13.03.2017 227/759/17
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

13 березня 2017 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді - Левченка А.М.,

за участю секретаря - Черкасової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Добропільського міськрайонного суду Донецької області заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

13 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину нежитлового приміщення, в якій просив визнати за ним право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення, торгівельного павільйону, що знаходиться за адресою: Україна, місто Добропілля, проспект Перемоги 12 "А".

Разом із позовною заявою до суду 13.03.2017р. надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій позивач просив суд накласти арешт на нежитлове приміщення, торгівельний павільйон, що знаходиться за адресою: Україна, місто Добропілля, проспект Перемоги, 12 «А» (реєстраційний номер майна 15), право власності на яке зареєстроване 04.11.2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_1) на підставі рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області по справі № 227/4529/14-ц, до прийняття рішення у справі; вжити заходів для термінового виконання ухвали про забезпечення позову.

В якості обґрунтування своїх вимог зазначив, що однією із вимог за позовом по цій справі є визнання права власності на ? нежитлового приміщення, торгівельний павільйон, що знаходиться за адресою: Україна, місто Добропілля, проспект Перемоги, 12 «А» (реєстраційний номер майна 15), право власності на яке зареєстроване 04.11.2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_1) на підставі рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області по справі № 227/4529/14-ц. Право ОСОБА_1 на дане нежитлове приміщення не визнається ОСОБА_2. Вважає, що невжиття заходів забезпечення утруднить та зробить неможливим виконання рішення суду, оскільки ОСОБА_2, має можливість здійснити відчуження спірного нерухомого майна. Зазначив, що на даний момент ОСОБА_2 вчиняє дії, що порушують право власності на дане нежитлове приміщення, а саме вимагає залишити приміщення, вивезти обладнання, що використовується для законної підприємницької діяльності, погрожує вивезенням майна з даного приміщення, направляє невідомих осіб, що погрожують знищенням та викраденням майна у разі, якщо заявник не звільнить власне приміщення. Вказав, що вжиття заходів до забезпечення позову дасть можливість запобігти подальшим порушенням відповідачем прав та охоронюваних законом інтересів позивача, включивши можливість перепродажу предмету спірного обєкту нерухомого майна.

У відповідності з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 р. "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову").

Відповідно д ст 152 ЦПК України накладення арешту на майно є одними з видів забезпечення позову.

Суд, дослідивши подану заяву, прийшов до наступного висновку.

Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення по справі в разі задоволення заявленого позову.

При цьому, забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

При цьому відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов'язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Як роз'яснено в п.п. 4, 7, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 р. "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до частини 2 статті 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено:

1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов;

2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Заявник, звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, в цілому виконав вимоги ч. 2 ст. 151 ЦПК України, зазначивши в своїй заяві відповідні причини для забезпечення позову та вид забезпечення, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. Проте позивачем не надані суду докази наміру відповідача здійснити відчудження вказаного майна.

Суд критично ставиться до наведених позивачем у своїй заяві підстав для накладення арешту на майно, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях.

З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 151-153, 210 Цивільного процесуального кодексу України,-

УХВАЛИВ:

Відмовити заявнику - ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову..

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А.М. Левченко

13.03.2017 року