Дата документу 08.11.2017
ЄУ № 420/1300/17
Провадження №2/420/506/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі головуючого судді Стеценко О.С.,

за участю секретаря Рожкової Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Новопсков цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок із надвірними спорудами (гараж, сарай, туалет) вартістю 98013 грн., які розташовані по вул. Шкільна, буд. 13, смт. Новопсков Новопсковського району Луганської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, який помер 21 листопада 2011 року.

Позивач обґрунтовує свої вимоги, тим що 21.11.2011 помер її батько ОСОБА_2. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами (гараж, сарай, туалет) вартістю 98013 грн., розташованого за адресою: вул.Шкільна, буд. 13, смт. Новопсков Луганської області. Вона, як донька померлого ОСОБА_2, є спадкоємцем першої черги за законом, в управління та володіння спадковим майном вступила своєчасно та прийняла спадщину в силу ст. 1268 ЦК України, так як постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, про що свідчить рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 22.06.2017 (справа ЄУ № 420/448/17). Однак, за життя ОСОБА_2 не провів державної реєстрації права власності на зазначене спадкове майно. Звернувшись до нотаріальної контори, позивач отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після ОСОБА_2, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

Позивач в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, на позовних вимогах наполягала, просила суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заяви про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав.

Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, спадкову справу, інвентаризаційну справу, зважаючи на те, що визнання відповідачем позовних вимог ґрунтується на законних підставах, не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 21.11.2011 помер ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЕД №308105, виданим 22.11.2011 Новорозсошанською сільською радою Новопсковського району Луганської області, актовий запис №26 (а.с.48).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами (гараж, сарай, туалет), розташованого за адресою: вул. Шкільна, 13, смт.Новопсков, Луганська область.

Згідно витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №46580104 від 30.01.2017, виданого Новопсковською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_2 за життя склав заповіт серії ВРК №787035 від 20.06.2011 (номер в реєстрі 1168) (а.с. 52). Даним заповітом він заповідав житловий будинок за адресою: вул. Шкільна, 13, смт. Новопсков Луганської області, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до виписки з погосподарської книги Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області за 2007-2017 роки за адресою: вул. Шкільна, буд. 13, смт. Новопсков, Луганська область, в будинку за даною адресою зареєстровані ОСОБА_3 з 06.11.1999 (вибув у звязку зі смертю 01.03.2015), ОСОБА_4 з 24.02.2005, ОСОБА_5 з 21.12.2010.

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 22.06.2017 встановлено, що згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 48146721 від 20.06.2017, інформація про заведення спадкових справ після смерті ОСОБА_2 відсутня.

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 2 від 08 червня 2017 року, ОСОБА_3 помер 01 березня 2015 року.

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 47940027 від 01.06.2017, інформація про заведення спадкових справ після смерті ОСОБА_3 відсутня.

Вказаним рішенням суду встановлено, що ОСОБА_3 спадщину після смерті ОСОБА_2 не прийняв та свідоцтво про право на спадщину не отримував (а.с.9-10).

Рішення набрало законної сили 15.10.2005.

Згідно ч.3 ст. ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, була донькою ОСОБА_6 та ОСОБА_2, що підтверджується її свідоцтвом про народження серії І-ЯК №330405, виданим Новопсковською селищною радою Новопсковського району Луганської області 04.12.1967, актовий запис №89 (а.с.50); свідоцтвом про укладення шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 серії ІІ-ЕД №439295, виданим Камянською сільською радою Новопсковського району Ворошиловградської області 28.11.1987, актовий запис №17 (а.с.51).

Як вбачається з свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ЕД №048898, виданого 23.12.2007 Відділом РАЦС Новопсковського районного управління юстиції Луганської області, шлюб між батьками позивача було розірвано 13.10.2005, актовий запис №104 (а.с.49).

Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем за законом після ОСОБА_2, померлого 21.11.2011.

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 22.06.2017 було встановлено, що ОСОБА_1 постійно проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини 21.11.2011 за адресою: вул. Б.Хмельницького, 28, смт. Новопсков Луганської області.

Рішення набрало законної сили 15.07.2017.

25.01.2017 ОСОБА_1 звернулася до Новопсковської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2, який помер 21.11.2011 (а.с.11).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій державний нотаріус Новопсковської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після ОСОБА_2 у звязку з відсутністю державної реєстрації права власності на спадкове майно (а.с.15).

Вирішуючи питання щодо права власності на спірне домоволодіння, суд виходить з такого.

На підставі рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 04.10.2005 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про поділ майна, набутого за час шлюбу подружжя, домоволодіння за адресою: вул. Шкільна, 13, смт. Новопсков Луганської області, визнано обєктом права спільної сумісної власності та здійснено поділ майна шляхом визнання права власності на житловий будинок, гараж, сарай та туалет, розташовані за вказаною адресою, за ОСОБА_2 (а.с.8).

Рішення набрало законної сили 15.10.2005.

В даному рішенні суду також зазначено, що спірне домоволодіння є обєктом спільної власності подружжя, оскільки набуті (збудовані) за час перебування сторін у шлюбі, про що свідчить договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для забудови спірного житлового будинку, посвідченого Новопсковською державною нотаріальною конторою за №154 від 10.06.1977.

Як вбачається з матеріалів інвентаризаційної справи №3233 на зазначене домоволодіння, воно складається з житлового будинку площею 60,9 м2, тамбуру площею 11,8 м2 та ганку площею 2,5 м2.

Згідно звіту про оцінку майна від 02.08.2017 вартість будинку складає 98013 грн. Збудовано будинок у 1977 році.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_2 не набув права власності на спірне майно на підставі рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 04.10.2005, а володів ним як обєктом спільної сумісної власності з моменту його побудови, тобто з 1977 року.

Державна реєстрація права власності на нерухоме майно, регулюється Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що набрав чинності з 27.01.2005.

Оскільки житловий будинок, що є предметом даного позову, був побудований у 1977 році, тобто до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», то порядок реєстрації зазначеного житлового будинку, повинен був проводитися відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56 (далі Інструкція).

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Відтак виникнення права власності у спадкодавця на житловий будинок не залежало від державної реєстрації цього права.

29.06.1998 набула чинності Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом №121 Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998.

Отже, обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об'єкти нерухомості введено лише з 29.06.1998. Як вбачається з матеріалів справи, спадковий житловий будинок збудований у 1977 році, тобто до набрання чинності Інструкцією.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР від 31.01.1966, об'єктами реєстрації є будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Під будинком, як об'єктом правової реєстрації, розуміється один будинок з приналежними до нього службовими будівлями та спорудами (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці, під самостійним порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Під домоволодінням розуміється два і більш будинків з приналежними до них надвірними будівлями (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці під одним порядковим номером по вулиці, провулку, площі.

Як вбачається з звіту про оцінку домоволодіння за адресою: вул. Шкільна, 13, смт. Новопсков Луганської області від 02.08.2017, житловий будинок, тамбур та ганок було збудовано у 1977 році, сарай у 1976 році, гараж та паркан у 1980 році.

Отже, у 1967 - 1991 роках питання набуття та реєстрації права власності регулювались, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56 (далі Інструкція).

Згідно п. 1 Інструкції реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Реєстрація проводилась на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком № 1 (п. 7 Інструкції).

До Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, який є Додатком 1 до Інструкції, відносились, зокрема, нотаріально посвідчені договори про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та затверджений виконкомом місцевої Ради акт про прийняття будинку в експлуатацію (п.14).

Відповідно до п. 13 Інструкції бюро технічної інвентаризації на підставі зібраних матеріалів, а також матеріалів, поданих заявником, складало мотивований висновок про те, чи належить будівля заявнику, і подає його виконкому місцевої Ради депутатів трудящих, який виносить відповідне рішення. Після винесення виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, органи комунального господарства, а де їх немає - виконком місцевої Ради депутатів трудящих видавали власникові свідоцтво про право особистої власності на будинок за встановленою формою. При винесенні виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, що належить місцевій Раді депутатів трудящих, державній, кооперативній або громадській установі, підприємству чи організації, бюро технічної інвентаризації, на підставі цього рішення, проводило реєстрацію будинку або домоволодіння та видавало реєстраційне посвідчення.

Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеного законом.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Матеріалами справи підтверджується, що житловий будинок за адресою: вул. Шкільна, буд.13, смт. Новопсков Луганської області, належав ОСОБА_2, що сторонами не оспорюється, проте ОСОБА_2 за життя не провів державної реєстрації права власності на зазначений будинок, що не є підставою для припинення його права власності на нерухоме майно.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Отже, судом встановлено, що після смерті ОСОБА_2, померлого 21 листопада 2011 року, спадкоємцем першої черги за законом є заявник ОСОБА_1

В силу ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, діями, які свідчать про прийняття спадщини після смерті спадкодавця вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

Судом достовірно встановлено, що позивач, ОСОБА_1, як спадкоємець першої черги спадщину після ОСОБА_2 прийняла, так як на час смерті спадкодавця проживала разом з ним, що встановлено рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 22.06.2017. Інших спадкоємців після ОСОБА_2 судом не виявлено.

На підставі вищевикладеного, перевіривши, що спірне нерухоме майно дійсно належало спадкодавцю ОСОБА_2, інші спадкоємці, які прийняли спадщину після ОСОБА_2, відсутні, суд дійшов до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про визнання за нею права власності на житловий будинок та надвірні споруди в порядку спадкування за законом після ОСОБА_2, який помер 21.11.2011.

Керуючись ст.ст.10,11,60,61,174,213-215 ЦПК України, ст.ст.328, 1216, 1218 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: вул. Шкільна, буд. 13, смт. Новопсков Луганської області, в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_2, померлого 21.11.2011.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку, встановленого для подачі апеляційної скарги, якщо така не була подана.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано апеляційному суду Луганської області через Новопсковський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.С. Стеценко