Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоХопти С.Ф.,
суддів:Гулька Б.І.,Журавель В.І.,
Закропивного О.В.,Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк»), ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного договору від 28 березня 2008 року ОСОБА_6 отримав кредит у розмірі 23 106 грн 58 коп. зі сплатою 12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом на строк до 28 березня 2011 року. Виконання зобов'язань за кредитом забезпечено порукою ПАТ «Акцент-Банк» в межах 10 тис. грн. Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 25 квітня 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 143 078 грн 61 коп., із яких: 6 916 грн 75 коп. - тіло кредиту, 1 627 грн 72 коп. - проценти, 119 342 грн 20 коп. - пеня, 500 грн - штраф (фіксована частина), 6 789 грн 46 коп. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на викладені обставини, банк просив стягнути вказану суму боргу із солідарних боржників.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2016 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ«Приватбанк», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що відповідно до укладеного договору від 28 березня 2008 року ОСОБА_6 отримав кредит у розмірі 23 106 грн 58 коп. зі сплатою 12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом на строк до 28 березня 2011 року. Виконання зобов'язань за кредитом забезпечено порукою ПАТ «Акцент-Банк» в межах 10 тис. грн.

17 листопада 2008 року Фрунзівським районним судом Одеської області було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 25 763 грн 55 коп. заборгованості за кредитним договором, яка виникла станом на 14 жовтня 2008 року та складалася із: тіла кредиту22 545 грн 23 коп., процентів - 1 232 грн 21 коп., комісії - 1 843 грн 83 коп., пені - 142 грн 28 коп.

08 червня 2012 року закінчено виконавче провадження у зв'язку з виконанням судового наказу у повному обсязі.

У запереченні на позов ОСОБА_6 просив суд застосувати позовну давність до вимог банку (а. с. 66).

Вирішуючи спір, суди виходили із того, що з моменту закінчення виконавчого провадження 08 червня 2012 року до звернення банку із позовом у травні 2013 року встановлений п. 6.6. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам п'ятирічний строк позовної давності не сплив. Разом з тим, позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом станом на 25квітня 2013 року, в яку включені вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6 916 грн 75 коп., однак заборгованість за тілом кредиту вже була достроково стягнута згідно наказу Фрунзівського районного суду Одеської області 17 листопада 2008 року, тобто позивач повторно просить суд стягнути заборгованість за тілом кредиту, яка відповідно сплачена відповідачем в червні 2012 року. Позивачем позовні вимоги не уточнено, а тому позов не підлягає задоволенню у зв'язку з недоведеністю.

Погодитися із такими висновками не можна.

За ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Вимоги ст. ст. 60, 179, 213, 214, 301 ЦПК України зобов'язують суд з'ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до ст.ст. 526, 599 ЦК України.

З огляду на викладені норми, не можна погодитися із висновком судів про те, що неналежний розрахунок позивачем боргу є підставою для відмови у позові, оскільки ст. 11 ЦПК України не обмежує суд у повноваженнях стягнути заборгованість у тій частині, яка розрахована відповідно до вимог закону.

Таким чином, суди дійшли помилкового висновку щодо необґрунтованості позову банку.

Крім того, не можна погодитися із висновками судів щодо застосування строків позовної давності до спірних правовідносин з огляду на таке.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

За положеннями ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного з кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Судовий наказ відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Враховуючи те, що судовий захист позивача на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання позивачем заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II ЦПК України, перериває позовну давність.

Таким чином, відлік позовної давності за вимогами банку почався із дати набрання законної сили судовим наказом- 15 грудня 2008 року. Разом з тим, початковий момент перебігу позовної давності у справі судами встановлено внаслідок неправильного застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Разом з тим, дійшовши висновку про те, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам визначають умови кредитування між сторонами зокрема щодо збільшення тривалості позовної давності до п'яти років (п. 6.6. Умов), суди не звернули уваги на те, що ці Умови не містять підпису ОСОБА_6 У заяві позичальника домовленості сторін із указаних питань немає.

За висновками Верховного Суду України, які викладені у постановах № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, № 6-240цс14 від 11 лютого 2015 року, № 6-698цс15 від 10 червня 2015 року та № 6-757цс15 від 01 липня 2015 року, Умови, в яких встановлено збільшену позовну давність, що не містять підпису позичальника, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності.

Суди не встановили наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника.

З урахуванням викладеного, судові рішення у справі підлягають скасуванню у частині вирішення позову банку до ОСОБА_6 із передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції за ст. 338 ЦПК України.

Також колегія суддів не може погодитися із висновками судів у частині вирішення позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк», виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно роз'яснень, викладених в абз. 1 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за ч. ч. 1 і 2 ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (ст. 17) або ГПК України (ст. 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

В абзаці 3 п. 15 вказаної постанови роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції помилково прийняв до розгляду позовні вимоги ПАТ «Кредобанк» до ПАТ «Акцент-Банк».

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не звернув уваги на вищевказані вимоги закону й допущених місцевим судом порушень відповідно до вимог ст. ст. 303, 316 ЦПК України не усунув.

Положеннями ч. 1 ст. 340 ЦПК України передбачено, що судове рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених у ст. ст. 205 і 207 цього Кодексу.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 340 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2016 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, провадження у справі в цій частині закрити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2016 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.П. Штелик