Справа № 595/1484/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2017

Бучацький районний суд Тернопільської області

одноособово суддею Федорончуком В.Б.,

при секретарі Тарчинській Л.Я.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідачки ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бучач справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сімєю без шлюбу та поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сімєю без шлюбу з лютого 2003 року по серпень 2015 року, визнання ? бару «Левікс» площею 119,1 м кв., що знаходиться в м.Бучач, вул.Залізнична,5а Тернопільської області, та ? автомийки площею 59,57 м кв., що знаходиться в м.Бучач, вул.Залізнична,5б Тернопільської області, спільним майном подружжя, визнання права власності на ? з ? бару «Левікс» та ? з ? автомийки, мотивуючи тим, що він та відповідачка протягом вказаного періоду спільно проживали без реєстрації шлюбу, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, що вказане нерухоме майно було створене ними в шлюбі за спільні кошти.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, суду пояснив, що 02 травня 1981 року він уклав шлюб відповідачкою. В шлюбі у них народився син. Він, як голова родини, намагався забезпечити сім'ю матеріально. З цією метою він, будучи підприємцем, 19 липня 1997 року відкрив кіоск-бар по вул.Залізничній у м.Бучачі. В подальшому, 24 листопада 2000 року він придбав у ОСОБА_6 металевий кіоск і в такий спосіб розширив торгові площі та створив бар ''Левікс".В силу певних життєвих обставин, 28 лютого 2003 року він фіктивно розлучився з відповідачкою, але вони продовжували спільно проживати та вести господарство. Про це свідчить той факт, що вони постійно проживали разом в одному будинку. Навесні 2003 року він розпочав реконструкцію будівлі бару, що підтверджується товарними чеками та накладними на придбання будівельних матеріалів.01 листопада 2010 року вони разом з відповідачкою за спільні кошти та син ОСОБА_7 придбали за 18308 гривень земельну ділянку площею 0,06 га в м.Бучачі по вул.Залізнична 5а, тобто усі вони оплатили вартість земельної ділянки в рівних долях. Тоді ж вони розпочали будову. Він разом сином, який на той час став підприємцем, побудували автомийку та в черговий раз розширили бар. Син ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_6 необхідне обладнання для бару на 5 тисяч гривень (холодильники, холодильні камери, фритюрницю, електрогриль, столи, лавки та інше). 18 березня 2010 року було здано в експлуатацію реконструйовану будівлю бару "Левікс" та оформлено право власності на дану будівлю площею 238,2 м на сина ОСОБА_7 та дружину ОСОБА_5 в рівних долях.У лютому 2012 року він повторно зареєстрував подружні стосунки з відповідачкою, про що свідчить свідоцтво про вінчання від 02 лютого 2012 року та актовий запис про реєстрацію шлюбу від 16 лютого 2012 року. В той час він продовжував розбудовувати бар, разом з сином збудували та ввели в експлуатацію автомийку площею 137,35 м кв., за адресою м.Бучач, вул.Залізнична,5б. 11 лютого 2014 року право власності на даний об'єкт зареєстровано на відповідачку та на сина в рівних долях.Весь цей час вони жили в одному будинку як подружжя та вели спільне господарство, ділити майно не було необхідності. Він забезпечував функціонування бару "Левікс", а син керував автомийкою. Відповідачка займалась домашнім господарством і не втручалась у виробничі процеси.Після того, як відповідачка захворіла на онкологічне захворювання, у серпні 2015 року вона з власної волі переїхала до своєї родини в Запорізьку область і тим самим припинила їх фактичні шлюбні стосунки. За наведених обставин є всі законні підстави визнати факт проживання однією сім'єю та ведення спільного господарства з відповідачкою в період з лютого 2003 року по серпень 2015 року,визнати 1/2 частину приміщення бару "Левікс" та 1/2 частину приміщення автомийки спільним майном подружжя та поділити його між ними. На даний час в Господарському суді Тернопільської області розглядається справа за позовомОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ нерухомого майна - бару "Левікс" та автомийки.

В судовому засіданні представник відповідачки позов не визнав, суду пояснив, що 18 березня 2010 року оформлено право власності на нерухоме майно, яке є предметом позову в цьому судовому засіданні, за відповідачкою ОСОБА_5 та її сином ОСОБА_4 01 листопада 2010 року відповідачкою ОСОБА_5 та ОСОБА_4 куплено земельну ділянку, яка є предметом позовних вимог в цьому судовому засіданні. 11 лютого 2014року за відповідачкою ОСОБА_5 та ОСОБА_4 оформлено право власності на бар, який є предметом позовних вимог в цьому судовому засіданні.Окрім того, відповідачка ОСОБА_5 26 квітня 2002 року зареєстрована субєктом підприємницької діяльності, а ОСОБА_4 зареєстрований субєктом підприємницької діяльності 08 серпня 2000 року.Отже, спірне майно, яке є предметом судового розгляду, сумісне майно субєктів підприємницької діяльності ОСОБА_5 та ОСОБА_4Останній не є стороною в цьому процесі.Таким чином, позивачем при поданні позовної заяви порушені вимоги процесуального законодавства, які не надають можливості задовольнити позов.Законодавством України заборонено розподіл майна субєктів підприємницької діяльності при розподілі майна подружжя.У 2014 році відповідачка ОСОБА_5 тяжко захворіла і виїхала на лікування. 07 серпня 2015 року ОСОБА_5 звернулася із заявою про злочин, вчинений барменом ОСОБА_1По заяві рішенням Бучацького районного суду від 03 вересня 2015 року в справі №595/1629/15, зобовязано Бучацький РВ УМВСУ в Тернопільській області внести відомості в ЄРДР. 18 вересня 2015року ОСОБА_5 повторно звернулася із заявою про злочин, вчинений барменом ОСОБА_1По заяві рішенням Бучацького районного суду також зобовязано Бучацький РВ УМВСУ в Тернопільській області внести відомості в ЄРДР.Тобто, позивач вчинив декілька злочинів щодо відповідачки, по яких здійснюється досудове розслідування Бучацьким відділенням поліції.У 2015 році відповідачка придбала будинок в м.Запоріжжя, де і по теперішній час постійно проживає. Таким чином, позивач і відповідачка протягом останніх двох років проживають на відстані біля 1000 кілометрів один від одного і знаходяться в антагоністичних (ворожих) відносинах, позивач викрав у відповідачки майно на загальну суму більше ніж 386 тисяч гривень, а тому не може бути мови про проживання однією сімєю. Показання свідка ОСОБА_8 не відповідають обєктивним та дослідженим відомостям, а тому суд повинен віднестися до них критично.До пояснень ОСОБА_4 також слід віднестися критично, оскільки останній є заінтересованою особою, так як в нього є спір про майно з відповідачкою та він з відповідачкою знаходиться у ворожих відносинах. Свідчення позивача стосовно того, що ніби-то в лютому 2012 році сторони зареєстрували шлюб та обвінчалисяне знайшли свого підтвердження та суперечать дослідженим письмовим доказам, так як при дослідженні доказу встановлено, що в 2012 році у відділі державної реєстрації актів цивільного стану лише внесено в реєстр компютерного обліку відомості про шлюб сторін від 02 травня 1981 року, а не проведено реєстрацію шлюбу.У свідоцтві про вінчання особа, яка його підробляла, помилково вказала дату великого свята, а саме «Стритень», в цей час вінчання у саме цьому храмі не проводяться у звязку з статутом церкви.Тобто відомості, які доводив позивач і на які він посилався як підстави для подання позову та докази, є підробленими і не відповідають реальним обставинам справи.На даний час Господарським судом Тернопільської області розглядається позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про виділення майна в натурі та визнання права власності на частку майна підприємця.

В судовому засіданні третя особа суду пояснив, що в лютому 2003 року його батьки, які є сторонами по справі, фіктивно розлучилися, оскільки на той час розглядалася справа в суді і мама боялася, щоб не забрали майно, однак батьки продовжували спільно проживати та спільно вести господарство. По 2008 рік він проживав з батьками в одній квартирі. Батьки приймали спільну участь в будівництві бару «Левікс», мама займалася більше документами, а батько - будівельними матеріалами. У 2010 році мама стала підприємцем. Як мама захворіла усі їй допомагали. З вересня 2015 року батьки не живуть разом, тоді мама виїхала у Запорізьку область. Протягом останніх двох років у нього з мамою неприязні стосунки. На даний час в Господарському суді розглядається його спір з мамою за майно.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду показала, що сторони працювали і проживали однією сімєю. Все у них було разом, додому йшли разом і з дому приходили разом. Проживали вони в одній квартирі по вулиці Залізничній,5 в м.Бучачі. Жили як подружжя. Приблизно півтора року тому відповідачка виїхала з м.Бучача.

Згідно рішення виконавчого комітету Бучацької міської ради від 25 травня 2000 року №159 надано дозвіл на розміщення обєкта торгівлі (бар «Левікс») підприємцю ОСОБА_1 в м.Бучачі по вул.Залізничній.

Відповідно до будинкової книги ОСОБА_5 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 04 березня 2003 року, а ОСОБА_1 - з 18 травня 2001 року.

Згідно довідки виконавчого комітету Бучацької міської ради від 23 червня 2016 року №277 ОСОБА_1 дійсно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 без реєстрації.

Із свідоцтва про вінчання від 02 лютого 2012 року та актового запису про реєстрацію шлюбу від 16 лютого 2012 року вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб.

Заслухавши пояснення позивача, представників позивача та відповідачки, показання свідка, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини:

02 травня 1981 року сторони зареєстрували шлюб;

28 лютого 2003 року сторони розірвали шлюб;

У лютому 2012 року сторони повторно зареєстрували шлюб;

З лютого 2003 року по серпень 2015 року сторони спільно проживали, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки;

Сторони разом з сином ОСОБА_4, будучи фізичними особами - підприємцями, створили нерухоме майно - бар "Левікс" та автомийку для заняття підприємницькою діяльністю;

З вересня 2015 року сторони проживають окремо;

Господарським судом Тернопільської області розглядається справа за позовомОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ нерухомого майна - бару "Левікс" та автомийки.

Відповідно до ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

За змістом ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За встановлених обставин та визначених відповідно до них правовідносин суд прийшов до переконання, що позовна вимога про встановлення факту проживання однією сімєю без шлюбу є обгрунтованою.

Оскільки встановлення факту тягне за собою юридичні наслідки, а в адміністративному порядку встановити його неможливо, його слід встановити в судовому порядку.

Одночасно суд дійшов висновку, що в задоволенні позовної вимоги про поділ спільного майна подружжя слід відмовити, виходячи із наступного.

У п.29 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вказано, що відповідно до статей 57,61 СК, ст.52 ЦК майно приватного підприємства чи фізичної особи підприємця не є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Інший із подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності.

Судом встановлено, що сторони разом з сином ОСОБА_4, будучи фізичними особами - підприємцями, створили нерухоме майно - бар "Левікс" та автомийку для заняття підприємницькою діяльністю та фактично з такою метою воно і використовується.

Таким чином, субєктний склад учасників правовідносин та зміст правовідносин вказують на те, що спірне майно не є обєктом спільної сумісної власності подружжя.

Керуючись ст.ст.10,11,60,212,214,215,218,234,256 ЦПК України, ст.3 Сімейного кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 без шлюбу з лютого 2003 року по серпень 2015 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_1 275,60 гривень судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області через Бучацький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_10