Провадження № 6/202/248/2017
УХВАЛА

Іменем України

17 жовтня 2017 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючої судді Зосименко С.Г.

при секретарі Шишлянніков О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про виправлення помилки у виконавчому листі та поновлення строку пред'явлення виконавчого листа до виконання по цивільній справі № 2/0417/6949/2012 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про виправлення помилки у виконавчому листі та поновлення строку пред'явлення виконавчого листа до виконання по цивільній справі № 2/0417/6949/2012 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави.

В своїй заяві заявник посилається на те, що 22.10.2012 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було винисено рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" було задоволено. 08.11.2012 року було видано виконавчий лист. У виконавчому листі була допущена описка, а саме відсутня дата народження боржника. Зазначена помилка є перешкодою для предявлення виконавчого листа до виконання. Просив суд виправити описку у виконавчому листі, зазначити вірно дату народження боржника 20.10.1967 та поновити строк пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Заявник у судове засідання не з'явився, в прохальній частині заяви просив розглядати заяву без його участі.

Відповідачі по справі у судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. ст. 369, 371 ЦПК України, їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про виправлення описки у виконавчому листі та поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Вивчивши матеріали заяви, матеріали цивільної справи № 2/0417/9071/2012, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається із матеріалів справи, 10.10.2012 року Індустріальним районним судом було винесено заочне рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк», було задоволено частково. На виконання рішення суду по даній цивільній справі було видано виконавчий лист.

18.05.2017 року виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі п. 2, 7 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження". Суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, імя, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, імя та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк предявлення рішення до виконання.

У виконавчому листі при його оформленні допущено описку, а саме не вказано дату народження боржника, тому заява в цій частині підлягає задоволенню.

Як вбачається з виконавчого листа наданого заявником до своєї заяви, строк пред'явлення виконавчого листа до виконання зазначено до 22.10.2013 року.

На даний час заочне рішення суду від 10.10.2012 року по цивільній справі №2/0417/6949/2012 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, не виконано.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Конституційний суд України зазначає, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Конституційний суд України в абзаці одинадцятому підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини рішення від 11.03.2011 року № 2-рп/2011, посилаючись на позицію Європейського суду з прав людини, зазначив, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежене державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

Крім того, обов'язкове виконання рішення суду покладається також Конвенцією про захист прав та свобод людини, яка ратифікована Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" від 17.07.1997 р. Отже, її положення є обов'язковими для виконання Україною.

Ст. 6 вказаної Конвенції гарантує неухильність виконання рішення суду громадянами, юридичними особами та всіма органами влади України.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено право на справедливий суд, однак дане право було б ізольованим, якщо допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали чинності. Тлумачення ч. 1 ст. 6 вказаної Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина судового розгляду (Рішення у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року), (Рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Case of Hornsby v. Greece) від 19.03.1997 року).

Рішення суду, яке набуло законної сили, повинно бути виконане. У протилежному випадку буде мати місце порушення принципу юридичної визначеності, що є одним із базових складових принципу верховенства права.

Відмова суду в поновленні строку для пред'явлення до виконання виконавчого листа призведе до того, що вказане судове рішення не буде виконане, що суперечить основним принципам національного законодавства України та практиці Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 7 травня 2002 року у справі "Бурдов проти Росії": по-перше, нагадав, що п. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини (Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод 1950 р.) надано кожному право звертатися до суду у разі будь - якого спору про його цивільні права ("право на суд"), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що являє право порушувати позовне провадження у судах з питань цивільно-правового характеру; проте таке право було б ілюзорним, якби правова система держави-учасника Європейської конвенції припускала, щоб судове рішення, яке набрало чинності та є обов'язковим до виконання, залишалося б недіючим; по-друге, визнав немислимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, детально визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд справи, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень; по-третє, наголосив, що виконання судового рішення, ухваленого будь-яким судом, повинно розглядатись як складова "судового розгляду".

Відповідно до ч. 1 ст. 371 ЦПК України стягувачам, які пропустили строк для предявлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому суддя відповідно до ст. 212 ЦПК України дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у заяві доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред'явлення до виконання до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Щодо поновлення процесуальних строків національними судами Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" від 21.02.1975 року п. 36), не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі "Герін проти Франції" від 29.07.1998 року п. 37).

Так, відповідно до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки, зазначені у ч. 1 цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Суд, розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи, вважає її законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в частині поновлення строку предявлення виконавчого листа до виконання, оскільки строк для предявлення виконавчого листа до виконання було пропущено не з вини стягувача.

Керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, правовими позиціями Європейського суду з прав людини викладених у рішеннях у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року, у справі "Горнсбі проти Греції" (Case of Hornsby v. Greece) від 19.03.1997 року, у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" від 21.02.1975 року п. 36, у справі "Герін проти Франції" від 29.07.1998 року п. 37, у справі "Бурдов проти Росії" від 7 травня 2002 року, п. 2 рішенням Конституційного суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012,ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст. ст. 4, 22, 24 ЗУ "Про виконавче провадження", ст. ст. 8, 14, 208-210, 212, 218, 371 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про виправлення помилки у виконавчому листі та поновлення строку пред'явлення виконавчого листа до виконання задовольнити.

Виправити помилку допущену при оформленні виконавчого листа № 202/0417/6949/2012 виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, вказавши дату народження боржника ОСОБА_1 - "20.10.1967 р.н.".

Поновити Публічному акціонерному товариству комерційний банк "Приватбанк" строк для предявлення виконавчого листа по цивільній справі № 2/0417/6949/2012 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом п'яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.Г. Зосименко