АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 527/1993/16-ц Номер провадження 22-ц/786/800/17Головуючий у 1-й інстанції Марущак Р. М. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Дорош А.І.,

суддів: Кузнєцової О.Ю., Одринської Т.В.

при секретарі Ачкасовій О.Н.

з участю

представника позивача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 10 лютого 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю інвестиційно-промислова компанія "Полтавазернопродукт" про тлумачення змісту правочину, про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом звільнення земельної ділянки, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору: відділ Держгеокадастру у Глобинському районі,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом про визнання договору оренди припиненим та усунення перешкод у здійсненні права власності на майно шляхом звільнення земельної ділянки.

04 січня 2017 року ОСОБА_3 надав місцевому суду заяву про зміну предмету позову (а.с. 30-33), в якій просив тлумачити зміст абзацу 1 пункту 8 договору оренди землі, укладеного 9 січня 2012 року між орендодавцем ОСОБА_3 та орендарем виробничим підрозділом Агрофірма «Степове» Товариства з обмеженою відповідальністю інвестиційно-промислова компанія «Полтавазернопродукт», зареєстрований у відділі Держкомзему у Глобинському районі 23 травня 2012 року, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 23 травня 2012 року за № 02941, виклавши в такій редакції : «Договір укладено на 5 (п'ять) років (у разі укладення договору оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою) з початком строку дії з дати 09 січня 2012 року, але в будь-якому випадку діє до моменту збирання врожаю орендарем». Також просив суд усунути перешкоди у здійсненні права власності на майно шляхом звільнення товариством з обмеженою відповідальністю інвестиційно-промислова компанія «Полтавазернопродукт» (код СДРПОУ 31059651) земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться на території Кринківської сільської ради Глобинського району Полтавської області та посвідчена Державним актом на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_2 та передачі її власнику, судові витрати покласти на відповідача. Свої вимоги мотивував тим, що 09 січня 2012 року між ОСОБА_3, як орендодавцем, та Виробничим підрозділом Агрофірма «Степове» ТОВ ІПК «Полтавазернопродукт» (), як орендарем, строком на п'ять років було укладено договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться на території Кринківської сільської ради Глобинського району Полтавської області, та належить йому на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2. Відповідно до умов договору (п.36) дія договору припиняється у разі закінчення строку на який його було укладено. Орендар використовував земельну ділянку для товарного сільськогосподарського виробництва протягом п'яти сільськогосподарських років у 2012, 2013, 2014, 2015, 2016 роках, зібрав врожай у 2016 році. Таким чином, всі умови використання земельної ділянки сторонами виконано. Він бажає самостійно обробляти власну земельну ділянку. Проте, його пропозиція про повернення земельної ділянки, викладена в листі-повідомленні з доданими до нього проектом додаткової угоди про дострокове розірвання договору й актом прийому-передачі земельної ділянки, орендарем відхилена. Відповідач вважає, що договір діє протягом 5 років з дати його державної реєстрації, тобто з 23.05.2012 року, а не з дати його укладення, а тому не є припиненим. ОСОБА_3 вважає, що така позиція суперечить правовій позиції, висловленій у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року у справі № 6-162 цс 13. В зв'язку з цим, спірний 8-й пункт договору потребує тлумачення, а земельна ділянка повинна бути передана орендарем йому, як власнику.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 10 лютого 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю інвестиційно-промислова компанія «Полтавазернопродукт» про тлумачення змісту правочину, про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом звільнення земельної ділянки - відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_3, який, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що відповідно до державного акта на право власності на землю серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 4,99 га, кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Кринківської сільської ради Глобинського району Полтавської області (а.с. 7).

09 січня 2012 року між ним, як орендодавцем, та Виробничим підрозділом Агрофірма «Степове» ТОВ ІПК «Полтавазернопродукт» (), як орендарем, укладено договір оренди вказаної земельної ділянки. При підписанні договору від імені відповідача, як юридичної особи, на підставі нотаріально посвідченої довіреності, діяв директор названого виробничого підрозділу ОСОБА_4.

У п. 8 договору зазначено, що договір укладено на п'ять років (у разі укладення договору оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою), але в будь-якому випадку він діє до моменту закінчення збирання врожаю орендарем.

Пунктом 44 договору оренди земельної ділянки передбачено, що цей договір набирає чинності після його державної реєстрації.

23 травня 2012 року договір оренди зареєстровано у відділі Держкомзему в Глобинському районі, про що є відповідна відмітка на договорі.

25 травня 2012 року земельна ділянка відповідно до акту приймання-передачі була передана орендодавцем у строкове платне користування орендарю (а.с. 10).

Позивач обраховує строк дії договору з моменту його підписання 9 січня 2012 року і вважає вказаний договір оренди припиненим внаслідок закінчення п'ятирічного строку, на який його було укладено, вимагає повернення земельної ділянки.

Відповідач обчислює строк дії договору з моменту його державної реєстрації 23 травня 2012 року, вважає договір не припиненим, а тому не повертає земельну ділянку позивачу.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що відповідно ч.2 ст. 213 та ст. 637 ЦК України під час тлумачення змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері правовідносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять , а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, останній встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо і в такий спосіб неможливо визначити справжню волю осіб, що вчинили правочин, до уваги береться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, які мають істотне значення. За змістом статей 18,20 цього Закону України «Про оренду землі» у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Отже, строк дії спірного договору оренди землі починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення, тобто з 23 травня 2012 року. Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов'язки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.Така правова позиція висловлена Верховним судом України в постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2777 цс 16, яка відповідно до вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права і місцевий суд не вбачає підстав в конкретному спорі відступати від неї. Отже, строк дії спірного договору спливає 23 травня 2017 року, на даний час строк його дії не закінчився (не припинився), договір оренди землі є чинним, отже відсутні підстави для звільнення земельної ділянки орендарем і передачі її власникові, а також підстави для тлумачення судом п. 8 договору таким чином, як про це прохає позивач.

Як встановила колегія суддів, такий висновок місцевого суду є правильним, оскільки суд дійшов його після повного, всебічного та об"єктивного з"ясування фактичних обставин справи, прав та обов"язків сторін в даних правовідносинах, з правильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно ч.2 ст. 213 та ст. 637 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину (умов договору).

Позивач просить постановити рішення про тлумачення абзацу 1 пункту 8 договору, яким передбачено, що договір укладено на п'ять років (у разі укладення договору оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою), але в будь-якому випадку він діє до моменту закінчення збирання врожаю орендарем. Позивач при цьому просить викласти цей пункт договору у такій редакції щодо початку строку дії договору, а саме «з початком строку дії з дати 09 січня 2012 року, але в будь-якому випадку він діє до моменту закінчення збирання врожаю орендарем.»

Пунктом 44 договору оренди земельної ділянки передбачено, що цей договір набирає чинності після його державної реєстрації.

Отже, договір укладено 09.01.2012 року, він пройшов державну реєстрацію 23.05.2012 р., тобто він є чинним з 23.05.2012 року та діє протягом п'яти років до моменту закінчення збирання врожаю орендарем.

Місцевий суд прийшов до правильного висновку, що пункт 8 договору є зрозумілим, тлумаченню не підлягає.

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 18.01.2017 року у справі №6-2777цс16 відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». За змістом статей 18, 20 цього Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Отже, строк дії спірного договору оренди землі починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення. Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов'язки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд прийшов до незаконного висновку про те, що строк дії спірного договору оренди землі починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються пунктом 44 договору оренди земельної ділянки, яким передбачено, що цей договір набирає чинності після його державної реєстрації.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо необхідності застосування при вирішенні даного спору правової позиції Верховного Суду України у справі №6-162цс13 від 19.02.2014 р., оскільки ця правова позиція стосується спору щодо визначення сторонами договору його істотних умов на момент його укладення, а саме вказує на те, що за змістом статей 18, 20 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору. Вирішуючи спір про визнання договору оренди землі недійсним у зв'язку з відсутністю в ньому передбаченої частиною першою статті 15 Закону України "Про оренду землі" істотної умови, застосуванню підлягає стаття 15 даного Закону в редакції, чинній на момент укладення договору оренди, а не в момент його державної реєстрації.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що дана правова позиція також вказує на те, що після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відносно того, що місцевим судом не спростовано доводів позивача про те, що з боку орендаря договір укладено не уповноваженою особою, оскільки позивач цю обставину вказав, але позовні вимоги, які на його думку випливають з неї, не заявляв, зі змісту уточненого позову (а.с. 32) вбачається, що позивач просив суд тлумачити пункт договору оренди та усунути перешкоди у здійсненні права власності. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -відхилити.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 10 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

С У Д Д І: