Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 333/5919/16 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/778/1262/17 Ярошенко А.Г.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Онищенко Е.А.

Воробйової І.А.

При секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Міністерства оборони України Зінченка Сергія Олександровича на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, проходив військову службу на території Афганістану в період з 17 листопада 1980 року по 23 травня 1982 року, що підтверджує запис у військовому квитку НОМЕР_1 та довідкою Комунарського районного військового комісаріату № 2707/1 від 05 травня 2016 року.

Відповідно до Переліку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 08 лютого 1994 року на території Афганістану в період з квітня 1978 року по грудень 1989 року велись бойові дії.

Наслідками виконання його військових службових обов`язків за час перебування в Афганістані множинні вогнепально-осколкові поранення голови, тулуба, правої руки і правої ноги, ЗЧМТ, контузія (1981 рік), вегето-судинна дисфунцкія, стійко виражений цифалгічний синдром.

Відповідно до посвідчення НОМЕР_2 від 18 липня 2016 року та довідки до акта огляду МСЕК АВ № 0679098 він інвалід II групи, внаслідок захворювань, отриманих під час виконання військової служби.

Зазначає, що його турбують вічні головні болі з локалізацією в тім`яній, потиличній області, помірне запаморочення, порушення мови, періодичні болі в поперековому відділі хребта, болі в правому підребір`ї, шум у вухах.

Після проведених лікувань стан здоров`я в повному обсязі не відновився. Внаслідок захворювання він змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури.

Вказує, що у зв`язку з захворюванням, отриманим під час проходження військової служби, порушено його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв`язку з болем та постійними спазмами. Він не може вільно пересуватися, після ходіння впродовж 3-4 годин він має 2-3 дні перебувати в постільному режимі, оскільки відчуває сильний біль в голові. Всі ці фактори позначились на його сні, за останній рік він страждає на безсоння.

Пересуватися на велику відстань не може, а особистого транспорту у його немає. Це поставило його у незручне становище і додає багато неприємних відчуттів, він змушений витрачати кошти на відновлення його здоров`я, оскільки в місцевій поліклініці у видачі безоплатних медикаментів йому було відмовлено, оплатні ліки він не може придбати через їх високу ціну. Путівку для проходження реабілітації отримати він також не зміг.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2017 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 30 000 грн. 00 коп., в решті позову відмовлено.
У апеляційній скарзі представник Міністерства оборони України Зінченко С.О. зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в позовних вимогах відмовити повністю.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно зі ст.55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Аналогічні положення містяться й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України.
Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
По справі встановлено, що позивач у період часу з 17 листопада 1980 року по 23 травня 1982 року проходив військову службу на території Афганістану в складі діючої армії в період бойових дій.
При виконанні службового обов`язку в Афганістані, отримав множинні вогнепально-осколкові поранення голови, тулуба, правої руки і правої ноги, ЗЧМТ, контузія (1981 рік), вегето-судинна дисфунцкія, стійко виражений цифалгічний синдром, що підтверджено медичними та військово-обліковими документами.
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з положень ст.ст.23, 1167 ЦК України, зазначаючи про наявність правових підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, оскільки сам факт захворювання, одержаного в період проходження військової служби та наслідки такого захворювання, спричинили позивачу втрати немайнового характеру у вигляді психологічного дискомфорту (переживаннях та хвилюваннях), душевних стражданнях, оскільки тривале лікування позначилося на здоров`ї позивача.
Відповідно до ст.17 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року із змінами та доповненнями відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичні або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Частиною 1 статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Визначаючи розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд першої інстанції врахував ступінь моральних страждань позивача. Суд зазначав, що протягом багатьох років позивач щодня переживає душевні страждання та у зв`язку з хворобою позбавлений нормального життя.
Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Статтею 3 Закону України "Про Збройні Сили України" передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.
Отже, обов`язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2014 року у справі № 3-86гс14, який згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для судів.
Оскільки судом першої інстанції встановлено, що встановлена позивачу друга група інвалідності є наслідком захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, суд дійшов правильного висновку про виникнення у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди. При цьому враховуючи тяжкість вимушених змін в житті ОСОБА_1 виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо розміру стягнутого відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000 грн.
З урахуванням вказаних норм колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та вважає, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.
Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст. ст. 307, 308, 317 ЦПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу представника Міністерства оборони України Зінченка Сергія Олександровича відхилити.
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2017 року по цій справі залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:
Судді: