Справа № 369/1719/16-ц Головуючий у І інстанції Волчко А. Я.
Провадження № 22-ц/780/127/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 19 15.03.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

15 березня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Іванової І.В., Верланова С.М.,

за участю секретаря Дрозда Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_5, про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів

УСТАНОВИЛА:

у лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_5, про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 24 квітня 1999 року рішенням № 72/2 виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області ОСОБА_6 (після одруження змінила прізвище з «Ковальчук» на «Тихоненко», що підтверджується копіями свідоцтв про одруження та розлучення) було надано земельну ділянку в постійне користування розміром 0,0962 га з цільовим призначенням земельної ділянки - для будівництва та обслуговування будинку в с. Софіївська Борщагівка по вул. Яровій № 4.

14 травня 1999 року рішенням № 79 виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області ОСОБА_6 було надано земельну ділянку в приватну власність розміром 0,0962 га в с. Софіївська Борщагівка по вул. Яровій № 4 для будівництва житлового будинку.

28 грудня 1999 року позивач отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, розташовану на території с. Софіївська Борщагівка, вул. Ярова, 4 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1253.

20 березня 1999 року позивачем було укладено договір про залучення коштів громадян (забудовників) на будівництво соціальної інфраструктури і благоустрою с. Софіївська Борщагівка відповідно до якого останньою була внесена дольова частка у фінансування будівництва по вул. Яровій, 4 електрифікації, газифікації, прокладку чорнової дороги та внесено відповідну суму коштів у розмірі 2 800 грн., що підтверджується договором від 20.03.199 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру серії 01АЙ № 583722.

19 лютого 2016 року ОСОБА_3 стало відомо про те, що ОСОБА_4 продав належну на праві приватної власності позивачу земельну ділянку по вул. Яровій, 4 у с. Софіївська Борщагівка ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04 лютого 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_5.

На думку позивача, відповідачі по справі незаконно, шахрайським шляхом заволоділи та реалізували земельну ділянку, що належить ОСОБА_3 на праві власності, у звязку з чим просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 04 лютого2016 року, площею 0,0964 га, розташовану за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Ярова, 4, який посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_5.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 липня 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 04.02.2016 року площею 0,0964 га, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Ярова, 4, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, який посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_5. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 2 808,40 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 2 808,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, з апеляційною скаргою звернулась відповідач ОСОБА_2, в якій, посилаючись на неповноту зясування судом обставин, що мають значення по справі, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати.

Зокрема, в обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції прийняв до уваги докази, які підтверджують належність ОСОБА_3 спірної земельної ділянки, такі як довідка виконкому Софіївсько-Борщагівської сільської ради № 1727 від 29.06.2016р. та копія державного акту на право приватної власності на землю серії КВ № 068064 від 28.12.1999 року. У той же час, суд не дав жодної оцінки тій обставині, що вказані докази суперечать данним Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області, відповідно до яких, на момент укладення спірного договору земельна ділянка перебувала у власності ОСОБА_4

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій частині в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення зазначеним нормам процесуального законодавства не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що земельна ділянка на законних підставах перебуває у приватній власності ОСОБА_3, в той час як доказів законності набуття права власності ОСОБА_4 на спірну земельну ділянку суду надано не було. Таким чином, спірний договір купівлі-продажу укладений з порушенням вимог ст. 203 ЦК України, що тягне за собою визнання його недійсним.

Колегія суддів з такими висновками не може погодитись, оскільки вони зроблені за неповного зясування обставин, які мають значення по справі та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 24 квітня 1999 року рішенням № 72/2 виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області ОСОБА_6 (після одруження змінила прізвище з «Ковальчук» на «Тихоненко», що підтверджується копією свідоцтва про одруження за № 184630 від 22.09.2001 року (а.с. 8) та копією свідоцтва про розлучення за № 066523 від 19.03.2010 року (а.с. 9)) було надано земельну ділянку в постійне користування розміром 0,0962 га з цільовим призначенням земельної ділянки - для будівництва та обслуговування будинку в с. Софіївська Борщагівка по вул. Яровій № 4 (а.с. 10).

14 травня 1999 року рішенням № 79 виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області ОСОБА_6 було надано земельну ділянку в приватну власність розміром 0,0962 га в с. Софіївська Борщагівка по вул. Яровій № 4 для будівництва житлового будинку (а.с. 11).

28 грудня 1999 року позивач отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, розташовану на території с. Софіївська Борщагівка, вул. Ярова, 4 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1253 (а.с. 12).

З матеріалів справи також вбачається, що 04.02.2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0964 га, розташованої за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Софіївська Борщагівка, вул. Ярова,4, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 322486201:01:017:0046. Даний договір посвідчено приватни нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за № 282. (а.с. 91)

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23.12.2015р., земельна ділянка з кадастровим номером 322486201:01:017:0046, розташована за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, село Софіївська Борщагівка, вул. Ярова,4, зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_4. Дата державної реєстрації: 14.10.2008 року. Документ, який є підставою для виникнення права: договір купівлі-продажу земельної ділянки № 442 нотаріус 06.02.2007р. Документ, що посвідчує право: державний акт від 14.10.2008 року ЯБ№ 500669. (а.с. 52)

В матеріалах справи міститься також копія Державнога акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0964 га, розташовану за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, село Софіївська Борщагівка, вул. Ярова,4, серія ЯБ № 500669, виданого 14.10.2008 року на імя ОСОБА_4. (а.с. 87)

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що на момент укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, який є предметом спору, право власності на земельну ділянку було зареєстроване за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06.02.2007р. зареєстрованого за № 442 та посвідчене Державним актом.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про незаконність державної реєстрації за ОСОБА_4 права власності на спірну земельну ділянку, або ж недійсність договору купівлі-продажу, на підставі якого ОСОБА_4 її придбав, у звязку з чим колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними висновки суду першої інстанції щодо незаконності набуття ОСОБА_4 права власності, у звязку з чим відсутні підстави для визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на наступні обставини.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки ОСОБА_3 посилалась на те, що відповідачі незаконно, шахрайським шляхом заволоділи та реалізували належну їй на праві власності земельну ділянку, чим порушили її права законного власника майна.

Разом з тим, ст. 215 ЦК України встановлено загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв'язку з недодержанням у момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених ст. 203 ЦК України.

Статтею 216 ЦК України визначено особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Відповідно до вимог ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Пунктом 3 частини 1 статті 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно зі ст.388 ЦК України добросовісне придбання можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам роз`яснено, що реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1 ст.216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 Цивільного кодексу України .

Відповідно до пункту 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК України). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК України. У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

З урахуванням наведеного, права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, установленого ст.ст. 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року № 6-67цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Отже, належним способом захисту порушеного права власності ОСОБА_3 є витребування майна від нинішнього його володільця шляхом пред'явлення віндикаційного позову.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції даних положень закону не застосував, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 липня 2016 року - скасувати. Ухвалити по справі нове рішення. В задоволенні вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_5, про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий

Судді: