"16" листопада 2017 р.
Справа №150/640/17
Провадження по справі №2/150/266/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Суперсона С.П.,

за участі:

секретаря Горбей О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Гонтівської територіальної громади в особі Виконкому Гонтівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького районного суду звернулася ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Гонтівської територіальної громади в особі Виконкому Гонтівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Позов обґрунтований тим, що 28.11.2015 померла бабка ОСОБА_2 Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки, що розташована на території Гонтівської сільської ради. ОСОБА_2 як спадкоємець майна померлої бабки за заповітом спадщину прийняв, втім під час оформлення спадкових прав ОСОБА_2 було виявлено, що оригінал правовстановлюючого документу втрачений. За таких обставин, постановою нотаріуса Чернівецької державної нотаріальної контори Вінницької області від 14.07.2017 №524/02-31 ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а тому в позасудовому порядку він позбавлений можливості оформити свої спадкові права.

Позивач та особа, в інтересах якої подано позов в судове засідання не зявилися, подали заяви, в яких просили суд розглядати справу у їхню відсутність, позовні вимоги підтримують та просять суд їх задоволити.

Представник відповідача Гонтівський сільський голова ОСОБА_3 подав до суду заяву, в якій просив слухати справу без його участі, зазначивши, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Суд, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази в їх сукупності та співставленні дійшов наступного висновку.

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинились внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1225 ЦК України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення та належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 5 статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися за свідоцтвом про право на спадщину.

Відповідно до роз'яснення Пленуму Верховного Суду України в п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Так, судом встановлено, що 28.11.2015 померла бабка ОСОБА_2 ОСОБА_4, що стверджується свідоцтвом про її смерть серії 1-АМ №328396 від 01.12.2015.

Після її смерті залишилось спадкове майно а саме: земельна ділянка, кадастровий номер:05:002:0053, площею 2,4350 га, яка розташована на території Гонтівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, право власності на яку належало ОСОБА_5, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №232613, яку ОСОБА_4 успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_5, який помер 09.01.2008.

Згідно із заповітом від 03.12.2014 ОСОБА_4 усе своє майно заповіла ОСОБА_2

Після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_2 прийняв спадщину та фактично вступив у володіння спадковим майном, що стверджується його завою та Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом НМО 037456 від 13.07.2017, Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №91949921 від 13.07.2017, виданими державним нотаріусом Чернівецької державної нотаріальної контори.

Разом із тим, оригінал правовстановлюючого документу на вказану вище земельну ділянку був втрачений за життя спадкодавця, про що було зроблено оголошення в пресі «Чернівецька Зоря» №40 (2007).

Відповідно до відповіді відділу Держгеокадастру у Чернівецькому районі Вінницької області від 28.09.2017 №0-2-0.38-63/120-17, дублікат державного акту не може бути виданий, так як у відділі зберігаються тільки архівні копії.

За таких обставин постановою державного нотаріуса Чернівецької державної нотаріальної контори Вінницької області від 14.07.2017 №524/02-31 було відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину (земельну ділянку).

Згідно з ст.ст. 41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються законом. Кожен має право будь - якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі.

Стаття 26 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української РСР N 2148-VIII від 19.10.73 року ; статті 7, 17 Загальної декларації прав людини прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року визначають, що всі люди рівні перед законом і мають право, без будь-якої різниці, на рівний їх захист законом. Кожна людина має право володіти майном як особисто так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року).

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції").

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

При вирішенні даного цивільно - правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, що розташована на території Гонтівської сільської ради підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_2, як спадкоємець майна за заповітом, що є предметом спору в даній цивільній справі має право на спадкове майно в порядку спадкування після смерті бабки ОСОБА_4, та враховуючи те, що іншим чином ОСОБА_1 не має можливості оформити право власності на спадкове майно, задоволення позову не порушуватиме права та інтереси третіх осіб у тому числі держави, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст., ст.10, 11, 60, 174 ч.4, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Гонтівської територіальної громади в особі Виконкому Гонтівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкуванн я задоволити.

Визнати за ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, в порядку спадкування, право власності на земельну ділянку №440, кадастровий номер :05:002:0053, площею 2,4350 га, яка розташована на території Гонтівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, право власності на яку належало ОСОБА_5, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №232613, яку ОСОБА_4 успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_5, яка померла 28.11.2015.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга, подана після закінчення установлених строків, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

СУДДЯ С.П. СУПЕРСОН