачена заявником, в зв'язку з чим вона не була проведена.

Повторних клопотань про призначення економічних чи бухгалтерських експертиз відповідач не заявляла.

Відповідно до ст. 146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Враховуючи питання, які у своєму клопотанні поставила відповідач та її заперечення проти вимог позову, колегія суддів вважає, що не оплативши експертизу, відповідач ухилилась від участі в експертизі, а приймаючи до уваги, те, що інших доказів, які б спростовували розрахунки заборгованості зроблені банком, не має, колегія суддів прийшла до висновку, що вимоги позову в частині розміру заборгованості знайшли своє підтвердження в розрахунках наданими банком.

Ухилившись від проведення експертизи відповідач не змогла підтвердити своє твердження про неможливість зробити власні розрахунки заборгованості.

Крім того, колегія суддів встановила, що наданий розрахунок заборгованості знайшов підтвердження у виписці по рахунку ОСОБА_3 (рахунок № НОМЕР_2) з 13.05.2005 року до 24.02.2017 року (а.с.176-198).

Твердження ОСОБА_3 про те, що предметом кредитного договору є валюта США, а вона отримала через касу банку кредит в гривнях, не знайшло свого підтвердження відповідними доказами. Банк в свою чергу надав достатньо доказів, які підтверджують отримання відповідачем кредиту у доларах США.

З пояснень відповідача встановлено, що остання погашаючи кредит вносила в касу банку гривні, які конвертувались у долари США. Все, що могло відбуватись з цього приводу, буде лише припущенням, на якому не можуть доказуватись ті чи інші обставини.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договором закріплено, що позичальник зобов'язується сплачувати відсотки за користування кредитом, сплатити банку комісію, погашення кредиту здійснювати в порядку, сумах і строки передбачені Договором (п. п. 2.22-2.2.4 Договору).

Згідно п. 4.1 спірного договору, при порушенні Позичальником кожного із зобов'язань, передбачених п. .п. 2.2.2, 2.2.3, Банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки.

Отже, оскільки відповідачем зобов'язання належним чином не виконувалось, то вимоги позивача про стягнення відсотків, комісії та пені є обґрунтованим.

Однак, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, оскільки місцевий суд стягнув з боржника пеню та комісію у валюті США, що суперечить правовій позиції висловленій у постанові Верховного суду України від 01.04.2015 року у 3-29гс15, відповідно до якої, ці складові боргу повинні стягуватись у національній валюті - гривні.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов до правильних висновків про стягнення з відповідача заборгованості, а допущені процесуальні помилки та доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду, і в частині стягнення пені та комісії рішення суду першої інстанції слід змінити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задоволити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07.06.2016 року - змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (): заборгованість за кредитом - 17580,44 дол. США, що еквівалентно 379913,31 грн. (триста сімдесят дев'ять тисяч дев'ятсот тринадцять гривень тридцять одна копійка), заборгованість по процентам за користування кредитом - 1143,88 дол. США, що еквівалентно 24719,25 грн. (двадцять чотири тисячі сімсот дев'ятнадцять гривень двадцять п'ять копійок), заборгованість по комісії за користування кредитом - 3373,32 грн. (три тисячі триста сімдесят три гривні тридцять дві копійки), пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 3126,97 грн. (три тисячі сто двадцять шість гривень дев'яносто сім копійок).

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підпис/ /підпис/

Згідно з оригіналом: