Провадження № 2/752/1807/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

07.02.2017 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Крекотень О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - служба у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, про надання дозволу на виїзд за межі України малолітньої дитини без згоди та супроводу батька, -

в с т а н о в и в:

у листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за межі України малолітньої дитини без згоди та супроводу батька.

В обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що з 06.06.2009 року по 23.10.2014 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, під час якого в них народилася донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з позивачкою. Відповідач після розірвання шлюбу категорично відмовляється в добровільному порядку надавати дозвіл на тимчасовий виїзд доньки за кордон.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року, задоволено позов ОСОБА_1 Постановлено надати дозвіл на тимчасовий виїзд до Грецької Республіки з 27 серпня 2016 року по 24 вересня 2016 року малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в супроводі матері ОСОБА_1 без дозволу і супроводу її батька ОСОБА_2

Позивач зазначає, що донька має бажання відвідати Діснейленд (Французська Республіка, м. Париж), у зв"язку з чим позивач вкотре звернулася до відповідача про надання відповідного дозволу в добровільному порядку, проте ОСОБА_2 відмовив позивачу.

За таких підстав, позивач просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд до Французської Республіки з 01 червня 2017 року по 30 липня 2017 року малолітньої ОСОБА_3, 2010 року народження, в супроводі матері - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, без дозволу і супроводу її батька - ОСОБА_2 Також просить надати їй дозвіл на оформлення та отримання проїзного документу для виїзду за кордон малолітньої доньки без згоди батька.

В судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги та просила суд задовольнити позов з вищевказаних підстав.

Відповідач в судове засідання повторно не з"явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом.

Третя особа - служба у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не забезпечила явку свого представника, надіслала клопотання, в якому зазначає про ухвалення рішення на піставі зібраних доказів, згідно з вимогами чинного законодавства України та з урахуванням інтересів дитини. Просять розглянути справу без участі їх представника.

Суд за згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з ст. 3 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою ВР України від 27.02.91 р. N 798-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 даної Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною 3 статі 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно зі ст. 4 Закону України від 21 січня 1994 року "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57 "Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України" виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57, виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку.

Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

Без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, здійснюється за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Аналіз вказаних норм права свідчить, що у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про країну виїзду, строку та мети виїзду.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Особа, яка досягла шістнадцяти років, відповідно до ч.3 ст.313 ЦК має право на вільний самостійний виїзд за межі України, а до досягнення шістнадцяти років має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Частина 2 статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачає, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 06.06.2009 року, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_3, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16.05.2014 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

Як встановлено судом, після розірвання шлюбу сторони проживають окремо узгодити питання виїзду за кордон їх дитини, яка проживає з матір'ю вони не можуть.

ОСОБА_1 має намір і можливість з метою забезпечення розвитку дитини та її оздоровлення періодично виїжджати з донькою за кордон, проте, батько дитини, який не заперечуючи проти виїзду доньки за кордон у супроводі матері, не вчиняє передбачених законом та п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України відповідних дій, а саме не надає нотаріально посвідченої згоди на виїзд за межі України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, у супроводі матері, чим фактично створює перешкоди дитині у виїзді за кордон.

Будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження того, що мати неповнолітньої дитини діє не в її інтересах або на шкоду їм, суду у передбаченому ст.ст.10,60 ЦПК України порядку не надано.

ОСОБА_1 у позовній заяві зазначає чітке визначення періоду перебування дитини за кордоном та країни, до якої просить надати дозвіл на виїзд дитини без згоди батька, що відповідає вимогам закону, зокрема з 01 червня 2017 року по 30 липня 2017 року жл Вранцузськрї Республіки.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, як обгрунтовані.

На підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 30, 60, 212, 213, 223 - 226 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд до Французської Республіки з 01 червня 2017 року по 30 липня 2017 року малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, в супроводі матері - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, (іден. номер НОМЕР_1, без дозволу і супроводу її батька - ОСОБА_2.

Надати ОСОБА_1 дозвіл на оформлення та отримання проїзного документу для виїзду за кордон малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, без згоди батька ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_6, іден. номер НОМЕР_2, проживає за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 551 грн. 21 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: