АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/327/17 Доповідач - Фащевська Н.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Фащевської Н.Є.

суддів - Ходоровський М. В., Загорський О. О.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

Представників ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 27 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся в суд з апеляційною скаргою на вищезазначене рішення суду, яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання задоволено частково.

Вирішено стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на повнолітню дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу, щомісячно, починаючи із 14 вересня 2016 року на час навчання , але не довше ніж до досягнення ОСОБА_5 23-х років.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнуто із ОСОБА_1 в доход держави 640 гривень судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а також таким, що не відповідає обставинам справи та зібраним доказам.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просить рішення Тернопільського міськрайонного суду від 27 січня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання відмовити.

Заслухавши доповідь головуючого, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підялгає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд виходив з того, що повнолітня дочка сторін, продовжує навчання, у зв'язку з цим дійсно потребує матеріальної допомоги, а відповідачем доказів про те, що він позбавлений можливості надавати таку допомогу не надано.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 є спільною дитиною позивачки ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_1, що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим повторно 10 квітня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №377 від 27 лютого 1998 року.

Шлюб між сторонами розірваний 05 лютого 1999 року.

11 грудня 2015 року ОСОБА_5 досягнула повноліття.

Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження ВП№ 10603769 від 29 січня 2016 року, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №АТ-26 виданого 08 грудня 2008 року про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_4 аліментів на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 закінчено. Згідно поданих звітів про здійснення відрахування та виплати аліменти сплачені повністю до повноліття дитини.

ОСОБА_5 навчається на першому курсі денної форми навчання на державному замовленні на юридичному факультеті Тернопільського національного економічного університету за спеціальністю Право, освітній ступінь/освітньо-кваліфікаційний рівень "бакалавр" згідно наказу №665-ст від 06 серпня 2016 року.

Крім цього, ОСОБА_5 навчається на другому курсі заочної форми навчання у Тернопільському національному економічному університеті за спеціальністю фінанси і кредит, із тривалістю навчання 3 роки. Загальна вартість освітньої послуги становить 15600 гривень, річна плата - 5200 гривень.

ОСОБА_4 працює у Філії Тернопільського обласного управління Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" з 15 листопада 2008 року та займає посаду старшого контролера-касира дохід якої за березень-серпень 2016 року становить 25463, 75 гривень, що стверджується довідкою про доходи №03-03/566, виданою Філією Тернопільського обласного управління Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" 13 вересня 2016 року.

Відповідач ОСОБА_1 працює у Чортківській центральній комунальній районній лікарні на посаді дитячого лікара-уролога, загальна сума його доходу за січень-серпень 2016 року становить 13003, 40 гривень, що стверджується довідкою про заробітну плату та інші прибутки за 2016 рік №333, виданою бухгалтерією Чортківської центральної комунальної районної лікарні 23 вересня 2016 року.

Повнолітня дочка сторін ОСОБА_5 зареєстрована та проживає разом із позивачкою по АДРЕСА_1 та перебуває на утриманні позивачки.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Вимогами ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до вимог ст. 199 Сімейного кодексу України (надалі СК України) якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно ч.І ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов'язку сплати аліментів, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3, від 15.05.2006 року обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно із статтею 60 ЦПК України - кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ч.І ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи обставини справи та вищезазначені вимоги закону, суд підставно прийшов до переконання, що дочка після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), продовжує навчатися, має вік, який перевищує 18, але є меншим 23 років; потребує у зв'язку з навчанням матеріальної допомоги, наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

При визначенні розміру частки аліментів, що стягуються з батька дитини, судом вірно враховано матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність на його утриманні іншої дитини, і визначено розмір аліментів на повнолітню дочку, що продовжує навчання у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, що відповідає потребам дитини та фінансовим можливостям батька.

Доводи скаржника щодо відсутності матеріальної можливості сплачувати аліменти через малозабезпеченість, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки відповідач є працездатною особою і не позбавлений можливості працювати та заробляти кошти на утримання дитини, виконуючи свій обов'язок як батька, встановлений законом.

Судом першої інстанції надано правильну та об'єктивну оцінку документам, що подавалися відповідачем на підтвердження незадовільного стану здоров'я, оскільки надані скаржником довідки та висновки не свідчать про його непрацездатність та неможливість сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки у визначеному судом розмірі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 27 січня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Н.Є. Фащевська

Судді: О.О. Загорський

М.В. Ходоровський