АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого судді: Білич І.М.
Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.
при секретарі: Горбачовій І.В.
за участю: позивача ОСОБА_1
представників позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3
відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5
представника відповідача ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2017 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , за участі третіх осіб приватних нотаріусів Київського міського нотаріального округу Змисловської Тетяни Василівни, ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу недійним, скасування державної реєстрації права власності визнання права власності, витребування з незаконного володіння квартири, вселення, визнання договору іпотеки недійсним та скасування державної реєстрації обтяження нерухомого майна
в с т а н о в и л а :
Головуючий у суді першої інстанції: Цокол Л.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , від 04.04.2016 за реєстраційним № 203, недійсним з моменту його укладання; скасувати державну реєстрацію права власності квартири за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 49,70 кв.м. за ОСОБА_5 ; скасувати державну реєстрацію права власності 1/2 частки квартири за адресою АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_1 за ОСОБА_4 ; визнати право власності ОСОБА_1 на 1/2 частку квартири за адресою АДРЕСА_1 ; витребувати з незаконного володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 квартиру за адресою АДРЕСА_1 ; вселити ОСОБА_1 до квартири за адресою АДРЕСА_1 ; визнати договір іпотеки, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 про передачу в іпотеку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірієвою О.С. від 29.04.2016 за реєстрованим №138, недійсним з моменту його укладення, скасувати державну реєстрацію обтяження нерухомого майна іпотекою у вигляді заборони на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 , накладену 29.04.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірієвою О.С.
Обгрунтовуючи свої вимоги тим, що спірна квартира належала позивачу та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності в рівних частинах. Після повернення позивача з зони АТО він дізнався, що вказана квартира належить на праві власності ОСОБА_5 . Зазначав, що квартира була продана, як єдиний об`єкт без визначення часток, а договір купівлі-продажу був посвідчений на підставі фіктивного судового рішення. При цьому він не надавав своєї згоди щодо відчуження своєї частини квартири та не виражав свого наміру щодо її продажу. Зазначав, що не був присутнім при вчинені відповідних нотаріальних дій.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.
Визнано договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 49,70 кв.м., посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. від 04.04.2016 за реєстраційним № 203, в частині 1/2 частки, що належала ОСОБА_1 недійсним з моменту його укладання.
Скасовано державну реєстрацію права власності квартири за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 49,70 кв.м. за ОСОБА_5 в частині 1/2 частки, яка належала ОСОБА_1 .

Скасовано державну реєстрацію права власності 1/2 частки квартири за адресою АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_1 за ОСОБА_4 (номер запису про право власності 14011276).

Визнано право власності ОСОБА_1 на 1/2 частку квартири за адресою АДРЕСА_1 .
Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 1/2 частку квартири за адресою АДРЕСА_1 .
Вселено ОСОБА_1 до квартири за адресою АДРЕСА_1 . В решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивач в особі свого представника звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та неправильне застосування норм процесуального права та неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи просив рішення суду в частині відмови у задоволенні заявлених позивачем вимог скасувати. Ухвалити в цій часині нове рішення, за яким :
визнати договір купівлі продажу квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , . недійсним з моменту його укладання;
скасувати державну реєстрацію права власності квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 49, 70 кв.м за ОСОБА_5 ;
визнати договір іпотеки, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про передачу в іпотеку квартири за адресою АДРЕСА_1 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірієвою О.С. від 29.04.2016 року за реєстраційним номером № 138 недійсним з моменту його укладення;
скасувати державну реєстрацію обтяження нерухомого майна іпотекою у вигляді заборони на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 накладену 29.04.2016 року приватним нотаріусом.

Позивач та його представники, відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, просили суд її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 частково визнав подану апеляційну скаргу, не заперечував щодо її доводів в частині визнання договору іпотеки недійсним. У задоволенні інших вимог просив суд відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_7 не визнав подану апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення.

Інші особи будучи належним чином повідомлені про розгляд справи у судове засідання не з`явилися, поважність причин своєї неявки суду не повідомили.
Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом у ході розгляду справи ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були співвласниками в рівних частках квартири АДРЕСА_2 .
04 квітня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 . Продаж вчинено за домовленістю сторін за суму 149 980 гривень, які покупець сплатив, а продавець отримав повністю від покупця до підписання цього договору.
Зі змісту вказаного договору вбачається, що право власності ОСОБА_4 на відчужуване ним майно належить йому: 1/2 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових право на нерухоме майно 04 квітня 2016 року; 1/2 частина на підставі ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 11 листопада 2015 року, право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04 квітня 2016 року (номер запису 14011276).

За текстом ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 11 листопада 2015 року ( справа №753/2784/14-ц, провадження №2/753/148/15) вбачається, що за ОСОБА_4 було визнано право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 ,яка належала ОСОБА_1 , у зв`язку з домовленістю сплатити грошову компенсацію в розмірі 750 000,00 гривень. У зв`язку з чим право власності ОСОБА_1 на частину в спірній квартирі припинено.
Відповідно до відповіді Дарницького районного суду м. Києва від 31.05.2017 у провадженні суду, справ відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_1 не зареєстровано, а у справі №753/2784/14 провадження №753/148/15 зазначені інші сторони та інша суть позову.
29.04.2016 між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 укладено договір іпотеки, в забезпечення умов виконання договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірієвою О.С. 29.04.2016. Договір іпотеки зареєстровано в реєстрі за № 138 та накладено заборону на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 . Договір позики зареєстровано у реєстрі за № 138.
Згідно довідки виданої 27.03.2016 військовою частиною МО України, в період з 23.04.2015 по 05.01.2016, та з 26.01.2016 по 27.02.2016 ОСОБА_1 брав участь в антитерористичній операції.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції вважав, що вимоги позивача щодо відновлення його порушеного права на Ѕ частку належного йому на праві власності нерухомого майна є обґрунтованими,знайшли своє підтвердження у наданих доказах. Отже недійсність укладеного правочину в частині відчуження належної ОСОБА_1 частки нерухомого майна без його волевиявлення доведена під час судового засідання. Зазначаючи при цьому, що відновлення порушеного права необхідно здійснити шляхом скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_4 на Ѕ частку ОСОБА_1 , визнання договору в частині продажу частки ОСОБА_1 недійсною, визнання за ним права власності, а також вселення у житлове приміщення та скасування реєстрації права власності ОСОБА_5 на Ѕ частку що належала ОСОБА_1 .

Враховуючи, що подана апеляційна скарга не містить у собі доводів щодо невідповідності висновків суду в частині задоволення вимог ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації права власності 1/2 частки спірної квартири яка належала ОСОБА_1 за ОСОБА_4 ; визнання право власності за ОСОБА_1 на 1/2 частку квартири; витребування з незаконного володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 1/2 частку квартири та вселення ОСОБА_1 до спірної квартири , то відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України судом апеляційної інстанції рішення суду в цій частині не переглядається.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, позивач вказував на те, що висновок суду щодо визнання договору купівлі продажу недійсним в частині не відповідає обставинам справи та суперечить нормам матеріального права, оскільки договір купівлі продажу від 04.04.2016 року не міг бути укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та не міг бути посвідчений нотаріально. Так як предметом даного договору був цілісний об`єкт квартира, це істотна умова договору, без якої укладення правочину було б неможливим. Крім того, відповідач ОСОБА_4 позов визнав повністю. Згідно рішення позивач має бути співвласником квартири з ОСОБА_5 особою, щодо якого на даний час Шевченківським управлінням поліції ГУНП в м. Києві в межах кримінального провадження відпрацьовується версія щодо організації та здійснення ним дій по незаконному привласненню зазначеної квартири.

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на матеріалах справи. Судом при розгляді справи було встановлено, що ОСОБА_4 здійснював правочин на власний розсуд. Своїх вимог щодо недійсності вказаного правочину не заявляв, доказів та відповідного обґрунтування не надавав. Також справа не містить доказів на підтвердження того, що договір купівлі продажу ним укладався поза його волею, ним не підписувався, або вчинявся на інших невигідних умовах. Визнання ним, як відповідачем по справі, вимог позивача не може свідчити про доведеність вимог останнім.
Так як у відповідності до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч.1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Недійсність окремої частини правочину не є наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання договору іпотеки, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 про передачу в іпотеку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірієвою О.С. від 29.04.2016 за реєстрованим №138, недійсним з моменту його укладення та скасування державної реєстрації обтяження нерухомого майна іпотекою у вигляді заборони на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 , накладеної 29.04.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірієвою О.С. суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 не є учасником вказаного правочину, а під час судового розгляду не було доведено вимог щодо недійсності укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 правочину.

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів» роз`яснено, що відповідно до статей 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Таким чином висновок суду першої інстанції, щодо відмови у задоволенні позовних вимог про визнання договору іпотеки, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 про передачу в іпотеку квартири за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що позивач не є учасником правочину не узгоджується з прийнятим судовим рішенням та нормами діючого законодавства.

Встановивши, що ОСОБА_1 має право власності на 1/2 частку спірної квартири та визнавши недійсним договір купівлі-продажу в частині Ѕ, що належала йому з моменту укладення договору, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги ч. 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку». За якою, співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості.

Частки в спірній квартирі не були виділені в натурі та не зареєстровані як окремий об`єкт за кожним із співвласників. За таких обставин колегія суддів вважає, що укладений договір іпотеки суперечить ч. 1 ст. 5, ст.6 Закону України «Про іпотеку», у зв`язку з чим у суду першої інстанції були наявні правові підстави, передбачені ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України, для визнання його недійсним.

Разом з цим, позовні вимоги щодо скасування державної реєстрації обтяження нерухомого майна іпотекою у вигляді заборони на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 , накладену 29.04.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірієвою О.С. не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Колегія суддів вважає, що питання скасування державної реєстрації обтяження нерухомого майна іпотекою у вигляді заборони на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 , накладеної 29.04.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірієвою О.С. повинно вирішуватись в порядку виконання рішення суду, що не суперечить роз`ясненням викладеним в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору іпотеки від 29.04.2016 року за реєстраційним № 138 посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірієвою О.С., з постановленням у цій частині нового рішення в порядку положень ст. 309 ЦПК України, щодо їх задоволення з зазначених вище підстав.

У іншій частині рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в оскаржуваній частині з доводів викладених в апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст. 303, 304, 305, 307, 309, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору іпотеки від 29.04.2016 року за реєстраційним № 138 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірієвою О.С. та постановити в цій частині нове рішення, за яким;

Визнати договір іпотеки, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірієвою О.С. від 29.04.2016 за реєстрованим №131, недійсним щодо передачі в іпотеку квартири АДРЕСА_2 .

У іншій частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2017 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржено в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: