Справа № 369/7624/17
Провадження № 2/369/3282/17
РІШЕННЯ

Іменем України

07.09.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді: Дубас Т.В.,

при секретарі Ведмеденко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що 07.11.2001 між нею та відповідачем, Відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського РУЮ у м. Києві зареєстровано шлюб, актовий запис № 575.

Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02.02.2015 шлюб між нею та відповідачем розірвано.

За час перебування в шлюбі з відповідачем, їй була виділена земельна ділянка площею 0,15 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В 1997 році нею на зазначеній ділянці розпочато будівництво житлового будинку житлового будинку, згідно з рішенням Гатненської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області від 27.03.1993 року про надання ОСОБА_4 дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку і господарських будівель за типовим проектом № 144-19-20. Вже під час шлюбу сторонами було введено в експлуатацію жилий будинок загальною площею 161,4 кв.м., жилою площею 70,5 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, який відповідно до свідоцтва про право власності зареєстрований на ім'я ОСОБА_1

Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю, власником земельної ділянки площею 0,1393 га, є ОСОБА_1

Як вказує позивач, дане спірне нерухоме майно, хоч і придбано та введено в експлуатацію в шлюбі з відповідачем, фактично побудоване за її особисті грошові кошти, в тому числі кошти надані батьками позивачки ще до укладеного з відповідачем шлюбу.

Тому позивач просила визнати за нею право особистої приватної власності на майно, набуте під час перебування у шлюбі, на загальну суму 1 020 000, 00 грн., з урахуванням особистих коштів позивача, а саме: жилий будинок загальною площею 161,4 кв.м., жилою площею 70,5 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, згідно заяви просив слухати справу у свою відсутність, позов визнає в повному обсязі.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.11.2001 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського РУК) у м. Києві зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 575.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02.02.2015 року шлюб між сторонами розірвано.

27.03.1993 року рішенням Гатненської сільської ради народних депутатів Києво- Святошинськош району Київської області позивачці була виділена земельна ділянка площею 0,15 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а також надано дозвіл ОСОБА_4 на будівництво індивідуального житлового будинку і господарських будівель за типовим проектом № 144-19-20.

Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 01.08.2003 року, на підставі рішення від 24.12.2002 року Гатненської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області 5 сесії 24 скликання, власником земельної ділянки площею 0,1393 га, є ОСОБА_1

Позивачу належить домоволодіння, яке складається з одного жилого будинку загальною площею 161,4 кв.м., житловою площею 70,5 кв.м з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.05.2005 року серія НОМЕР_2.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

В силу ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стаття 65 СК України визначає, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Стаття 68 СК України передбачає, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

За змістом ч. 4 ст. 65 СК України до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частини 2 та 3 вказаної статті передбачають можливість відступити від засад рівності часток за певних умов.

Згідно п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно- будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи.

Для визначення вартості майна, яке підлягає поділу, судом роз'яснено позивачу його право на проведення експертизи, проте остання від проведення експертизи відмовилась.

Разом з тим, суд зазначає, таке питання може бути вирішено органом, наділеним правом оцінки майна, як того вимагає ст. 143 ЦПК України.

За таких обставин, на день розгляду справи судом сторони не погодили вартість спірного нерухомого майна та не надали належних доказів у підтвердження його вартості, в зв'язку з чим в задоволенні позову в частині визначення вартості житлового будинку в розмірі 1 020 000,00 грн., слід відмовити.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 за № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 повністю визнав позовні вимоги ОСОБА_1, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим поданий позов підлягає частковому задоволенню.

Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 57, 60, 65, 69, 70, 71, СК України, ст.ст. 15, 16, 203, 216 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", керуючись ст.ст. 4, 15, 60, 154, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на жилий будинок загальною площею 161,4 кв.м., жилою площею 70,5 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 8 000 (вісім тисяч) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня оголошення рішення через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Суддя: Дубас Т.В.