Справа№592/7963/16-ц
Провадження №2/592/141/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2017 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді Бичкова І. Г. ,

за участю секретаря судового засідання: Троценко Ю. Ю. ,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника відповідачів: ОСОБА_4 ,

представника третьої особи: адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в приміщенні суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про припинення права користування приміщенням, усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом звільнення приміщення та виселення та за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про витребування майна із чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В :

30.08.2016 року представник позивача ОСОБА_6 за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_1 звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про припинення права користування приміщенням, усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом звільнення приміщення та виселення, в якому він зазначив про те, що 17.08.2016 року ОСОБА_6 придбав за договором купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1. Позивачу було доведено та відомо про факт реєстрації у вказаному приміщенні ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про що зазначено в абз. 2 п. 1.5 договору купівлі-продажу квартири. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування га розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Ст. 150 ЖК УРСР передбачено, зокрема, що громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Ст. 155 ЖК УРСР гарантує, що власника не може бути позбавлено права користування квартирою. На даний час ОСОБА_2, ОСОБА_3 втратили право на користування зазначеною вище квартирою. Сумісне проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 в одній квартирі є неможливим. Отже, виникає необхідність в усуненні перешкод у користуванні квартирою ОСОБА_6 шляхом виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3. За ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом, та проводиться добровільно або в судовому порядку. На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України;, ст. ст. 109, 150, 155 ЖК УРСР; ст. ст. 3, 118 120 ЦПК України, він просив: 1. Прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження. 2. Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування квартирою № 47 в будинку № 28 по проспекту Шевченка в місті Суми. 3. Виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1. 4. Судові витрати покласти на ОСОБА_2, ОСОБА_3 (вхідний № 28493/16 від 30.08.2016 року) (т. 1 а. с. 4) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 08.09.2016 року було відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про припинення права користування приміщенням, усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом звільнення приміщення та виселення (графа статзвіту 42) . Було ухвалено цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про припинення права користування приміщенням, усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом звільнення приміщення та виселення, призначити до розгляду у відкритому судовому засіданні на 30.09.2016 року на 14 годину 00 хвилин за участю сторін. Було ухвалено запропонувати відповідачам подати до 30.09.2016 року письмові заперечення проти позову та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються, та розяснити, що у разі неявки у судове засідання сторони без поважних причин або неповідомлення про причини неявки, зясування обставин у справі буде проводитись на підставі доказів, про подання яких було заявлено до або під час судового засідання. У подальшому прийняття інших доказів залежить від поважності причин, через які вони були подані несвоєчасно. Ухвала набрала законної сили 08.09.2016 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/61198093) (т. 1 а. с. 10, т. 2 а. с. 62, 63) .

28.09.2016 року представник позивача ОСОБА_6 за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_1 надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми додаткові пояснення до позовної заяви, в яких він зазначив про те, що ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 08.09.2016 року було відкрито провадження у справі № 592/7963/16-ц про припинення права користування приміщенням, усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом звільнення приміщення та виселення. Керуючись ст. 27 ЦПК України ОСОБА_6 надає додаткові пояснення з приводу заявленого позову. 04.08.2016 року Ковпаківський районний суд м. Суми (суддя Хитров Б. В.) видав судовий наказ у справі № 534/1684/16-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ Сумитеплоенерго заборгованість за теплопостачання 4015,31 грн. . Згідно даних Міського єдиного інформаційно-розрахункового центру загальна заборгованість ОСОБА_2, ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2, становить 5454,30 грн. . Згідно ч. 7 ст. 52 Закону України Про виконавче провадження у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, перевищує десять розмірів мінімальної заробітної плати, державний виконавець має право звернути стягнення на єдине житло боржника. Як вбачається з наведених вище даних відповідачі по справі не виконують свої зобовязання по оплаті послуг з теплопостачання, водопостачання, інших, що в майбутньому може привести до зростання суми боргу, звернення стягнення на квартиру. Позивач ОСОБА_6 має намір при задоволенні позовної заяви в найкоротші строки погасити виниклу заборгованість (вхідний № 31876 від 28.09.2016 року) (т. 1 а. с. 23) .

30.09.2016 року відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_2 надали до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми відгук на позов, в якому вони зазначили про те, що листом від 08.09.2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали надіслану Ковпаківським районним судом м. Суми від ОСОБА_6 позовну заяву з додатками про припинення права користування приміщенням, усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом звільнення приміщення та виселення. Отримана позовна заява стала цілком несподіваною для ОСОБА_2 та ОСОБА_3. З тексту позовної заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 довідались про те, що 17.08.2016 року їх власна АДРЕСА_3 була продана ОСОБА_7 ОСОБА_9 ОСОБА_10. Крім того, їм стало відомо про те, що 20.08.2008 року ОСОБА_7 отримав свідоцтво про придбання нерухомого майна, що було предметом іпотеки на однокімнатну АДРЕСА_3. Факти видачі ОСОБА_7 свідоцтва про придбання нерухомого майна, що було предметом іпотеки, реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_7 та укладання між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 договору купівлі-продажу квартири не були відомі ОСОБА_2 та ОСОБА_3. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з предявленим позовом з боку ОСОБА_6 не згодні та вважають його необґрунтованим з наступних підстав. 05.11.2007 року на публічних торгах з реалізації нерухомого майна (протокол № 1 від 05.11.2007 року) спірна квартира, що належить ОСОБА_2 та ОСОБА_11 на підставі Свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Сумської міської ради від 11.04.1995 року, була реалізована переможцю ОСОБА_7. 13.11.2007 року був складений акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, затверджений начальником Ковпаківського відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції 13.11.2007 року, складений на підставі протоколу про реалізацію предмета іпотеки від 05.11.2007 року № 1. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 довідалися про реалізацію власної квартири на торгах та оскаржили до суду результати публічних торгів, складений протокол публічних торгів та акт державного виконавця про реалізацію предмету іпотеки. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.02.2012 року у справі № 1806/2-305/11 року за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_12 до відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції, ОСОБА_7, філії Сумського аукціонного центру ДАК Національна мережа аукціонних центрів , 3-я особа ПАТ АБ Синтез , СФ ПАТ АБ Синтез про визнання договору купівлі-продажу недійсним було визнано недійсними: - протокол № 1 від 05.11.2007 року про проведення публічних торгів з реалізації нерухомого майна: АДРЕСА_4, яка належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , переможцем яких (торгів) був визнаний ОСОБА_7; - акт державного виконавця від 13.11.2007 року про реалізацію предмета іпотеки, затверджений начальником Ковпаківського відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції 13.11.2007 року, складений на підставі протоколу про реалізацію предмета іпотеки від 05.11.2007 року № 1. Отже, судом були визнані недійсними як необхідні документи так і правові підстави для видачі та чинності Свідоцтва про придбання нерухомого майна, що було предметом іпотеки з прилюдних торгів від 20.08.2008 року, яке було видано ОСОБА_7 приватним нотаріусом ОСОБА_13 на спірну квартиру. Тому слід обґрунтовано вважати свідоцтво про придбання нерухомого майна, що було предметом іпотеки від 20.08.2008 року нікчемним. Відповідно до цього ОСОБА_7 не мав жодного законного права на володіння та розпорядження спірною квартирою, оскільки його право власності ґрунтувалося на документі, що був виданий без законних підстав, так як протокол прилюдних торгів та акт державного виконавця про реалізацію предмету іпотеки були визнані недійсними, а, отже, такими, що не породжуюють правових наслідків з моменту укладання. Відповідно саме свідоцтво про придбання нерухомого майна, що було предметом іпотеки з прилюдних торгів від 20.08.2008 року, яке було видано приватним нотаріусом ОСОБА_14 ОСОБА_7 на спірну квартиру обґрунтовано вважається нікчемним. Аналогічна ситуація і з укладеним ОСОБА_7 (продавець) та ОСОБА_6 (покупець) договором купівлі-продажу квартири від 17.08.2016 року. Відповідно до п. 1.3 договору квартира, яка є предметом цього договору та яка відчужується, належить продавцю на праві приватної особистої власності, що підтверджується свідоцтвом про придбання нерухомого майна, що було предметом іпотеки, виданого 20.08.2008 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_13 за реєстровим № 8765. Тому договір купівлі-продажу квартири від 17.08.2016 року, укладений на підставі нікчемного свідоцтва про придбання нерухомого майна, є нікчемним і таким, що не породжує юридичних наслідків. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з метою захисту своїх законних прав та інтересів мають намір предявити позов до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання свідоцтва про придбання нерухомого майна, що було предметом іпотеки, договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності на квартиру за собою. Враховуючи те, що такий позов неможливо предявити як зустрічний, бо фігурує що один відповідач, позов буде предявлений та розглядатися окремо. Враховуючи вищевикладене, вони просили в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про припинення права користування приміщенням та усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом звільнення приміщення та виселення відмовити за необґрунтованістю (вхідний № 32150 від 30.09.2016 року) (т. 1 а. с. 27, 28) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 09.02.2017 року було зупинене провадження у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про припинення права користування приміщенням, усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом звільнення приміщення та виселення до вирішення справи № 592/10146/16-ц за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна, що було предметом іпотеки та договору купівлі-продажу квартири, що розглядається в порядку цивільного судочинства в Ковпаківському районному суді м. Суми. Ухвала набрала законної сили (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/64651683) (т. 1 а. с. 54) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 28.02.2017 року було відновлене провадження у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про припинення права користування приміщенням, усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом звільнення приміщення та виселення. Цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про припинення права користування приміщенням, усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом звільнення приміщення та виселення було призначено до судового розгляду в судовому засіданні на 04.04.2017 року на 9 годину 00 хвилин в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми (каб. № 11) , викликати сторони. Ухвала набрала законної сили 28.02.2017 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/65018715) (т. 1 а. с. 63) .

20.03.2017 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про витребування майна із чужого незаконного володіння, в якому вони зазначили про те, що листом від 08.09.2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали надіслану Ковпаківським районним судом м. Суми від ОСОБА_6 позовну заяву з додатками про припинення права користування приміщенням, усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом звільнення приміщення та виселення. Отримана позовна заява стала цілком несподіваною для ОСОБА_2 та ОСОБА_3. З тексу позовної заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 довідались про те, що 17.08.2016 року їх власна квартира АДРЕСА_5 ОСОБА_15 була продана ОСОБА_6. Крім того, зі змісту позову стало відомо про те, що 20.08.2008 року ОСОБА_7 отримав свідоцтво про придбання нерухомого майна, що було предметом іпотеки на однокімнатну квартиру № 47в буд. 28 по пр-ту Шевченка м. Суми. Факти видачі ОСОБА_7 свідоцтва про придбання нерухомого майна, що було предметом іпотеки, реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_6 за ОСОБА_7 , факт володіння ОСОБА_7 цієї квартири та укладання між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 договору купівлі-продажу квартири були невідомі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до дня отримання вищезазначеної позовної заяви. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вважали та вважають, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 укладаючи договір купівлі-продажу квартири, порушили законні права та інтереси законних власників квартири. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є законними власниками квартири АДРЕСА_6 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Сумської міської ради від 11.04.1995 року. 05.11.2007 року на публічних торгах з реалізації нерухомого майна (протокол № 1 від 05.11.2007 року) спірна квартира, що належить ОСОБА_2 та ОСОБА_11 була реалізована переможцю ОСОБА_7. 13.11.2007 року був складений акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, затверджений начальником Ковпаківського відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції, складений на підставі протоколу про реалізацію предмета іпотеки від 05.11.2007 року № 1. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 довідалися про реалізацію власної квартири на торгах та оскаржили до суду результати публічних торгів, складений протокол публічних торгів та акт державного виконавця про реалізацію предмету іпотеки. Про те, що на підставі цих спірних документів ОСОБА_7 вже отримав свідоцтво про придбання нерухомого майна і зареєстрував право власності на підставі нього, під час судового розгляду жодної інформації з боку ОСОБА_7 не надходило. Взагалі за весь час судових суперечок та після них позивачі жодного разу не бачили відповідача ОСОБА_7 . Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.02.2012 року у справі № 1806/2-305/11 року за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_12 до відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції, ОСОБА_7, Філії Сумського аукціонного центру ДАК Національна мережа аукціонних центрів , 3-я особа ПАТ АБ Синтез , СФ ПАТ АБ Синтез про визнання договору купівлі-продажу недійсним було визнано недійсними: - протокол № 1 від 05.11.2007 року про проведення публічних торгів з реалізації нерухомого майна: квартири № 47 по пр-ту Шевченка в буд. 28 в м. Суми, яка належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , переможцем яких (торгів) був визнаний ОСОБА_7. Акт державного виконавця від 13.11.2007 року про реалізацію предмета іпотеки, затверджений начальником Ковпаківського відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції 13.11.2007 року, був складений на підставі протоколу про реалізацію предмета іпотеки від 05.11.2007 року № 1. Апеляційним судом Сумської області та Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначене рішення суду було залишено в силі. Отже, судом були визнані недійсними, як необхідні документи, так і правові підстави для видачі та чинності свідоцтва про придбання нерухомого майна, що було предметом іпотеки з прилюдних торгів від 20.08.2008 року, яке ОСОБА_7 було видано приватним нотаріусом ОСОБА_13 на спірну квартиру. Тобто зазначене свідоцтво про придбання нерухомого майна, що було предметом іпотеки від 20.08.2008 року є оспорюваним і підлягало визнанню недійсним. Відповідно до цього, ОСОБА_7 не мав жодного законного права на володіння та розпорядження спірною квартирою, оскільки його право власності ґрунтувалося на документі, що був виданий без законних підстав, так як протокол прилюдних торгів та акт державного виконавця про реалізацію предмету іпотеки були визнані недійсними, а, отже, такими, що не породжуюють правових наслідків з моменту укладання. Саме такої думки придержувався Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 08.11.2012 року при розгляді касаційної заяви ОСОБА_7 та прямо зазначив: протокол та акт є складовими договору купівлі-продажу, який укладено на торгах . Аналогічної думки притримувалися позивачі і щодо правової оцінки договору купівлі-продажу квартири від 17.08.2016 року, який був укладений на підставі оспорюваного та недійсного свідоцтва про придбання нерухомого майна є нікчемним і таким що не породжує юридичних наслідків. Крім того, Ковпаківським районим судом м. Суми 28.10.2009 року по справі № 1806/2-305/11 року була винесена ухвала про забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження квартири № 47 по пр-ту Шевченка в буд. 28 в м. Суми, власниками якої, за інформацією суду, на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Сумської міської ради від 11.04.1995 року, є ОСОБА_3 та ОСОБА_2. З моменту винесення цієї ухвали і на весь час її дії (вона не скасовувалась жодною ухвалою суду) була накладена заборона на відчуження для будь-якої особи на спірну квартиру. Отже, відчуження спірної квартири в порушення ухвали про заборони її відчуження є підставою для визнання дій по відчуженню незаконними. За весь час розгляду позову Ковпаківським районним судом м. Суми по справі № 1806/2-305/11 року за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_12 до відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції, ОСОБА_7, Філії Сумського аукціонного центру ДАК Національна мережа аукціонних центрів , 3-я особа ПАТ АБ Синтез , СФ ПАТ АБ Синтез в період 2011-2012 років та до того дня, як з боку ОСОБА_6 був предявлений позов про виселення (вересень 2016 року) , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 жодним чином не знали про наявність спірного свідоцтва про придбання нерухомого майна, що було предметом іпотеки від 20.08.2008 року, факт реєстрації права власності на квартиру на ОСОБА_7 . Аналогічно позивачам не було відомо про факт укладення 17.08.2016 року договору купівлі продажу-квартири між ОСОБА_7 та ОСОБА_6. Жодним чином відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 себе не проявляли як власники квартири, не зявлялися за адресою квартири, не предявляли своїх вимог. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з метою захисту своїх законних прав та інтересів були вимушені звернутися до суду з позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання недійсними свідоцтва про придбання нерухомого майна, що було предметом іпотеки та договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності на квартиру за собою. При цьому вимоги позивачів ґрунтувалися на нормах ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, згідно з якими підставою недійсності правочину, серед іншого, є невідповідність його змісту ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. 26.12.2016 року Ковпаківськнй районний суд м. Суми розглянув цивільну справу № 592/10146/16-ц за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_13, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна, що було предметом іпотеки та договору купівлі-продажу квартири. Своїм рішенням Ковпаківськнй районний суд м. Суми повністю задовольнив позов та визнав недійсними свідоцтво про придбання нерухомого майна, що було предметом іпотеки, виданого 20.08.2008 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_13 , за реєстровим № 8765 та договору купівлі-продажу квартири від 17.08.2016 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, посвідчений 17.08.2016 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , за реєстровим № 1643. 20.02.2017 року апеляційний суд Сумської області розглянув апеляційні скарги представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_5, представника ОСОБА_6 ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.12.2016 року. У своєму рішенні апеляційний суд Сумської області вирішив: апеляційні скарги представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_5 та представника ОСОБА_6 ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Ковпаківського районного суду м Суми від 26.12.2016 року скасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 судового збору в розмірі 551,20 грн. . В цій частині ухвалено нове рішення. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири відмовити. Задовольняючи частково апеляційну скаргу апеляційний суд Сумської області керувався розясненнями Пленуму Верховного Суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними № 9 від 06.11.2009 року, згідно п. 10 якого не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндікаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. Таким чином, якщо позивач вимагає повернення майна, відчуженого третіми особами за договором, учасником якого позивач не був, належним способом захисту є витребування майна від нинішнього його володільця шляхом віндикації. Позивачі вважають, що дії ОСОБА_7 по продажу квартири в порушення вимог ухвали про забезпечення позову та те, що він знав про факт визнання недійсними протоколу про проведення публічних торгів з реалізації спірної квартири та акту державного виконавця про реалізацію предмету іпотеки спірної квартири, а, отже, і про нікчемність, оспорюваність, а отже і недійсність свідоцтва про придбання нерухомого майна, що було предметом іпотеки, виданого 20.08.2008 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_13 , за реєстровим № 8765, були направлені на штучне створення послідовностей добровільних набувачів з метою ускладнення в подальшому повернення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 квартири у свою власність. Дії відповідача ОСОБА_6 потребують додаткової кваліфікації та встановлення судом того, чи є він добросовісним набувачем квартири чи таким не являється. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав № 5 від 07.02.2014 року набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для зясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. При купівлі квартири ОСОБА_6 жодним чином не оглядав спірну квартиру; не цікавився, чому в квартирі мешкають сторонні особи (сімя ОСОБА_2) ; не намагався звязатися з мешканцями квартири та визначити їх правові підстави для проживання в квартирі, яку ОСОБА_6 придбавав. Такі дії набувача майна не є характерними для сторонньої особи на ринку нерухомості, де обережність та пересторога в діях покупців нерухомості є закономірною. Отже, такі дії відповідача ОСОБА_6 дають всі підстави вважати його недобросовісним набувачем спірної квартири. Відповідно до закріпленого в ст. 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Положення ст. 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Як було встановлено рішенням апеляційного суду Сумської області від 20.02.2017 року по справі № 592/10146/16-ц про порушення своїх прав та наявність у ОСОБА_7 свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, на підставі якого він зареєстрував за собою право власності на спірну квартиру, позивачі (ОСОБА_3 та ОСОБА_2 М.) дізналися у вересні 2016 року, отримавши позов ОСОБА_6 про припинення права користування приміщенням, усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом звільнення приміщення та виселення. Яких-небудь належних доказів на підтвердження того, що позивачі були раніше обізнані про видачу нотаріусом ОСОБА_7 на підставі акта державного виконання свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, останнім суду не надано. Отже, вибуття майна з володіння власників на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, про яке не було навіть відомо власникам і яке в подальшому було визнано недійсним, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Так, за змістом узагальнення аналізу деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ Верховного Суду України, мається на увазі, що у разі, якщо проведені на виконання судового рішення прилюдні торги з реалізації майна визнано судом такими, що проведені з порушенням чинного законодавства щодо порядку виконання судових рішень, то особа, яка придбала це майно, не є добросовісним набувачем, у якого майно не може бути витребувано відповідно до ч. 2 ст. 388 ЦК (постанова Верховного Суду України від 03.10.2011 року по справі № 3-98гс11) . Отже, навіть якщо відповідач ОСОБА_6 під час судового розгляду справи обґрунтує свої доводи щодо добросовісності набуття спірної квартири, позивачі в будь-якому випадку зберігають за собою право вимагати повернення майна у добросовісного набувача. Крім того, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 обґрунтовано вважають, що відчуження їх власної квартири в порушення ухвали Ковпаківського районного суду м. Суми про забезпечення позову від 28.10.2009 року є додатковою підставою для надання правової оцінки та кваліфікації дій ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Знаючи про існування даної ухвали про забезпечення позову, скориставшись тим, що ця ухвала не внесена до електронного реєстру заборон та обтяжень, 17.08.2016 року ОСОБА_7 продав ОСОБА_6 квартиру за договором купівлі-продажу. Судова практика свідчить про те, що, що забезпечення судом позову у виді накладення арешту на обєкт нерухомого майна означає, що цей обєкт набуває правового режиму обмеженого в цивільному обороті. В тому разі, коли під час дії заборони відбувається відчуження такого майна особою, обізнаною про накладення арешту на майно, відповідний правочин може визнаватися недійсним і є таким, що порушує публічний порядок. При цьому не має правового значення і не може бути перешкодою для повернення майна той факт, що ухвала суду про накладення арешту не була зареєстрована відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень . Ст. 124 Конституції України визначений принцип обовязковості судових рішень, який із огляду на положення ст. ст. 14, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Забезпечення позову по суті це обмеження субєктивних прав, свобод та інтересів відповідача або повязаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника) . Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (ст. 154 ЦПК України) . Тому той факт, що встановлені судом в ухвалі обмеження не було зареєстровано у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 1952-ІV від 01.07.2004 року, сам по собі не може слугувати підставою для висновку про відсутність такого обмеження і про те, що відповідач має право вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно відповідачу достеменно відомо. З огляду на вищенаведене, умисне порушення ОСОБА_7 , та можливо, і ОСОБА_6 ухвали Ковпаківського районного суду м. Суми про забезпечення позову призвело до незаконного продажу квартири, що належала ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Оскільки квартира № 47 по пр-ту Шевченка в буд. 28 в м. Суми, що належала ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Сумської міської ради від 11.04.1995 року, вибула без їх волі, то вони мають право витребувати це майно від добросовісного набувача на підставі ст. ст. 387, 388 ЦК України. Розрахунок судового збору. Позов про витребування майна із чужого незаконного володіння є майновим. Вартість майна визначається згідно п. 2.1. договору купівлі-продажу квартири від 17.08.2016 року, посвідченого 17.08.2016 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , за реєстровим № 1643, становить 43990,00 грн. . Судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, вартості майна, що витребовується, 43990,00 грн. , але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 640 грн. . Враховуючи вищевикладене та на підставі ст. ст. 386, 387, 388 ЦК України, вони просили: 1. Витребувати у ОСОБА_6 квартиру № 47 по пр-ту Шевченка в буд. 28 в м. Суми, яку він придбав у ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу квартири від 17.08.2016 року, посвідченим 17.08.2016 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , за реєстровим № 1643, на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які є законними власниками квартири на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Сумської міської ради від 11.04.1995 року. 2. Розглянути та задовольнити письмове клопотання про забезпечення позову шляхом накладення заборони ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, та будь-яким іншим особам відчужувати будь-яким способом квартиру АДРЕСА_6 на весь час розгляду справи (вхідний № 10226/17 від 20.03.2017 року) (т. 2 а. с. 4 9) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.03.2017 року по справі № 592/3138/17, провадження № 2/592/1129/17 було відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_6, треті особи ОСОБА_7, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про витребування майна із чужого незаконного володіння (графа статзвіту 4) . Було ухвалено цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_6, треті особи ОСОБА_7, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про витребування майна із чужого незаконного володіння призначити до розгляду у відкритому судовому засіданні на 21.04.2017 року на 09 годину 00 хвилин за участю сторін. Було ухвалено запропонувати відповідачу подати до 21.04.2017 року письмові заперечення проти позову та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються, та розяснити, що у разі неявки у судове засідання сторони без поважних причин або неповідомлення про причини неявки, зясування обставин у справі буде проводитись на підставі доказів, про подання яких було заявлено до або під час судового засідання. У подальшому прийняття інших доказів залежить від поважності причин, через які вони були подані несвоєчасно. Ухвала набрала законної сили 20.03.2017 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/65422129) (т. 2 а. с. 43) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.03.2017 року по справі № 592/3138/17, провадження № 2-з/592/28/17 клопотання ОСОБА_3, ОСОБА_2 про забезпечення позову було задоволено. Було ухвалено вжити заходи по забезпеченню позову шляхом накладення заборони ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, та будь-якій іншій особі відчужувати будь-яким способом квартиру АДРЕСА_6 до вирішення справи по суті та набрання законної сили судовим рішенням у даній справі. Було ухвалено заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти дії, повязані із державною реєстрацією речових прав та їх обтяжень щодо квартири АДРЕСА_6 до вирішення справи по суті та набрання законної сили судовим рішенням у даній справі. Було ухвалено копію ухвали надіслати ОСОБА_3, ОСОБА_2 негайно після її постановлення. Було ухвалено копію ухвали надіслати особі, щодо якої вжито заходи забезпечення позову, ОСОБА_6, негайно після її виконання. Ухвала набрала законної сили 06.04.2017 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/65422124) (т. 2 а. с. 40, 41) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.04.2017 року по справі № 592/3138/17, провадження № 2/592/1129/17 у задоволенні заяви представника відповідача Мірошниченка Володимира Сергійовича за довіреністю Трегубова Олександра Володимировича про внесення застави, заяви представника третьої особи Провозьон Сергія Павловича за договором адвоката Турченка Сергія Петровича про внесення застави та про сплату судового збору по цивільній справі за позовом Угнічева Костянтина Сергійовича, Угнічева Сергія Миколайовича до Мірошниченка Володимира Сергійовича, треті особи: Провозьон Сергій Павлович, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Бурбика Тамара Анатоліївна про витребування майна із чужого незаконного володіння було відмовлено. Ухвала набрала законної сили 21.04.2017 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/66125299, http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/66245716) (т. 2 а. с. 70 72) .

29.05.2017 року представник ОСОБА_7 за договором адвокат ОСОБА_5 надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми заперечення проти позовної заяви про витребування майна (квартири) , в якому він зазначив про те, що відповідно до ухвали Ковпаківського районного суду м. Суми було відкрито провадження у цивільній справі № 592/3128/17 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до ОСОБА_6 , треті особи ОСОБА_7 , приватний нотаріус ОСОБА_8 про витребування майна. Із заявленим позовом третя особа ОСОБА_7 не погоджується, вважає, що його безпідставним, що обґрунтовуємо наступним. 1. В позовній заяві ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , як на підставу витребування майна (квартири) одночасно посилаються як на вимоги ст. 387 ЦК України, що є безумною підставою для витребування майна з чужого незаконного володіння, так і на вимоги ст. 388 ЦК України, щодо можливості витребування майна від добросовісного набувача, які містять різні підстави для витребування майна, що загалом унеможливлює належний захист прав відповідача та третьої особи у цій справі, оскільки незрозуміло від якого саме позову необхідно захищатися та які обставини справи необхідно доводити чи спростовувати. 2. Правові та фактичні підстави витребування спірної квартири від ОСОБА_6 позивачі обґрунтовують,незаконними, на їх думку, діями ОСОБА_7 , який залучений у справі як третя особа, що в свою чергу має прямим наслідком визнання ОСОБА_6 добросовісним набувачем спірної квартири, яка придбана за відплатним договором та не може бути витребувана у останнього за будь-яких обставин. Крім того, відповідно до листа Верховного Суду України Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ від 01.07.2013 року, в абз. 17 розд. Набуття права власності за результатами прилюдних торгів зазначено наступне: Стосовно віндикації ч. 2 ст. 388 ЦК гарантовано особам, які придбали майно у порядку, встановленому для виконання судових рішень, захист їх прав від можливого витребування від них майна. А щодо майна, проданого з прилюдних торгів на підставі виконавчого напису нотаріуса, то арештоване державним виконавцем майно, а також майно, яке є предметом застави (іпотеки) , не є таким, що вибуло з володіння боржника поза його волею . З цього слідує, що навіть у випадку не вчинення ОСОБА_7 угоди купівлі-продажу квартири з ОСОБА_6 , вказане майно не могло бути у нього витребуване, так як продаж квартири позивачів відбувся на підставі виконавчого напису нотаріуса, а вказане майно перебувало в заставі (іпотеці) в АТ Синтез Банк . Більш того, майно із володіння позивачів вибуло за їх волею, так як останні схвалили вчинення продажу майна на користь ОСОБА_7 з прилюдних торгів шляхом прийняття коштів за вказаним правочином у свою власність, тобто позивачі є вигодонабувачами за вказаною угодою купівлі-продажу. Про наявність волі позивачів на продаж майна свідчать також не оспорювання ними вчиненого виконавчого напису, за яким і вчинено продаж квартири та інших виконавчих дій, зокрема, проведення оцінки та передачі квартири на реалізацію, постанов про закриття виконавчих проваджень про стягнення коштів з позивачів тощо. На цей час ні існує жодного виконавчого провадження про стягнення з позивачів коштів на користь їх кредиторів, вимоги яких було погашено за рахунок продажу квартири, тобто, за рахунок коштів ОСОБА_7 . Так, відповідно до квитанції № 000069 від 25.10.2007 року на суму 5160,00 грн. та квитанції № 000064 від 09.11.2007 року на суму 98340,00 грн. ОСОБА_7 сплатив ціну продажу квартири в загальному розмірі 103500,00 грн. , про що зазначено в акті державного виконавця. З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що кошти від реалізації квартири в сумі 103500,00 грн. було розподілено в порядку ст. ст. 43, 44 Закону України Про виконавче провадження наступним чином: 110,11 грн. витрати спеціалізованої організації; 3001,50 грн. комісійна винагорода; 846,39 грн. задоволення вимог іпотекодержателя; 3252 грн. виконавчий збір та витрати по в/п АБ Синтез ; 33246,49 грн. витрати по іншим виконавчим провадження про стягнення коштів з ОСОБА_3 (КС Ліга , КС Тандем ) ; 14898,26 грн. повернення кошів ОСОБА_3 ; 48144,75 грн. повернення коштів ОСОБА_2 . Після визнання недійсними протоколу про продаж майна з прилюдних торгів та акту державного виконавця і по цей час відповідну суму коштів на депозитний рахунок Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у м. Сумах чи на користь ОСОБА_7 позивачами не повернуто, тобто угоду купівлі-продажу майна (квартири) на користь ОСОБА_16 вчинено за згодою позивачів шляхом прийняття коштів за вказаною угодою та не вчинення позивачами інших дій, про які наголошено вище. Жодної фактичної та правої підстави, в тому числі і відповідної практики Верховного суду України щодо вирішення подібних справ позивачі суду не надали, постанову Верховного суду України від 03.11.2011 року, надану позивачами, прийнято не у подібній справі, а тому заявлений позов є безпідставним та задоволенню не підлягає (вхідний № 18616/17Вх від 29.052017 року) (т. 2 а. с. 86, 87) .

30.05.2017 року представник позивача ОСОБА_6 за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_1 надав в судовому засіданні заперечення проти позовної заяви, в якому він зазначив про те, що ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.03.2017 року було відкрито провадження у справі № 592/3138/17 за позовом позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до відповідача ОСОБА_6 про витребування майна із чужого незаконного володіння. Керуючись ст. ст. 27, 31, 128 ЦПК України відповідач ОСОБА_6 надає заперечення з приводу заявленого позову. Відповідно до загальних правил цивільного процесуального законодавства щодо доказування (ст. 60 ЦПК України) та змісту позовної заяви (ст. 119 ЦПК України) позивач у позові повинен надати докази та правове обґрунтування порушення його прав з боку відповідача. Порушення своїх прав з боку відповідача позивачі обґрунтовують двома протилежними нормами ЦК України, а саме: ст. 387 ЦК України (витребування власником майна з чужого незаконного володіння недобросовісного володільця) та ст. 388 ЦК України (витребування майна від добросовісного набувача) . Тобто позивачі фактично не визначились з формою свого захисту, що унеможливлює належним чином підготувати свої заперечення проти позову відповідачу. 17.08.2016 року відповідач ОСОБА_6 придбав у ОСОБА_7 (третьої особи у цій справі) за договором купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_7. Договір був посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_8. На час укладення договору нотаріус перевірила дієздатність відповідача ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , встановила, що згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно єдиним власником квартири є ОСОБА_7 , жодних обмежень щодо розпорядження вказаною квартирою не існувало. До часу укладення договору зі слів продавця відповідачу стало відомо про те, що квартира є проблемною , оскільки в ній зареєстровані сторонні особи (родина ОСОБА_3) , які помилково вважають квартиру своєю власністю. Відповідач ОСОБА_6 вирішив не створювати зайвих проблем при спілкуванні з цими людьми, а, придбавши квартиру, вирішити питання їх виселення в судовому порядку. Ця обставина також стала причиною зменшення договірної ціни квартири. Згідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до положень ст. 388 ЦК України добросовісним набувачем визнається особа, яка придбала річ у особи, яка не мала права її відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати. Законодавець визначає, що недобросовісними набувачами є, зокрема, особи, які заволоділи майном або одержали майно в результаті скоєння злочину (наприклад, крадіжки, грабежу, розбою, шахрайства) , що встановлено в порядку, передбаченому законом. Причому ці особи завжди мають вважатися такими, що знали про незаконність свого володіння. Недобросовісними можуть вважатися також особи, які набули майно або зберегли його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) , незалежно від того, було безпідставне набуття або збереження майна результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ст. 1212 ЦК України) . Недобросовісними можуть бути визнані особи, які законно заволоділи чужим майном (знахідкою, безхазяйним майном тощо) , але не розпорядилися ним відповідно до вимог закону. Таке майно також може бути витребуване від них власниками. Ст. 388 ЦК України встановлює, що власник має право витребувати своє майно в добросовісного набувача лише, якщо його було набуто за відплатною угодою у випадку, коли майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідач ОСОБА_6 придбав квартиру № 47 в м. Суми по пр-ту Шевченка, буд. 28, у законний спосіб, квартира не була загублена, не була викрадена, не вибула з володіння позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 іншим шляхом з їх волі. Законність її придбання була посвідчена приватним нотаріусом. Потрібно звернути увагу на те, що необхідною умовою застосування ст. 387 ЦК України є незаконність заволодіння майном. Факт незаконності відповідно до загальних правил цивільного процесу повинен бути підтверджений належними і допустимими доказами. Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в своєму позові не довели, що відповідач ОСОБА_6 придбав спірну квартиру без дотримання вимог чинного законодавства. Їх твердження ґрунтуються на припущеннях, які спростовуються нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири. Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 добровільно погодилися на те, щоб спірна квартира стала заставним майном, вони добровільно підписали договір іпотеки та погодилися нести відповідальність у випадку порушення виконання ними своїх грошових зобовязань. Так, в передостанньому абзаці заключних положень договору зазначено, що дієздатність (тобто необхідне коло прав та обовязків) сторін, а також належність відчужуваної квартири ОСОБА_7 , перевірено. Це застереження вказує на законність укладення договору, на законність придбання (добросовісність набуття) квартири відповідачем. Ст. 387 ЦК України надає право витребовувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним лише власнику такого майна. На даний час згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно єдиним власником спірної квартири є відповідач ОСОБА_6 (копію витягу з Державного реєстру позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 додали до позову) . Таким чином, позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не мають права при зверненні до суду обґрунтовувати свої вимоги даною статтею, оскільки не є власниками даної квартири. Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 обґрунтовують свої вимоги ст. 388 ЦК України, яка в даному випадку застосована не може бути взагалі, так як в абз. 17 розд. Набуття права власності за результатами прилюдних торгів листа Верховного Суду України Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ від 01.07.2013 року зазначено наступне: Стосовно віндикації ч. 2 ст. 388 ЦК України гарантовано особам, які придбали майно у порядку, встановленому для виконання судових рішень, захист їх прав від можливого витребування від них майна. А щодо майна, проданого з прилюдних торгів на підставі виконавчого напису нотаріуса, то арештоване державним виконавцем майно, а також майно, яке є предметом застави (іпотеки) , не є таким, що вибуло з володіння боржника поза його волею . Звернення стягнення на квартиру ОСОБА_3 здійснювалось на підставі виконавчого напису нотаріуса та було предметом іпотеки, що виключає можливість його витребування від добросовісного набувача ОСОБА_7 , а тим більш від відповідача ОСОБА_6 у цій справі. Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 посилаються на практику Верховного Суду України, викладену в постанові від 03.10.2011 року у справі № 3-98гс11. Дана позиція стосується придбання майна з прилюдних торгів в рамках примусового виконання судового рішення. У даному ж випадку ОСОБА_6 придбав квартиру у ОСОБА_7 за цивільно-правовою угодою (договором купівлі-продажу) . Отже, застосування даної судової практики в даній справі є недопустимим. На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 387, 388 ЦК України, ст. ст. 27, 31, 60, 128 ЦПК України, він просив в позові відмовити за необґрунтованістю (т. 2 а. с. 96, 97) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.06.2017 року клопотання представника відповідачів (позивачів) ОСОБА_2, ОСОБА_3 за довіреністю ОСОБА_4 про обєднання первісного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про припинення права користування приміщенням, усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом звільнення приміщення та виселення з вторинним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про витребування майна із чужого незаконного володіння було задоволено. Було ухвалено обєднати первісний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про припинення права користування приміщенням, усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом звільнення приміщення та виселення з вторинним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про витребування майна із чужого незаконного володіння. Було ухвалено судовій справі присвоїти єдиний унікальний номер тієї з обєднаних справ, яка надійшла до суду першою, а саме: № 592/7963/16-ц. Ухвала набрала законної сили 15.06.2017 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/67447191) (т. 1 а. с. 86) .

04.09.2017 року представник позивача ОСОБА_6 за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_1 надав в судовому засіданні додаткові пояснення до позовної заяви, в яких він зазначив про те, що ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.03.2017 року було відкрито провадження у справі № 592/3138/17 за позовом позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до відповідача ОСОБА_6 про витребування майна із чужого незаконного володіння. Керуючись ст. ст.27, 31 ЦПК України ОСОБА_6 надає додаткові пояснення з приводу заявленого позову. Згідно п. 1.1.1. листа Верховного Суду України від 01.07.2017 року Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, прийнятих за результатами розгляду справ із підстав, передбачених п. п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за І півріччя 2017 року: Одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України) . Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання справедливого балансу в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується . Іншими словами, наявність волі на вибуття майна з володіння є обставиною, за якої майно від добросовісного набувача витребувати вже неможливо. В п. 1.8.4. вищезазначеного листа вказано: Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача . Позивачі ОСОБА_3 С М. , ОСОБА_3 добровільно погодилися на те, щоб спірна квартира стала заставним майном, вони добровільно підписали договір іпотеки і погодилися нести відповідальність у випадку порушення виконання ним своїх грошових зобовязань. В ході провадження виконавчих дій відділом ДВС вони ані оскаржували виконавчий напис нотаріуса, ані постанову про відкриття провадження та стягнення виконавчого збору, арешт та оцінку майна тощо. Тобто їх поведінка свідчить про наявність їх доброї волі на вибуття квартири з їх власності в разі порушення ними зобовязань. А тому це унеможливлює витребування майна від відповідача ОСОБА_6 . З другого боку, відповідач ОСОБА_6 придбав спірну квартиру у законний спосіб, що підтверджується нотаріально оформленим договором купівлі-продажу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК висновки Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладені в його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права (т. 1 а. с. 98) .

У відкритому судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, в додаткових поясненнях до позовної заяви, в запереченні проти позовної заяви, в додаткових поясненнях. Він просив позов задовольнити та ухвалити рішення, яким: 1. Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування квартирою № 47 в будинку № 28 по проспекту Шевченка в місті Суми. 2. Виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1. 3. Судові витрати покласти на ОСОБА_2, ОСОБА_3 (т. 1 а. с. 4, 23) . У задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про витребування майна із чужого незаконного володіння він просив відмовити за необґрунтованістю (т. 1 а. с. 98, т. 2 а. с. 96, 97) .

У відкритому судовому засіданні позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_2, їхній представник за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_4 позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про припинення права користування приміщенням, усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом звільнення приміщення та виселення не визнали, просили відмовити у його задоволенні, надали пояснення, аналогічні викладеним у відгуку на позов (т. 1 а. с. 27, 28) . Вони просили позов ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про витребування майна із чужого незаконного володіння задовольнити та ухвалити рішення, яким витребувати у ОСОБА_6 квартиру № 47 по пр-ту Шевченка в буд. 28 в м. Суми, яку він придбав у ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу квартири від 17.08.2016 року, посвідченим 17.08.2016 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , за реєстровим № 1643, на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які є законними власниками квартири на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Сумської міської ради від 11.04.1995 року (т. 2 а. с. 4 9) .

У відкритому судовому засіданні представник ОСОБА_7 за договором адвокат ОСОБА_5 не заперечував проти задоволення позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про припинення права користування приміщенням, усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом звільнення приміщення та виселення, просив його задовольнити. Він не заперечував проти того щоб суд ухвали рішення, яким: 1. Визнав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування квартирою № 47 в будинку № 28 по проспекту Шевченка в місті Суми. 2. Виселив ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1. 3. Судові витрати поклав на ОСОБА_2, ОСОБА_3. У задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про витребування майна із чужого незаконного володіння він просив відмовити за необґрунтованістю, надав пояснення, аналогічні викладеним в запереченні проти позовної заяви про витребування майна (квартири) (т. 2 а. с. 86, 87) .

ОСОБА_6 в судове засідання не зявився. Про місце, дату та час судового засідання він був повідомлений належним чином. Від нього суду не була надана заява про розгляд справи у його відсутність чи заява про відкладення розгляду справи. Відтак, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність ОСОБА_6, що в повній мірі узгоджується та не суперечить положенням ст. 169 ЦПК України (т. 1 а. с. 22, 57, 67, 77, 90, т. 2 а. с. 53, 73, 83, 100) .

Треті особи: ОСОБА_7, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_8 в судове засідання не зявилися. Про місце, дату та час судового засідання вони були повідомлені належним чином. Від них суду не були надані заяви про розгляд справи у їхню відсутність чи заяви про відкладення розгляду справи. Відтак, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність третіх осіб: ОСОБА_7, приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_8, що в повній мірі узгоджується та не суперечить положенням ст. 169 ЦПК України (т. 1 а. с. 97, т. 2 а. с. 48, 51, 75, 79, 82, 84, 103) .

Вислухавши пояснення представника позивача ОСОБА_6 за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_1, пояснення ОСОБА_3, ОСОБА_2, їхнього представника за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_4, пояснення представника ОСОБА_7 за договором адвоката ОСОБА_5, дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, з урахуванням наявності судових рішень, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень в режимі повного доступу, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Виходячи із засад ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Із змісту ксерокопії свідоцтва про право власності, виданого 11.04.1995 року в м. Суми, вбачається, що Управління комунальної власності і приватизації виконавчого комітету Сумської міської ради народних депутатів посвідчує, що квартира (приміщення квартири спільного заселення, одноквартирний будинок) , яка (ий) знаходиться за адресою: АДРЕСА_8, дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності громадянам ОСОБА_2, ОСОБА_3. Квартира (кімнати в квартирі спільного заселення, будинок) приватизована згідно з Законом України Про приватизацію державного житлового фонду . Загальна площа квартири (кімнат будинку) становить 29,85 м ? , відновна вартість на момент приватизації становить 522375 крб. . Характеристика квартири (кімнат будинку) та її (його) обладнання наведені в технічному паспорті, який є складовою частиною цього свідоцтва. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням виконавчого комітету Сумської міської ради народних депутатів від 27.03.1995 року № 106а. Квартира АДРЕСА_9 зареєстрована Сумським бюро технічної інвентаризації на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності і записана у реєстрову книгу за реєстровим № 47 (т. 2 а. с. 12 14) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 28.10.2009 року по справі № 2-3912/09 заяву Угнічева Костянтина Сергійовича, Угнічева Сергія Миколайовича, Угнічевої Ірини Валеріївни про забезпечення позову було задоволено частково. Було ухвалено накласти заборону на відчуження квартири № 47 по пр-ту Шевченко в буд. 28 в м. Суми, власниками якої, за інформацією суду, на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Сумської міської ради від 11.04.1995 року, є Угнічев Костянтин Сергійович (ідентифікаційний номер , паспорт серія МВ № 031230, виданий 16.04.2002 року Ковпаківським РВ СМУ УМВС України в Сумській області) , Угнічев Сергій Миколайович (ідентифікаційний номер , паспорт серія МА № 843347, виданий 02.06.2000 року Ковпаківським РВ СМУ УМВС України в Сумській області) . Було ухвалено заборонити комунальному підприємству Сумське міське бюро технічної інвентаризації проводити державну реєстрацію права власності на квартиру № 47 по пр-ту Шевченко в буд. 28 в м. Суми. Було ухвалено копію ухвали для відома та виконання надіслати Другій Сумській нотаріальній конторі, комунальному підприємству Сумське міське бюро технічної інвентаризації та позивачам. Ухвала набрала законної сили (т. 2 а. с. 21) .

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.02.2012 року по справі № 1806/2-305/11 позов ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_12 до відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції, ОСОБА_7, філії Сумського аукціонного центру Державної акціонерної компанії Національна мережа аукціонних центрів , третя особа: публічне товариство Акціонерний банк Синтез , Сумська філія публічного товариства Акціонерний банк Синтез про визнання договору купівлі-продажу недійсним був задоволений. Було ухвалено визнати недійсними протокол № 1 від 05.11.2007 року про проведення публічних торгів з реалізації нерухомого майна, а саме: квартири № 47 по пр-ту Т. Г. Шевченка в буд. 28 в м. Суми, яка належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , переможцем яких (торгів) визнаний ОСОБА_7. Було ухвалено визнати недійсним акт державного виконавця від 13.11.2007 року про реалізацію предмета іпотеки, затверджений начальником Ковпаківського відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції 13.11.2007 року, складений на підставі протоколу про реалізацію предмета іпотеки від 05.11.2007 року № 1. Було ухвалено відповідачам надіслати для відома копію судового рішення, яке може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за заявою відповідачів, яка (заява) може бути поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії. Заочне рішення набрало законної сили 05.07.2012 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/21913231) (т. 1 а. с. 29, 30, т. 2 а. с. 22, 23) .

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 05.07.2012 року по справ № 1806/2-305/11, провадження № 22-ц/1890/1329/12 апеляційні скарги представника Провозьона Сергія Павловича Турченка Сергія Петровича та відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції були відхилені, а заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.02.2012 року в даній справі було залишене без змін. Ухвала набрала законної сили 05.07.2012 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/26880045) (т. 1 а. с. 31, 32, т. 2 а. с. 24, 25) .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.11.2012 року по справі № 6-34588св12 касаційну скаргу ОСОБА_7 було відхилено. Заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.02.2012 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 05.07.2012 року було залишено без змін. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй ухвалі зазначив про те, що суди обґрунтовано виходили з того, що прилюдні торги було проведено з порушенням норм законодавства, що регулює їх проведення. Доводи щодо розгляду позовних вимог, які не були заявлені у даному випадку на справедливість й правильність рішення не впливають, оскільки протокол та акт є складовими договору купівлі-продажу, який укладено на торгах. Ухвала набрала законної сили 08.11.2012 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/27791456) (т. 1 а. с. 33, 34, т. 2 а. с. 26, 27) .

Із змісту договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 17.08.2016 року в місті Суми приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , вбачається, що попередньо ознайомлені з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності угод, перебуваючи при здоровому розумі, ясній памяті та діючи добровільно такі, що нижче підписалися: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової карти платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (колишня Кірова) АДРЕСА_10, іменований надалі як продавець та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової карти платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, іменований надалі як покупець, уклали цей договір про таке: 1. Предмет договору. 1.1. За цим договором продавець зобовязується продати (передати) у приватну власність квартиру покупцю, а покупець зобовязується купити (прийняти) у приватну власність квартиру і сплатити за неї обговорену грошову суму. 1.2. Квартира, що відчужується за даним договором, розташована за адресою: місто Суми, проспект Шевченка Тараса, будинок 28 (двадцять вісім) , квартира 47 (сорок сім) та має наступні характеристики: загальна площа 29,85 м ? ; жила площа 16,8 м ? ; кількість кімнат 1 (одна) . 1.3. Квартира, яка є предметом цього договору та яка відчужується належить продавцю на праві приватної особистої власності, що підтверджується свідоцтвом про придбання нерухомого майна, що було предметом іпотеки, виданого 20.08.2008 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_13 , за реєстровим № 8765. Державному реєстрі речового права на нерухоме майно вчинена 23.02.2016 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_8 . Реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 01. 1.4. Продавець стверджує, що на момент укладення цього договору вказана вище квартира не перебуває під арештом чи забороною, щодо неї не ведуться судові спори, вона не заставлена, у податковій заставі не перебуває, відносно неї не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами, зокрема за договорами найму чи позички, як юридична адреса вона не використовується, прав щодо неї у третіх осіб немає. Відсутність заборони відчуження нерухомого майна та відсутність заборони відчуження рухомого майна (податкової застави) підтверджується витягами з Державного реєстру речового права на нерухоме майно, наданими 17.08.2016 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_8 . 1.5. Відчужувана квартира візуально оглянута покупцем. Оглядом встановлено, що вона знаходиться у стані, який є повністю придатним для використання житла за цільовим призначенням та відповідає до технічного паспорту, а також встановлено, що жила площа не змінювалась, перепланувань у відчужуваній квартирі не існує. продавець стверджує, що прихованих дефектів квартира не має. Покупцю доведено та йому відомо про факт реєстрації у вищевказаній квартирі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6. Правочин не суперечить правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей (ч. 6 ст. 203 ЦК України) , не порушує їх право користування житлом (згідно ст. 12 України Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей ) . 1.6. Продавець повідомляє покупця, про те, що: - вищезазначене майно належить йому на праві приватної власності; - на момент укладання цього правочину неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб в вищевказаній відчужуваній квартирі, не зареєстровано. 1.7. Сторонам нотаріусом розяснено зміст ст. 203 ЦК України. 1.8. Покупець доводить до відома та повідомляє, що на момент придбання вищевказаної квартири у зареєстрованому шлюбі ні з ким не перебуває, фактичні шлюбні відносини ні з ким не підтримує, кошти, за які придбається вищевказана квартира, є його особистою власністю. 1.9. Продавець доводить до відома та повідомляє про те, що на момент придбання та відчуження вищевказаної квартири перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_7, і, що кошти, за які придбалась відчужувана квартира, є їхньою спільною власністю. 2. Ціна Договору. 2.1. Продаж квартири за домовленістю сторін вчинюється за 43990,00 (сорок три тисячі девятсот девяносто) гривень 00 копійок, які покупець сплатив продавцю до підписання цього договору. Факт повного розрахунку за цим договором та відсутність будь-яких претензій сторони по договору підтверджують своїми підписами. 2.2. Зі змістом ст. ст. 182, 215 220, 225, 228 236, 337, 668, 691 695 ЦК України та з правовими наслідками приховування дійсної продажної вартості відчужуваної квартири сторони ознайомленні, приховування реальної вартості квартири їм, сторонам за договором, нотаріусом розяснено. 2.3. Відповідно до звіту про оцінку майна, виданого 03.08.2016 року СПД ОСОБА_18 , оціночна вартість відчужуваної квартири становить 43990,00 (сорок три тисячі девяносто девяносто) гривень 00 копійок. 3. Права та обовязки сторін. 3.1. Права та обовязки продавця. 3.1.1. Передати квартиру покупцю у стані, що відповідає санітарним та технічним нормам щодо жилих приміщень й умовам цього договору. Попередити покупця про права третіх осіб на квартиру. 3.1.2. Продавець свідчить, що незастережених недоліків, які значно знижують цінність або можливість використання за цільовим призначенням зазначеної в цьому договорі квартири, немає; усі інженерні комунікації квартири знаходяться в робочому стані і функціонують за призначенням; самовільних переобладнань та перепланувань у квартирі немає; будинок в якому знаходиться квартира, не визнаний аварійним або таким, що підлягає зносу. Вимагати сплати встановленої ціни за квартиру відповідно до умов цього договору. 3.2. Права та обовязки покупця. 3.2.1. Сплатити за квартиру ціну, встановлену цим договором та прийняти квартиру у стані, що відповідає санітарним та технічним нормам щодо жилих приміщень й умовам цього договору. 3.2.2. Вимагати від продавця передачі квартири у стані, що відповідає санітарним та технічним нормам щодо жилих приміщень й умовам цього договору, а також вимагати від продавця виконання інших обовязків за цим договором. 4. Інші умови. 4.1. Витрати (реєстрація права власності, послуги нотаріуса тощо) сплачує продавець. 4.2. Продавець та покупець стверджують, що однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки; правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними; договір не має характеру фіктивного та удаваного правочину, вони не обмежені в праві укладання цього правочину, не визнані у встановленому порядку недієздатними повністю або частково, не страждають на захворювання, що перешкоджають усвідомленню ними суті цього договору, підписання договору буде підтвердженням факт узгодження істотних умов та попередніх домовленостей, відсутність взаємних претензій щодо якісного стану відчужуваного нерухомого майна. 4.3. Збір на обовязкове державне пенсійне страхування, оплата якого передбачена Законом України Про збір на обовязкове держане пенсійне страхування від 15.07.1999 року (із змінами) , покупцем внесений. 4.4. Зі змістом ст. ст. 182, 229, 230 235, 665, 657, 659, 660 ЦК України, вимоги п. 7 Правил користування приміщення жилих будинків і при будинковими територіями , затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року за № 572, зі змінами від 24.01.2006 року за № 45, ст. ст. 65 70 СК України, сторонам нотаріусом розяснено. Зміст ст. ст. 164, 167, 174 ПК України, Закону України Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержання злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення , Закону України Про внесення змін до ПК України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи № 71-VIII від 28.12.2014 року щодо сплати військового збору, сторонам нотаріусом розяснено. 4.5. Вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків правочину, що укладається сторонами, сторонам розяснено нотаріусом. Сторони підтверджують, що цей договір не несе мнимої та удаваної угоди. Відповідальність сторін встановлюються згідно з чинним законодавством. У випадках, непередбачених даним договором сторони керуються чинним законодавством. Таке ж правило діє у разі протиріччя цього договору імперативним нормам чинних законодавчих актів. Всі зміни та доповнення до цього договору, що зроблені за узгодженням сторін повинні бути нотаріально посвідчені. 4.6. Право власності підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України право власності на придбане нерухоме майно виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень , яке вчиняється в момент нотаріального посвідчення цього договору. 4.7. Цей Договір складено у двох примірниках, один з яких призначається для зберігання у приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , а інші видаються сторонам по договору. 4.8. Право власності на вищевказане нерухоме майно у покупця виникає з моменту одержання покупцем примірника цього договору, після його підписання та нотаріального посвідчення. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно та їх обтяжень право власності на нерухоме майно підлягає державні реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яка проводиться приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_8 на протязі трьох днів. Цей договір посвідчено приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_8 . Договір підписано сторонами у її присутності. Особи сторін встановлено, їх дієздатність, а також належність відчужуваної квартири ОСОБА_7 перевірено. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності на придбане нерухоме майно підлягає державній реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т. 1 а. с. 5, 6) .

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.12.2016 року по справі № 592/10146/16-ц, провадження № 2/592/2830/16 позов ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_13, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна, що було предметом іпотеки та договору купівлі-продажу квартири було задоволено. Було ухвалено визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна, що було предметом іпотеки, видане 20.08.2008 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_13 , за реєстровим № 8765. Було ухвалено визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 17.08.2016 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, посвідчений 17.08.2016 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , за реєстровим № 1643. Апеляційним судом Сумської області рішення частково скасоване та ухвалено нове рішення (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/63825336, http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/63825350) (т. 2 а. с. 28 30) .

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 20.02.2017 року по справі № 592/10146/16-ц, провадження № 22-ц/788/276/17 апеляційні скарги представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_5 та представника ОСОБА_6 ОСОБА_1 були задоволені частково. Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.12.2016 року було скасоване в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 судового збору в розмірі 551,20 грн. та в цій частині було ухвалене нове рішення. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири було відмовлено. Було ухвалено стягнути на користь ОСОБА_7 з ОСОБА_3, ОСОБА_2 судові витрати на правову допомогу по 750 грн. з кожного. В іншій частині рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.12.2016 року було залишено без змін. Було ухвалено стягнути на користь ОСОБА_7 з ОСОБА_3, ОСОБА_2 судові витрати за апеляційний розгляд справи в сумі по 553,16 грн. з кожного. Було ухвалено стягнути на користь ОСОБА_6 з ОСОБА_3, ОСОБА_2 судові витрати за апеляційний розгляд справи в сумі по 303,16 грн. з кожного. Рішення набрало законної сили 20.02.2017 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/64809940, http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/64912746) (т. 1 а. с. 59 62, т. 2 а. с. 31 34) .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.05.2017 року по справі № 592/10146/16-ц було відкрите касаційне провадження за касаційною скаргою Провозьона Сергія Павловича на рішення апеляційного суду Сумської області від 20.02.2017 року у справі за позовом Угнічева Костянтина Сергійовича, Угнічева Сергія Миколайовича до Провозьона Сергія Павловича, Мірошниченка Володимира Сергійовича, треті особи: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Нагорна Наталія Василівна, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Бурбика Тамара Анатоліївна, про визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна, що було предметом іпотеки та договору купівлі-продажу. Було ухвалено витребувати із Ковпаківського районного суду м. Суми вищезазначену цивільну справу № 592/10146/16-ц. Ухвала набрала законної сили 18.05.2017 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/66636359) .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.05.2017 року по справі № 592/10146/16-ц було відкрите касаційне провадження за касаційною скаргою Угнічева Костянтина Сергійовича, Угнічева Сергія Миколайовича на рішення апеляційного суду Сумської області від 20.02.2017 року у справі за позовом Угнічева Костянтина Сергійовича, Угнічева Сергія Миколайовича до Провозьон Сергія Павловича, Мірошниченка Володимира Сергійовича, треті особи: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Нагорна Наталія Василівна, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Бурбика Тамара Анатоліївна, про визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна, що було предметом іпотеки та договору купівлі-продажу. Ухвала набрала законної сили 22.05.2017 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/66636381) .

Згідно ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Зазначений засіб захисту права власності застосовується в тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває з його володіння. В цивільно-правовій літературі зазначений засіб захисту отримав назву віндикація . Згідно ст. 387 ЦК України власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна з чужого незаконного володіння з дотриманням вимог, передбачених ЦК України. Позивачем за віндикаційним позовом може бути неволодіючий власник (фізичні і юридичні особи, держава і територіальні громади в особі уповноважених ними органів) . Водночас законодавство надає право звертатися з вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння не лише власникам, а й іншим особам, у яких майно власника перебувало у законному володінні за відповідною правовою підставою (титулом ) . Титульними володільцями вважаються особи, які володіють майном за цивільно-правовими договорами (майнового найму (оренди) , підряду, зберігання, застави та інше) , особи, які володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом. Зрозуміло, що позивач має підтвердити своє право власності на витребувану річ або інше титульне право на річ, посилаючись на ті чи інші докази (свідоцтво про право власності, свідоцтво про право на спадщину, технічний паспорт на автомашину, довіреність на розпорядження майном, договір тощо) . У випадку, коли власник (титульний володілець) не може надати такі документи у звязку з їх втратою або його права власності оспорюється відповідачем, у позові також має закладатися вимоги про визнання права власності. Відповідачем за віндикаційним позовом має бути незаконний володілець майна власника, який може і не знати про неправомірність свого володіння та утримання такого майна. При цьому незаконними володільцями вважаються як особи, які безпосередньо неправомірно заволоділи чужим майном, так і особи, які придбали майно не у власника, тобто у особи, яка не мала права ним розпоряджатися. Віндикаційний позов має ґрунтуватися не лише на нормах матеріального права. Він повинен відповідати також вимогам процесуального права, зокрема, які визначають процесуальні вимоги до будь-якого позову. Це дані про суд, позивача і відповідача; зміст позовних вимог; обґрунтування позовних вимог; докази, що підтверджують позов. Юридична наука виділяє два основні елементи, що визначають сутність будь-якого позову предмет і підставу. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Таким чином, предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном невласника про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння. Важливою умовою звернення з віндикаційним позовом є відсутність між позивачем і відповідачем зобовязально-правових відносин. Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння (це факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та інше) . З позицій процесуального права ці та інші обставини становлять предмет доказування.

Із змісту п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України вбачається, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ч. 3 ст. 509 ЦК України зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Із змісту ч. 3 ст. 61 ЦПК України вбачається, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Отже, суд вважає за можливе взяти до уваги правову позицію, висловлену в постанові Верховного Суду України від 18.01.2017 року по справі № 6-2776цс16, згідно якій ст. 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання справедливого балансу в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Суд має звернути увагу на наявність сумнівів щодо добросовісності набувача жилого приміщення, зясувати відповідні обставини та перевірити докази, що містяться в справі, зокрема, щодо причин і обставин продажу спірного приміщення, дати оцінки поведінці як продавців, так і покупців цього приміщення, перевірити поведінку покупця, як перед купівлею спірного приміщення, визначитися з тим, чи знав відповідач або, проявивши принаймні розумну обачність, чи міг і повинен був знати про те, що жиле приміщення вибуло з володіння з порушенням вимог закону. Тобто, для оцінки дотримання справедливого балансу мають значення обставини, за якими майно було придбано у власність, поведінка особи, з власності якого воно витребується (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/64344975) .

Крім того, суд вважає за можливе взяти до уваги правову позицію, висловлену в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року по справі № 753/5621/15-ц, згідно якій той факт, що встановлені ухвалою суду обмеження (накладення арешту на майно боржника) не було зареєстровано у відповідному державному реєстрі згідно із Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень , сам по собі не може слугувати підставою для висновку про відсутність такого обмеження та про існування у відповідача права вільно розпоряджатись нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно відповідачу було відомо. Аналогічний правовий висновок міститься і у постанові Верховного Суду України від 18.01.2017 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/64282057) . Тому той факт, що встановлені ухвалою суду обмеження не були зареєстровані у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачене Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень , не може слугувати підставою для висновку про відсутність таких обмежень і про існування у відповідача права вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно йому було відомо. Суди мають зясувати, чи було відомо відповідачу про встановлену судом заборону відчужувати спірне жиле приміщення та чи мав він право вільно розпоряджатись цим нерухомим майном, чи перебувало спірне жиле приміщення станом на час укладення договору купівлі-продажу під забороною на відчуження, чи внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна відповідний запис про його арешт. Тобто, той факт, що встановлені ухвалою суду обмеження не були відображені у відповідному державному реєстрі, не може служити підставою для висновку про їх відсутності (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/66904064) .

Отже, оскільки в даному конкретному випадку прилюдні торги було проведено з порушенням норм законодавства, а протокол та акт є складовими договору купівлі-продажу, який укладено на торгах; оскільки ОСОБА_6, на думку суду, незаконно, без відповідної правової підстави заволодів спірним майном; оскільки ОСОБА_6, на думку суду, мав та міг знати про те, що ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 28.10.2009 року по справі № 2-3912/09 було накладено заборону на відчуження квартири № 47 по пр-ту Шевченко в буд. 28 в м. Суми; оскільки для оцінки дотримання справедливого балансу суд враховує недобросовісну, на думку суду, поведінку ОСОБА_6 як особи, з власності якого майно витребується; оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, враховуючи те, що рішення в цивільній справі має бути справедливим, відтак суд дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про витребування майна із чужого незаконного володіння слід задовольнити та витребувати у ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_11, яку він придбав у ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу квартири від 17.08.2016 року, посвідченим 17.08.2016 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , за реєстровим № 1643, на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які є законними власниками квартири на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Сумської міської ради від 11.04.1995 року.

Дійшовши такого висновку, враховуючи взаємовиключність позовних вимог, суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про припинення права користування приміщенням, усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом звільнення приміщення та виселення слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 208, 209, 213 215, 218, 222 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про припинення права користування приміщенням, усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом звільнення приміщення та виселення відмовити.

Позов ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про витребування майна із чужого незаконного володіння задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_11, яку він придбав у ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу квартири від 17.08.2016 року, посвідченим 17.08.2016 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , за реєстровим № 1643, на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які є законними власниками квартири на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Сумської міської ради від 11.04.1995 року.

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Сумської області через суд першої інстанції Ковпаківський районний суд м. Суми, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Головуючий: І.Г. Бичков