Справа № 372/1817/16-ц Головуючий у І інстанції Проць Т. В.
Провадження № 22-ц/780/3071/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 47 20.09.2017
УХВАЛА

Іменем України

20 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Кулішенка Ю.М., Яворського М.А.,

за участю секретаря : Волошина В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ,

у с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, мотивуючи його тим, що з 20 вересня 2005 року він з ОСОБА_2 постійно проживав однією сімєю без реєстрації шлюбу як чоловік та жінка. 14 липня 2007 року вони зареєстрували шлюб, який на підставі рішення суду від 12 жовтня 2016 року було розірвано. Під час спільного проживання сторонами придбано рухоме та нерухоме майно, добровільної згоди про поділ якого після припинення шлюбних відносин не досягнуто.

З урахуванням неодноразово уточнених позовних вимог, позивач просив встановити факт проживання однією сімєю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу його та відповідача з 20 вересня 2005 року по 14 липня 2007 року; визнати: житловий будинок та земельну ділянку по вул. Пушкіна, 13 в м. Обухові Київської області; автомобіль НОМЕР_1, 2008 року; легковий автомобіль НОМЕР_2, 2006 року; квартиру № 30 в будинку по вул. Метрологічна, 111 в м. Києві; доходи, які одержані відповідачем в якості фізичної особи-підприємця, починаючи з 20 вересня 2005 року по 16 жовтня 2016 року; позичені ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 50 000 доларів США; фотоапарат «Canon Eos 5D Mark III Body» та чотири професійні змінні обєктиви; професійну швейну машинку; ноутбук «Acer» спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частину цього майна, а також на 1/2 частину коштів, що знаходилися на особовому рахунку відповідача в ПАТ «ПУМБ».

Під час розгляду справи ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом про визнання права особистої приватної власності, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, обґрунтовуючи його тим, що житловий будинок по вул. Пушкіна, 13 в м. Обухові Київської області придбаний до реєстрації шлюбу з позивачем за її особисті кошти, отримані в кредит та від продажу власної квартири. Земельна ділянка площею 0,1 га для будівництва та обслуговування даного житлового будинку, господарських будівель і споруд приватизована нею згідно рішення міської ради. Вказувала, що Автомобіль «Volkswagen Caddy» є її особистою приватною власністю, оскільки придбаний за кредитні кошти. Окрім того, в період шлюбу на спірній земельній ділянці було побудовано та обладнано баню (два поверхи з терасою і балконом), баню (один поверх з навісом), альтанку, два фінських переносних будиночка, капличку, чан чавунний для бані, навіс, водяну свердловину, придбано меблі та побутову техніку, які теж необхідно визнати обєктами права спільної власності сторін та поділити.

З урахуванням неодноразово уточнених позовних вимог, відповідач просила визнати за нею право особистої приватної власності на житловий будинок з надвірними побудовами та земельну ділянку по вул. Пушкіна, 13 в м. Обухові Київської області, а також автомобіль НОМЕР_1, 2008 року; визнати обєктами права спільної сумісної власності баню (два поверхи з терасою і балконом), баню (один поверх з навісом), альтанку, два фінських переносних будиночка, капличку, чан чавунний для бані, навіс, водяну свердловину, сукупність будівельних матеріалів та конструктивних елементів за адресою: вул. Пушкіна, 13 в м. Обухові Київської області, з яких складається баня (двоповерхова будівля із терасою і балконом), баня (одноповерхова будівля із навісом, альтанка (будівля з лавками із деревяного бруса), два фінських переносних будиночка (розбірні щитові будиночки деревяні), капличка (будівля із брусу з ондуліновою покрівлею); чан чавунний для бані, навіс (металеві балки з деревяним настілом) та водяна свердловина; визнати обєктами права спільної сумісної власності комплект меблів із гевеї (диван, два крісла, два столи), побутову техніку та обладнання пральна машина «Samsung», посудомийна машина «Bosch», осушувач повітря «Ballu bdh», три обігрівачі «Ufo», три монітори компютерні, два бойлери гарячої води побутові, три масажні столи, автомобіль «Победа», мобільну баню «Термофор Мобиба»; поділити майно набуте сторонами за час шлюбу, а саме визнати за нею право особистої приватної власності на сукупність будівельних матеріалів та конструктивних елементів, що знаходяться по вул. Пушкіна, 13 в м. Обухові Київської області, з яких складається баня (двоповерхова будівля з терасою і балконом) та водяна свердловина, а за ОСОБА_3 - право особистої приватної власності на сукупність будівельних матеріалів та конструктивних елементів, з яких складається баня (одноповерхова будівля з навісом), альтанка (будівля з лавками із деревяного брусу), два фінських переносних будиночка (розбірні щитові будиночки деревяні), капличка (будівля із брусу з ондуліновою покрівлею), чан чавунний для бані, навіс (металеві балки з деревяним настілом), комплект меблів із гевеї (диван, два крісла, два столи), побутову техніку та обладнання пральна машина «Samsung», посудомийна машина «Bosch», осушувач повітря «Ballu bdh», три обігрівачі «Ufo», три монітори компютерні, два бойлери гарячої води побутові, три масажні столи, автомобіль «Победа», мобільна баня «Термофор Мобиба».

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 24 квітня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сімєю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 28 березня 2007 року по 14 липня 2007 року.

Визнано житловий будинок та земельну ділянку площею 0,1 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:054:0106, які розташовані по вул. Пушкіна, 13 в м. Обухові Київської області, та автомобіль НОМЕР_1, 2008 року, спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності за кожним на 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки площею 0,1 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:054:0106, які розташовані вул. Пушкіна, 13 в м. Обухові Київської області, та автомобіль НОМЕР_1, 2008 року

В задоволенні іншої частини позову ОСОБА_3 відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні основного позову відмовити повністю, а зустрічний позов задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що судом першої інстанції необґрунтовано зроблено висновок про існування між сторонами усталених відносин, які притаманні подружжю, що суперечить вимогам ст. ст. 58, 59 ЦПК України та 74 СК України. Надані докази свідчать про придбання спірного майна ОСОБА_2 до укладення шлюбу за кошти, що належали їй особисто. ОСОБА_3 у цей період жодного доходу не отримував. Крім того, суд поклав в основу судового рішення нотаріально посвідчену заяву сторін, яка не є належним доказом у справі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що з 14 липня 2007 року по 12 жовтня 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

28 березня 2007 року згідно із договором купівлі-продажу було придбано житловий будинок з надвірними побудовами по вул. Пушкіна, 13 в м. Обухові Київської області. Зазначений будок був придбаним на імя ОСОБА_2 за 707 000 грн.

Відповідно до витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, земельна ділянка площею 0,1 га кадастровий номер :01:054:0106 з цільовим призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) починаючи з 22 січня 2015 року належить на праві власності ОСОБА_5

Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ № 797890 від 24 лютого 2015 року, ОСОБА_5 є також власником автомобіля НОМЕР_1, 2008 року.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності факту проживання однією сімєю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 28 березня 2007 року по 14 липня 2007 року, ведення спільного господарства, побуту та бюджету, а також спільної участі у придбанні спірного майна.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

За положеннями ч. ч. 1, ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

З матеріалів справи вбачається, що 28 березня 2007 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2, діючи вільно, цілеспрямовано, свідомо і добровільно, розумно, без будь-якого примусу, як фізичного так і психічного, не порушуючи права третіх осіб, перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, усвідомлюючи значення своїх дій та керуючись ними, не помиляючись щодо обставин, діючи без впливу, обману, попередньо нотаріусом з приписами цивільного та сімейного законодавства, що регулюють укладений ними правочин, підтвердили, що проживають однією сімєю, ведуть спільне господарство і набувають житловий будинок з надвірними побудовами по вул. Пушкіна, 13 в м. Обухові Київської області за спільні кошти.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини по справі та належним чином оцінив наявні у справі докази та покази свідків, які були допитані в ході судового розгляду, як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідача, у звязку з чим дійшов обґрунтованого висновку про те, що з 28 березня 2007 року по 14 липня 2007 року сторони проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, між ними існували фактичні шлюбні відносини, вони вели спільний побут, мали спільні права та обовязки.

Таким чином сторони проживали як одна сімя та між ними були усталені відносини притаманні подружжю, а тому майно, яке набуте за цей період та після укладення шлюбу, є обєктом спільної сумісної власності, незважаючи на те, що право власності зареєстровано за відповідачем, а їх частки є рівними.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За правилами ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків.

Згідно із ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Враховуючи викладене, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують: 1) час придбання; 2) джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте); 3) мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 8 червня 2016 року № 6-2253цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Установлено та вбачається з матеріалів справи, що спірний житловий будинок був придбаний на імя ОСОБА_2 за спільні кошти подружжя, а земельна ділянка набута нею у власність в порядку приватизації у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, як і автомобіль «Volkswagen Caddy».

При цьому колегія суддів враховує, що статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма ст. 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя.

Ураховуючи вимоги ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні та допустимі докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Як передбачено ч. 4 ст. 60 ЦПК України, рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заперечуючи проти первісного позову, ОСОБА_2В наполягала на тому, що житловий будинок є її особистою власністю з огляду на те, що він придбаний за рахунок коштів, отриманих за кредитним договором № 679 від 28 березня 20017 року, в забезпечення виконання якого в іпотеку банку було передано спірний житловий будинок та її власну квартиру № 39 в будинку по вул. Будівельників, 36 в м. Києві. В подальшому дану квартиру було відчужено за договором купівлі-продажу, а кошти від її реалізації сплачено в рахунок погашення кредиту.

Проте будь-яких належних та допустимих доказів щодо використання кредитних коштів саме на придбання будинку відповідачем не надано, як і не доведено того, що вищевказані договори були укладені не в інтересах сімї, а вся сума кредиту була погашена нею самостійно, оскільки перед укладанням договору купівлі-продажу відповідач визнала, що житловий будинок купується за спільні кошти подружжя.

В той же час, матеріали справи містять докази того, що 25 березня 2017 року позивач також отримав в борг за розпискою грошові кошти в розмірі 140 000 дол. США на придбання будинку та в подальшому, а саме 9 жовтня 2007 року відчужив належну йому на праві приватної власності квартиру за договором купівлі-продажу.

Колегія суддів враховує, що в даному випадку для укладення вищевказаних кредитного та іпотечних договорів письмова згода іншого з подружжя не могла бути надана, оскільки сторони проживали однією сім'єю, але не перебували у зареєстрованому шлюбі між собою на момент придбання майна (ст. 65, 74 СК України). Вказані обставини і були предметом судового розгляду, а своє волевиявлення щодо статусу придбаного майна сторони висловили у нотаріально засвідченій заяві.

Таким чином доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявлених позовів, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 11, 60, 61, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307-308, 313 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Ю.М. Кулішенко

ОСОБА_6