АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.

секретар Костюк Л.С.

з участю представника апелянта ОСОБА_1, представника ПАТ КБ «ПриватБанк» Бацей Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання кредитного договору нікчемним, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, інтереси якого за договором про надання правової допомоги представляє ОСОБА_1, на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 7 березня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 22 жовтня 2010 року відповідно до укладеного договору №б/н ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 1800 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_3 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

____________________________________________________________________

22ц/794/935/2017 р. Головуючий у І інстанції Волошин С.О.

Категорія 27 Суддя-доповідач Владичан А.І.

У відповідності до умов укладеного між сторонами договору відповідач надав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором у відповідача ОСОБА_3 станом 4 липня 2016 року наявна заборгованість у розмірі 18734 грн 66 коп., з яких: 1694,70 грн заборгованість за кредитом; 12871,64 грн заборгованість за процентами за користування кредитом; 2800 грн заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500,00 грн штраф (фіксована частина), 868,32 грн штраф (процентна складова).

Позивач просив стягнути з ОСОБА_3 на свою користь зазначену заборгованість за кредитним договором №б/н від 22.10.2010 року.

В свою чергу ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору нікчемним.

Посилався на те, що на момент укладення кредитного договору він був неповнолітньою особою та мав неповну цивільну дієздатність фізичної особи, згоди на його укладення батьки не давали й присутні при укладені договору не були, а тому зазначений правочин є нікчемним. Крім того, правочин не відноситься до дрібних побутових, оскільки укладений на суму 1800 грн.

Заперечуючи проти задоволення позову банку про стягнення з нього кредитної заборгованості, вказує, що наявні у матеріалах справи Умови та Правила надання банківських послуг не містять його підпису, з такими він не ознайомлений; відсутні відомості, що саме вказані Умови та Правила діяли на момент виникнення правовідносин; банком не надано первинних документів на підтвердження здійснення платежів; банком пропущено строк позовної давності для звернення до суду з указаним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 7 березня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 262.10.2010 року в розмірі 16949 грн 66 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом 1694,70 грн; заборгованості за процентами за користування кредитом 12871,64 грн; заборгованості за пенею та комісією за прострочене зобов'язання 1100 грн; штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн штраф (фіксована частина), 783,32 грн штраф (процентна складова). Вирішено питання щодо витрат зі сплати судового збору.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_3, інтереси якого за договором про надання правової допомоги представляє ОСОБА_1, подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення ухвалено з неповним з'ясуванням обставин, що мали значення для справи, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, порушенням норми матеріального і процесуального права.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 7 березня 2017 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні первісного позову банку та задоволення його позовних вимог.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» частково, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитом є обґрунтованими. Разом з тим, судом застосовано позовну давність до вимог про стягнення неустойки, про застосування якої заявлено клопотання.

Колегія суддів вважає, що висновки суду є правильними, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 22 жовтня 2010 року між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір №б/н про надання банківських послуг шляхом підписання позивачем заяви-анкети про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, ознайомлення з цими Умовами і Правилами та пам'яткою клієнта.

Відповідач своїм підписом надала свою згоду, що підписана нею заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, і Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

На підставі вказаного договору ОСОБА_3 видано кредит у розмірі 1800 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що підтверджується копією договору, довідкою про умови кредитування.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п.2.1.1.12.11 Правил користування платіжною карткою банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим договором.

Відповідно до п.1.1.3.2.2 Умов та Правил надання банківських послуг, у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного договору та/або у разі виникнення Овердрафу банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов'язків в цілому або у встановленою Банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов'язків та інших обов'язків за цим договором.

Відповідно до п. 2.1.1.5.6 Умов та Правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту Овердрафу), оплати винагороди банку.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідач належним чином своїх зобов'язань за договором не виконував, у зв'язку з чим станом на 4 липня 2016 року наявна заборгованість у розмірі 18734 грн 66 коп., з яких: 1694,70 грн заборгованість за кредитом; 12871,64 грн заборгованість за процентами за користування кредитом; 2800 грн заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500,00 грн штраф (фіксована частина), 868,32 грн штраф (процентна складова).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання це - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частина 3 ст. 6 ЦК України визначає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, проте не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

В ст. 627 цього Кодексу зазначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (ч.1 ст. 638 ЦК України).

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісії.

У той самий час, Умовами та Правилами надання банківських послуг передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору.

Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції клопотання про застосування строку позовної давності до вимог банку.

Відповідно до ч. ч. 1 та 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Правовою позицією, висловленою у Постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року (справа №6-134 цс.14), встановлено, що відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Судом першої інстанції враховано вищезазначені положення ЦК України про загальну та спеціальну позовну давність та правомірно відмовлено ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 щодо стягнення неустойки, що виходить за межі спеціальної позовної давності. Разом з тим суд обґрунтовано дійшов до висновку про те, що загальний строк позовної давності не пропущено, оскільки, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, кредит ОСОБА_3 надано 11 листопада 2013 року після повторного звернення до банку про перевипуск платіжної карки у зв'язку з закінченням терміну дії попередньої картки, а до суду з позовом банк звернувся 26 серпня 2016 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову про визнання кредитного договору нікчемним, суд першої інстанції виходи з того, що на момент укладення договору ОСОБА_3 досяг шістнадцятирічного віку та відповідно до ст. 3 ЦК України мав необхідний обсяг цивільної дієздатності на укладення договору банківського вкладу (рахунку).

Колегія суддів вважає зазначені висновки суду правильними з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 32 ЦК України крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право, крім іншого, самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім'я (грошовими коштами на рахунку). Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників.

За змістом статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з укладеним між сторонами договором банком відкрито відповідачу банківський рахунок з встановленням дебетово-кредитної схеми з початковим встановленим кредитним лімітом в розмірі 0 грн.

Положеннями Глави 6 Постанови НБУ №492 від 12.11.2003 року «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» встановлено, що неповнолітні особи віком від 16 до 18 років відкривають поточні рахунки в загальному порядку, встановленому для повнолітніх осіб.

З виписки по картрахунку вбачається, що до 11 листопада 2013 року ОСОБА_3 не користувався кредитними коштами, а банком відкрито рахунок з нульовим кредитним лімітом, що не суперечить чинному законодавству, адже особи віком від 14 до 18 років мають право самостійно укладати договори про відкриття банківських рахунків (а.с. 4).

Крім того, ОСОБА_3 11.11.2013 року повторно звертався до банку з метою пере випуску кредитної кари у зв'язку з закінченням строку дії, після чого банком на підставі раніше укладеного договору про надання банківського обслуговування в межах діючої платіжної схеми збільшено кредитний ліміт на картрахунку з 0 грн до 1800 грн та видано кредитну карту НОМЕР_1 терміном дії до 10.17 (останнього дня жовтня 2017 року).

Отже, при укладенні договору про надання банківського обслуговування сторонами було дотримано вимоги ч. 2 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, інтереси якого за договором про надання правової допомоги представляє ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 7 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: