Справа № 357/2497/16-ц Головуючий у І інстанції Цуранов А. Ю.
Провадження № 22-ц/780/908/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 22 09.03.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

09 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Савченка С.І., Гуля В.В.,

за участю секретаря - Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, виконавчого комітету Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області, треті особи: Служба у справах дітей та сімї Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області, комунальне виробничо-аграрне підприємство «Рута» про визнання розірваними договорів піднайму житлового приміщення, виселення з квартири без надання іншого житла та зняття з реєстрації,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2016 року позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_4 на підставі ордеру № 22 від 01 листопада 1986 року було надано кімнату № 49 у будинку № 10 Селекційної станції у с. Мала Вільшанка Білоцерківського району Київської області. Відповідно до рішення виконкому від 14 березня 2006 року № 10 ОСОБА_4 видано ордер № 28 на право зайняття житлового приміщення за адресою: Київська область, Білоцерківський район, Селекційна станція, АДРЕСА_1. Зазначали, що у 2010 році між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 були укладені договори піднайму житлового приміщення, за умовами яких ОСОБА_4 надала ОСОБА_3 та ОСОБА_2 квартиру у користування на рівних умовах безстроково з правом реєстрації. Позивачі вказували, що 13 жовтня 2015 року ОСОБА_4 предявила письмову вимогу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про їх виселення з квартири у звязку з розірванням договору піднайму по закінченню трьох місяців, яку відповідачі отримали особисто 20 жовтня 2016 року, однак залишили її без реагування.

З урахуванням наведеного, позивачі на підставі на ст. 97 ЖК України просили визнати розірваним договір піднайму квартири АДРЕСА_2 селекційної станції Білоцерківського району Київської області, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, що посвідчений паспортистом комунального виробничо-аграрного підприємства «Рута», визнати розірваним договір піднайму даної квартири, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, що посвідчений паспортистом комунального виробничо-аграрного підприємства «Рута», виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 із спірної квартири без надання іншого житла, зобов'язати виконавчий орган Маловільшанської сільської ради скасувати реєстрацію ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 у квартирі.

Ухвалами Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2016 року та від 01 червня 2016 року до участі у розгляді справи залучено в якості третьої особи Службу у справах дітей та сімї Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області, комунальне виробничо-аграрне підприємство «Рута», а також замінено Білоцерківський районний сектор ДМС України у Київській області на належного співвідповідача - виконавчий комітет Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2016 року позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено.

Визнано припиненим договір піднайму квартири АДРЕСА_2 селекційної станції Білоцерківського району Київської області, укладений у 2010 році між ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Визнано припиненим договір піднайму квартири АДРЕСА_2 селекційної станції Білоцерківського району Київської області, укладений у 2010 році між ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 із квартири АДРЕСА_2 селекційної станції Білоцерківського району Київської області без надання іншого житлового приміщення.

Зобовязано виконавчий комітет Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 у квартирі АДРЕСА_2 селекційної станції Білоцерківського району Київської області.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, які зявилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду не в повному обсязі відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що на підставі рішення виконавчого комітету Маловільшанської сільської ради від 14 березня 2006 року № 10 ОСОБА_4 видано ордер №28 на житлове приміщення, а саме, квартиру АДРЕСА_2 селекційної станції Білоцерківського району Київської області, з сімєю у складі 4-х осіб: ОСОБА_4 (власник - квартиронаймач), ОСОБА_7 (чоловік), ОСОБА_5 (дочка), ОСОБА_8 (син) (а.с.17).

Встановлено, що будинок по вул. Молодіжній, 10 перебуває на балансі комунального виробничо-аграрного підприємства «Рута», створеного за рішенням сесії Маловільшанської сільської ради № 14-119 від 19 травня 2008 року.

Відповідно до вимог ч.1 ст.91 ЖК України наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї, які проживають разом з ним, і за згодою наймодавця здавати в піднайом жиле приміщення у випадках і в порядку, встановлюваних цим Кодексом.

З копій договорів найму (піднайму) житлового приміщення АДРЕСА_3 від. «Селекційний», укладених між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_4 надала ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в порядку договору житлового найму право користування квартирою на рівних умовах безстроково з правом прописки (реєстрації) через паспортний відділ Білоцерківського РВВС. Вказані договори посвідчені комунальним виробничо-аграрним підприємством «Рута» (а.с.19-21, 116-117).

Судом першої інстанції встановлено, що вказані вище договори були укладені у 2010 року, що підтверджується листом Білоцерківського відділу поліції від 22 серпня 2016 року.

З копії довідки комунального виробничо-аграрного підприємства «Рута» вбачається, що за адресою: відділок Селекційний, АДРЕСА_4 зареєстровані піднаймачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та наймачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_8

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 проживають у спірній квартирі, однак членами сім`ї позивачів не являються.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Білоцерківський міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 третя особа: комунальне виробничо-аграрне підприємство «Рута» про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Зустрічний позов ОСОБА_5, ОСОБА_4 задоволено частково та вселено ОСОБА_5, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 з його законним представником ОСОБА_4 до квартири АДРЕСА_5 станція Білоцерківського району Київської області. Вказаним рішенням суду встановлено, що між ОСОБА_4, як наймачем, та ОСОБА_2 укладено договори піднайму житлового приміщення зі згоди наймодавця комунального виробничо-аграрного підприємства «Рута» (а.с.12-16). Тому вказані обставини відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Судом першої інстанції встановлено, що рішення суду від 12 листопада 2015 року в частині вселення не виконане, оскільки державного виконавця не було допущено до квартири, вхід був перекритий мешканцями села, які перешкоджали вселенню стягувачів та виконанню рішення суду .

По справі встановлено, що 13 жовтня 2015 року ОСОБА_4 направила на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 попередження про розірвання договорів піднайму та виселення відповідачів із займаної квартири. Вказані письмові попередження були отримані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 20 жовтня 2015 року (а.с. 24-31).

Згідно з положеннями ст.97 ЖК України після закінчення строку договору піднайму піднаймач не вправі вимагати відновлення договору і на вимогу наймача зобов'язаний звільнити займане приміщення.

Договір піднайму може бути достроково розірвано, якщо піднаймач або особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, чи систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку, а також у разі систематичного невнесення піднаймачем плати за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги.

Якщо договір піднайму укладено без зазначення строку, наймач зобов'язаний письмово попередити піднаймача про припинення договору за три місяці. У такий же строк повинно бути попереджено піднаймача, якщо тимчасово відсутній наймач або член його сім'ї повертається до закінчення строку, обумовленого договором піднайму.

У разі відмовлення звільнити займане приміщення після припинення договору піднайму піднаймач і члени його сім'ї підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Правовий аналіз вказаної норми закону свідчить про те, що після закінчення тримісячного строку з дня отримання піднаймачем письмового попередження про припинення договору піднайму, такий договір є розірваним в силу закону.

Оскільки відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 отримали письмові попередження про припинення договорів піднайму 20 жовтня 2015 року, то колегія суддів вважає, що ці договори піднайму є припиненими в силу закону з 20 січня 2015 року, а відтак їх визнання припиненими у судовому порядку не потребується.

Суд першої інстанції хоча і врахував зазначені вище норми закону, однак невірно витлумачив їх зміст, у звязку з чим дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання розірваними договорів піднайму житлового приміщення.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в цій частині не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в цій частині та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання розірваними договорів піднайму житлового приміщення з наведених вище підстав.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з рішенням суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення відповідачів з квартири без надання іншого житла та зняття їх з реєстрації,виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 добровільно звільнити спірну квартиру після припинення договору піднайму квартири з 20 січня 2015 року відмовляються.

Відповідно до ч.4 ст. 97 ЖК України у разі відмовлення звільнити займане приміщення після припинення договору піднайму піднаймач і члени його сім'ї підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 зі спірної квартири без надання іншого житлового приміщення та зобовязання органу реєстрації скасувати реєстрацію їх місця проживання.

Таким чином рішення суду першої інстанції в цій частині ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не підлягають виселення з квартири, оскільки вони зі згоди ОСОБА_4 з 2005 року проживають у спірній квартирі та сплачують комунальні послуги, а відтак вважають, що вони набули рівного з наймачами права користування квартирою, не заслуговують на увагу, оскільки судом встановлено, що правовою підставою проживання відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 у квартирі були договори піднайму житлового приміщення, які є припиненими з 20 січня 2015 року, а відтак відповідачі підлягають виселенню з квартирибез надання іншого жилого приміщення відповідно до вимог ч.4 ст.97 ЖК України.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3- задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання розірваними договорів піднайму житлового приміщення - скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання розірваними договорів піднайму житлового приміщення- відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді