Справа № 2-3309/17
У Х В А Л А

13 березня 2017 року суддя Солом?янського районного суду м. Києва Кізюн Л.І., розглянувши позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, яка не відповідає вимогам ст.ст. 119, 120 ЦПК України.

Відповідно до ст. 119 ЦПК України позовна заява має містити в собі найменування суду, до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі, також зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви.

Так, у позові не зазначено:

обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, зокрема щодо визначення часток в спільному майні, які позивач просить виділити собі і відповідачу та чи є це майно рівноцінним, зокрема щодо земельних ділянок;

обґрунтування вартості майна, яке підлягає поділу;

доказів, що підтверджують кожну обставину, а також доказів на підтвердження вимог позивача щодо запропонованого нею варіанту розподілу майна.

Так, згідно ч. 5 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Також, згідно з роз'ясненнями Апеляційного суду м. Києва, викладеними в Узагальненні про практику застосування судами законодавства про стягнення судових витрат при розгляді цивільних справ, документом про сплату судового збору є квитанція установи банку або відділення зв'язку, які прийняли платіж, або платіжне доручення, підписане уповноваженою особою банку і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення.

Окрім того, відповідно до п. 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 року суд перед відкриттям провадження у справі, згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про судовий збір» перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв'язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви, містили відомості про те, за яку саме позовну заяву сплачується судовий збір. При цьому, наприклад, платіжне доручення повинно бути підписано відповідальним виконавцем банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату надходження та дату виконання платіжного доручення.

Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі, копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо сплата судового збору згідно з вимогами закону є обов'язковою, то наслідком недотримання цієї умови є залишення позовної заяви без руху, а у разі, якщо документ, що підтверджує сплату судового збору, не буде поданий у строк, установлений судом, - визнання заяви неподаною та її повернення позивачеві або залишення заяви без розгляду.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про судовий збір» суд перед відкриттям провадження у справі перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Позивачем до позовної заяви було додано копію дублікату квитанції №0.0.719247835.1, яким позивач підтверджує сплату судового збору у розмірі 4 800,00 грн.

Згідно зазначених вимог закону, даний документ не є належним доказом сплати судового збору.

Крім того, суду не зрозуміло з якої вартості майна виходила позивач розраховуючи розмір сплаченого судового збору, а також, яким чином була розрахована ціна позову. До позову необхідно долучити ці докази.

Відповідно до пункту дев'ятого частини першої статті 80 ЦПК України ціна позову визначається - у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Пунктом шостим частини другої статті 119 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Таким чином, у позові потрібно зазначити ціну позову щодо вимог майнового характеру на момент звернення з позовом до суду, виходячи з суми спірного майна, з підтвердженням суми вартості майна належними доказами.

До позовної заяви потрібно додати оригінал документа про оплату позивачем судового збору у розмірі 1% від ціни позову, визначеної на момент звернення з позовом до суду, але не менше 640,00 грн. та не більше 8 000,00 грн. за вимогу майнового характеру, або документ, який підтверджує наявність у позивача пільг при його оплаті.

Відповідно до ч.1 ст. 120 ЦПК України до позовної заяви (викладеної у новій редакції з усіма зазначеними судом усунутими недоліками) потрібно додати її копії та копії документів, що додаються до неї, у кількості відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб.

Оскільки позовна заява не відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства, то позивачу слід надати строк для усунення зазначених недоліків.

Враховуючи викладене і керуючись ст.ст. 119, 120, 121 ЦПК України,

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення зазначених недоліків протягом п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали. Інакше позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.І. Кізюн