Номер справи 220/2208/16-ц
Номер провадження № 2/220/52/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Якішиної О.М.

за участю секретаря Чернякової В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Мар`їнська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

25.11.2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду про визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 12,94 га, кадастровий № :01:002:0263, розташовану на території Октябрської сільської ради Великоновосілківського району в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є спадкоємцем за заповітом, посвідченим 09.12.2011 р. Вугледарською державною нотаріальною конторою за № 1779, після смерті бабусі ОСОБА_3, яка померла 13.12.2014 р. У склад спадщини за заповітом входить земельна ділянка площею 12,94 га, розташована на території Октябрської сільської ради, яка належала ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю IV-ДН № 033971. На момент смерті спадкодавця з нею проживала її донька і мати позивачки ОСОБА_2, яка прийняла спадщину за законом та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на нерухоме майно. Заяву про видачу їй обовязкової частки у спадщині відповідач не подавала. У визначений законом строк вона звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом, однак постановою державного нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з посиланням на те, що відповідачу належить ? частина земельної ділянки, як обовязкова частка у спадщині, а відмову відповідача від обовязкової частки у спадщині не прийняла. Зазначене змушує її звернутися до суду.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовні заяві. Додала, що нотаріус відмовилась від видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом навіть на ? частину земельної ділянки, та зазначила, що дії нотаріуса вона не оскаржувала. Пояснила, що відповідач не претендує на обовязкову частку у земельній ділянці, про що подала відповідну заяву та не заперечує проти визнання за нею, позивачкою, права власності на земельну ділянку в цілому.

Відповідач в судове засідання не зявилась, будучи у встановленому законом порядку повідомленою про день та час розгляду справи подала нотаріально засвідчену заяву на імя суду, в якій не заперечувала проти визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом на спірну земельну ділянку. Просила про розгляд справи за її відсутності.

Представник третьої особи Марїнської державної нотаріальної контори - в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що 13.12.2014 року померла ОСОБА_4, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії І-НО № 806354, виданим виконкомом Павлівської сільської ради Марїнського району Донецької області (а.с. 53).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до вимог ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, зазначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

У даному випадку, позивач повинен довести суду наступні обставини та факти: наявність заповіту на її ім'я; зміст цього заповіту; належність майна заповідачу на час відкриття спадщини; прийняття нею спадщини у встановлений законом строк; відсутність осіб, які мають право на обов'язкову частку або їх відмову від її прийняття.

Відповідно до заповіту, посвідченого державним нотаріусом Вугледарської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 09.12.2011 р., ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження: належну їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ДН № 033971 земельну ділянку площею 12,94 га в межах згідно з планом за цільовим призначенням ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Павлівської сільської ради Марїнського району Донецької області, вона заповіла ОСОБА_1 (а.с. 5, 6).

З інформаційної довідки зі спадкового реєстру що заповітів/спадкових договорів зазначений заповіт є чинним (а.с. 54-56).

Як вбачається з постанови державного нотаріуса Марїнської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 від 26.08.2016 р., ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, належну ОСОБА_4, мотивуючи це тим, що дочці спадкодавця ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, належить ? частина зазначеної земельної ділянки, як обовязкова частка у спадщині (а.с. 8).

Спадкова справа після смерті ОСОБА_4 заведена 12.06.2015 р. за № 37/2015 (а.с. 58).

З наданої на запит суду копії спадкової справи вбачається, що з заявою про прийняття спадщини звернулась позивач ОСОБА_1 Відповідач ОСОБА_2 також прийняла спадщину, оскільки була зареєстрована і проживала разом з спадкодавцем на момент її смерті (а.с. 49, 50).

Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 05.11.2015 р. відповідачем оформлено право власності на житловий будинок № 125 по вул. Октябрська у с. Павлівка Марїнського району та земельна ділянка за цією ж адресою (а.с. 96, 101).

Звертаючись до суду, позивач посилається на постанову державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через наявність обовязкового спадкоємця, тоді як відповідач відмовляється від обовязкової частки у спадщині.

Відповідно до п. 5.9. Глави 3 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України спадкоємець може відмовитися від права на обовязкову частку у спадщині шляхом подачі нотаріусу заяви про те, що зі змістом заповіту він ознайомлений, зміст статті 1241 Цивільного кодексу України йому розяснено і він не претендує на одержання обовязкової частки у спадщині.

Разом з тим, з копії спадкової справи вбачається, що відповідач по справі заяву про відмову від обовязкової частки у спадщині нотаріусу не подавала, а подання такої заяви суду законодавством не передбачено, а тому не може розцінюватись як відмова від обовязкової частки.

Крім того, дії нотаріуса у встановленому законом порядку сторонами оскаржені не були.

Відповідно до вимог ст. ст. 1216-1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Відповідно до п. 2.1 Глави 3 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини.

З наданого суду заповіту вбачається, що ОСОБА_4 на випадок своєї смерті розпорядилась майном земельною ділянкою, яка розташована на території Павлівської сільської ради Марїнського району Донецької області, яка належить їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю IV-ДН № 033971.

Разом з тим, згідно державного акту на право приватної власності на землю IV-ДН № 033971 та витягу з Державного земельного кадастру, ОСОБА_3 належала земельна ділянка площею 12,94 га, кадастровий № :01:002:0263, розташована на території Октябрської сільської ради (а.с. 10).

Отже, спадкодавець при складанні заповіту на випадок своєї смерті розпорядилась майном, яке фактично не існує і їй не належить, а тому не є обєктом спадкування внаслідок невідповідності його ознакам заповіданого майна.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до ч.1 зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.4 ст. 1236 ЦК України чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Враховуючи те, що заповіт має суперечності у зазначенні складу спадщини, а суд позбавлений можливості встановити дійсну волю спадкодавця, суд приходить до висновку, що зазначений заповіт є нечинним.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Положеннями ч. 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказування, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі викладеного, суд вважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а тому не вбачає підстав для їх задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 169, 174, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Мар`їнська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.М. Якішина