Справа № 0907/2-257/11
Провадження № 22-ц/779/977/2017
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Малєєв
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого - Малєєва А.Ю.,

суддів: Матківського Р.Й., Девляшевського В.А.,

секретаря - Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Прикарпаттяобленерго», Фонду соціального страхування України в особі Снятинського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - територіальна інспекція праці в Івано-Франківській області, про визнання протиправними дій ПАТ «Прикарпаттяобленерго» щодо заниження коефіцієнту росту заробітної плати, що потягнуло завідомо незаконні дані у довідку 2001 року про розрахунковий розмір заробітної плати ОСОБА_2 на 2001 рік; зобов'язання ПАТ «Прикарпаттяобленерго» надати Фонду соціального страхування України в особі Снятинського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області довідку про розрахунковий розмір заробітної плати ОСОБА_2 за 2001 рік, з якої підлягає обчислення та виплата частини втраченого заробітку внаслідок нещасного випадку на виробництві, а саме що такий розмір становить 489.48 грн; визнання заволодіння ПАТ «Прикарпаттяобленерго» грошовими коштами ОСОБА_2 за період з лютого 1994 року по квітень 2001 року та стягнути кошти на користь позивача; стягнення з ПАТ «Прикарпаттяобленерго» інфляційних втрат та 3% річних; стягнення судових витрат,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Прикарпаттяобленерго», відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Городенківському районі Івано-Франківської області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - територіальна інспекція праці в Івано-Франківській області про визнання протиправними дії ПАТ «Прикарпаттяобленерго» щодо заниження коефіцієнту росту заробітної плати, що потягнуло завідомо незаконні дані у довідку 2001 року про розрахунковий розмір заробітної плати ОСОБА_2 на 2001 рік; зобов'язання ПАТ «Прикарпаттяобленерго» надати Відділенню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Городенківському районі Івано-Франківської області довідку про розрахунковий розмір заробітної плати ОСОБА_2 за 2001 рік, з якої підлягає обчислення та виплата частини втраченого заробітку внаслідок нещасного випадку на виробництві, а саме що такий розмір становить 489,48 грн; визнання заволодіння ПАТ «Прикарпаттяобленерго» грошовими коштами ОСОБА_2 за період з лютого 1994 року по квітень 2001 року та стягнути кошти на користь позивача; стягнення з ПАТ «Прикарпаттяобленерго» інфляційні втрати, та 3% річних, стягнення судових витрат відмовлено.

ОСОБА_1 - представник ОСОБА_2 на вказане рішення подав апеляційну скаргу, оскільки вважає висновки суду першої інстанції протиправними. Апелянт зазначив, що ПАТ «Прикарпаттяобленерго» фактично визнало Акт № 192 від 27.09.2004, яким встановлено порушення в нарахуванні та виплаті розміру втраченого заробітку ОСОБА_2, оскільки не оскаржувало його. ОСОБА_2 було донараховано та виплачено всього 2361 грн як недоплачений розмір відшкодування втраченого заробітку за період з 01.02.1994 до 31.03.2001, а також 986,76 грн компенсації за несвоєчасну його виплату. ПАТ «Прикарпаттяобленерго» видало нову довідку від 25.10.2004, якою змінено розмір обчисленого відшкодування втраченого заробітку позивача, що становив 257 грн станом на 01.04.2001, а це на 100 грн більше ніж було ПАТ «Прикарпаттяобленерго» обчислено в 2001 році. Таким чином, апелянт вважає, що ПАТ «Прикарпаттяобленерго» ще в жовтні 2004 року визнано, що заволоділо грошовими коштами позивача. Апелянт вказав, що судом двічі проводилась експертиза, висновками якої встановлено , що розмір відшкодування втраченого заробітку має становити 489,48 грн на місяць, бо підприємством не враховано коефіцієнт росту тарифної ставки 4,5, що призвело до неправильної виплати суми відшкодування. На думку апелянта, судом першої інстанції не враховано ч. 1 ст. 146 ЦК України, а тому суду апеляційної інстанції слід визнати як беззаперечним факт ухилення ПАТ «Прикарпаттяобленерго» від проведення судово-бухгалтерської експертизи та факт неправильного обчислення ухилення ПАТ «Прикарпаттяобленерго» розміру розрахунку втраченого заробітку позивача. За розрахунками позивача та його представника заволодіння відповідачем грошовими коштами ОСОБА_2, в період з лютого 1994 по квітень 2001 становило 14684,54 грн, а не 2361 грн, інфляційні втрати в розмірі 233117,17 грн та 3% річних, які становлять 7809,62 грн, а всього 252611,33 грн та судові витрати.

Апелянт зазначив, що позивачем було змінено підставу і предмет позову, однак суд першої інстанції розглянув первинні позовні вимоги ОСОБА_2, від яких він відмовився, а тому апеляційний суд має прийняти ухвалу про відмову позивача від позову в частині, що стосується вимоги стягнення виплачених відповідачем ПАТ «Прикарпаттяобленерго» позивачу згідно наказу від 14.10.2004 № 272 2361 грн суми різниці розміру відшкодування втраченого заробітку за період з 01.02.1994 до 31.03.2001, а також 986,76 грн компенсації за її несвоєчасну виплату з урахуванням на цю суму посилкових нарахувань позивачем з 14.10.2004 по 24.02.2016 інфляційних втрат та 3% річних.

Також апелянт вважає недопустимими докази, встановлені висновками судово-економічних експертиз Львівського науко-дослідного інституту судових експертиз № 183 від 31.03.2009 та висновку комісійної судово-економічної експертизи № 4980 від 31.07.2015, оскільки експертизи проведені з порушенням порядку проведення експертиз, оскільки експерти отримували матеріали з ПАТ «Прикарпаттяобленерго», а не через суд та без обговорення в судовому засіданні за участю позивача.

Просить скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2017 року та прийняти нове, яким визнати недопустимими доказами акти судових експертиз Львівського НДІСУ № 183 від 31.03.2009 та № 4980 від 31.07.2015, прийняти часткову відмову від позову стосовно стягнення суми коштів, а саме: 11158,88 грн та 1141,63 грн ( оскільки ці суми є обчислена інфляція та 3% річних з жовтня 2004 року на розмір заборгованих коштів в сумі 3 348,06 грн, які виплачені позивачу), внаслідок чого задовольнити наступні позовні вимоги:

- визнати заволодіння ПАТ «Прикарпаттяобленерго» грошовими коштами ОСОБА_2 за період з лютого 1994 року по квітень 2001 року на суму 14684,54 грн, з яких 3348,06 грн було повернуто відповідно до наказу № 272 від 14.10.2004;

- стягнути в користь ОСОБА_4 з ПАТ «Прикарпаттяобленерго» неповернуті йому кошти як прямі майнові збитки на суму 11336,48 грн;

- стягнути з ПАТ «Прикарпаттяобленерго» на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати в сумі 221958,29 грн (нараховані станом на 24.02.2016);

- стягнути з ПАТ «Прикарпаттяобленерго» на користь ОСОБА_2 3% річних в сумі 6667,99 грн (нараховані станом на 24.02.2016), а всього 239962,76 грн;

- тягнути з ПАТ «Прикарпаттяобленерго» на користь ОСОБА_2 судові витрати 3073 грн;

- зобов'язати ПАТ «Прикарпаттяобленерго» видати довідку, яку віддати на виконання Відділенню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Городенківському районі Івано-Франківської області про те, що станом на 01.04.2001обчислена скорегована втрачена заробітна плата ОСОБА_2 внаслідок нещасного випадку на виробництві, що стався 04.12.1987 могла складати, а тому вважається, що складала суму 489,48 грн, а Відділенню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Городенківському районі Івано-Франківської області прийняти цю довідку до виконання та виконати.

Заявлені вимоги, провадження у справі.

В травні 2005 року ОСОБА_2 звернувся в Городенківський районний суд із скаргою на дії ВАТ «Прикарпаттяобленерго» (на даний час ПАТ «Прикарпаттяобленерго») про зобов'язання видати довідку. В серпні 2005 року було подано у даній справі позов до ВАТ «Прикарпаттяобленерго» (на даний час ПАТ «Прикарпаттяобленерго»), третя особа - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Городенківському районі Івано-Франківської області із урахуванням неодноразово уточнених та збільшених позовних вимог просив визнати протиправними дії ПАТ «Прикарпаттяобленерго» в лютому 1994 року щодо заниження коефіцієнту росту заробітної плати з 4.5 на 1.33, що спричинило протиправне системне заволодіння грошовими коштами ОСОБА_2, потягнуло завідомо незаконні дані у довідку 2001 року про розрахунковий розмір заробітної плати ОСОБА_2 на 2001 рік, після якої Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Городенківському районі Івано-Франківської області мало нараховувати і виплачувати відшкодування частини втраченого заробітку ОСОБА_2 з підстави виробничого нещасного випадку; зобов'язати ПАТ «Прикарпаттяобленерго» надати Відділенню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Городенківському районі Івано-Франківської області довідку про розрахунковий розмір заробітної плати ОСОБА_2 за 2001 рік, з якої підлягає обчислення та виплата частини втраченого заробітку внаслідок нещасного випадку на виробництві, а саме: що такий розмір становить 489,48грн (80% втрати працездатності); визнати заволодіння ПАТ «Прикарпаттяобленерго» грошовими коштами ОСОБА_2 за період з лютого 1994 року по квітень 2001 року на суму 14684,54грн та стягнути ці кошти в користь позивача як прямі майнові збитки; стягнути з ПАТ «Прикарпаттяобленерго» інфляційні втрати в сумі 233 117,17грн (нарахованих станом на 24.02.2016); стягнути 3% річних - 7 809,62 грн (нарахованих станом на 24.02.2016), а всього 252 611,33грн; стягнути судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач працював у ПАТ «Прикарпаттяобленерго» з 24.11.1987 водієм першого класу, де 04.12.1987 стався нещасний випадок, внаслідок чого він став інвалідом 2-ої групи. Відповідно до діючого на той час законодавства, йому підприємством було визначено суму відшкодування втраченого заробітку, однак не погоджуючись із ним ОСОБА_2 в 1989 році звернувся до суду, і згідно із рішенням Городенківського районного народного суду визначено середньомісячну заробітну плату ОСОБА_2 в розмірі 497,90 крб. Виходячи із встановленого даного розміру середньомісячної заробітної плати ОСОБА_2 мали проводитись щомісячні виплати відшкодування втраченого заробітку на його думку більшого розміру - 298,74 грн (із врахуванням розміру втрати працездатності та степені вини). З 01.04.2001 набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», відповідно до якого відшкодування шкоди працівникам, що ушкодили здоров'я на виробництві, покладається на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, а тому з даного часу всі виплати були покладені на даний Фонд. 27 вересня 2004 року за результатами перевірки Територіальною інспекцією праці в Івано-Франківській області було складено Акт № 192 та встановлені порушення в нарахуванні та виплаті розміру втраченого заробітку, які проводило ПАТ «Прикарпаттяобленерго». З цього часу ОСОБА_2 дізнався про те, що його право є порушеним.

У травні 2005 справу передано Івано-Франківському міському суду.

Ухвалою суду від 16.03.2006 до участі у справі залучено третьою особою без самостійних вимог на стороні відповідача - територіальну інспекцію праці в Івано-Франківській області (т.1 а.с. 161).

Ухвалою суду від 11.02.2008 відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Городенківському районі Івано-Франківської області залучено співвідповідачем у справі(т. 2 а.с. 80).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 08.02.2013 (т.3 а.с. 219-226), залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області позов ОСОБА_2 задоволено частково (т. 4 а.с. 73-83).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.11.2013 рішення Івано-Франківського міського суду від 08.02.2013, ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області скасовано, справу направлено на новий розгляд (т.4 а.с. 200-203). Суди не звернули увагу на п.9, 28 Правил відшкодування власником підприємств, установ та організацій або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяну працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою № 472 від 23.06.1993 (діючих до 11.07.2001), в т.ч. не враховано встановлене законодавством обмеження розміру нарахованої суми відшкодування. Окрім того, в Ухвалі зазначено, що аудиторський висновок від 25.05.2011 та висновок експерта від 20.05.2008 проведені з порушеннями закону.

12.02.2014 позивач клопотав про поновлення строку на звернення до суду, 17.02.2014 року позивач збільшив позовні вимоги, змінив предмет та підстави позову.

Ухвалою від 27.02.2014 залучено Територіальну інспекцію праці в Івано-Франківській області в якості органу державної влади для подання висновку на виконання своїх повноважень (т.4 а.с. 241-243).

ОСОБА_1 - представник ОСОБА_2 апеляцію підтримав. Вказав, що судом першої інстанції вирішено не ті вимоги, які були уточнені під час розгляду справи. У лютому 1994 року коефіцієнт росту заробітної плати був 4,5, розмір втраченого заробітку мав складати 489,98 грн, а не 257. Зазначив, що ці обставини установлені Актом від 27.09.2004 і цей Акт відповідач визнав, він не скасований. Окрім того, неправильність застосування коефіцієнта і розмір коштів, які належало виплачувати позивачеві установлені експертами Київського КНДІСЕ, висновки яких суд безпідставно не взяв до уваги.

Представник ПАТ «Прикарпаттяобленерго» ОСОБА_5 апеляцію заперечила. Просила її відхилити, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Представник Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування ОСОБА_3 заперечив апеляцію, указав, що всі матеріали спарви передано у Фонд, вирішення справи залежить від того, чи достовірні дані було відображено у переданій Фонду довідці про скоригований розмір відшкодування. Фонд проводить свою діяльність відповідно до тих документів, які передані у їх розпорядження.

Інші учасники судового розгляду в судове засідання не з`явились.

За наслідками судового розгляду апеляційний суд приходить до висновку, що апеляція до задоволення не підлягає з таких мотивів.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_2, працюючи на ВАТ «Прикарпаттяобленерго» водієм першого класу, 04.12.1987 року отримав виробничу травму внаслідок чого втратив працездатність спочатку на 90% (встановлено комісією ОПЕС від 21.09.1988 року), пізніше з 25.04.1989 року на 80 % строково, а в подальшому з 2003 безстроково і на сьогоднішній час як зазначив представник позивача у даному розмірі 80% (т.1 а.с. 11) та визнаний був у встановленому порядку інвалідом ІІ групи, що визнається і сторонами.

Рішенням Городенківського районного суду в справі №2-312 від 21.11.1989, яке набрало законної сили, за позовом ОСОБА_2 до Івано-Франківського обласного підприємства електросіток, встановлено що до нещасного випадку позивач мав середньомісячний заробіток 497 крб. 90 коп. Цим же рішенням встановлено вину підприємства у скоєнні нещасного випадку - 75%, а вину ОСОБА_2 - 25 %. Стягнуто з Івано-Франківського обласного підприємства електросіток в корить ОСОБА_2 по 193 карбованці 48 коп. на період з 22.03.1988 по 01.05.1990, за період з 22.03.1988 по 22.11.1989 469 карбованців 60 коп. як різницю між одержуваним заробітком та по 73 карбованці 48 коп. щомісяця до 01.05.199 (т.1 а.с. 8-9).

25.10.2004 відповідачем 1 було видано довідку № 003/6561 на адресата - Городенківському відділенню виконавчої дирекції ФСС про суму відшкодування втраченого потерпілим ОСОБА_2 заробітку станом на 2001 рік - 257 грн (т.1 а.с. 20).

Позивач неодноразово звертався зі скаргою до ВАТ «Прикарпаттяобленерго» та інші установи щодо незгоди з перерахунком втраченого заробітку в 2004, 2005 (т.1 а.с. 6-7, 26-40), і з отриманих відповідей встановлено, що перерахунок відповідачем 1 розміру втраченого заробітку за період з 01.05.1992 по 01.04.2001 проведений із розрахунку середньої з/плати водія автомобіля «Москвич» за січень-квітень 1992 року за вимогами чинного на той час законодавства (п. 9, 28 вищезгаданих Правил).

Так, у січні-квітні 1992 року середня зарплата відповідного працівника становила - 2359,66 крб. (т.1 а.с.60-61, 63), у листопаді 1998 року така з/п становила - 178 грн, у березні 1999 - 214 грн, у січні 2000 - 321грн (т.2 а.с. 36), а середня заробітна плата по підприємству в 2001 році складала 456 грн (т.2 а.с.61). Відповідно ОСОБА_2 виплачувалось відшкодування втраченого заробітку у певних розмірах за 1994 рік - червень 2001 року (т.1 а.с.64). При цьому коефіцієнт росту тарифних ставок становив на 01.11.1998 - 2.5 (178х80% - розмір відшкодування=142.4 грн), на 01.03.1999 - 1.2 (214х80%=214грн), на 01.01.2000 - 1.5 (321х80%=256.8грн.).

Як вбачається з Акту перевірки № 192 від 24.09.2004 Територіальної інспекції праці в Івано-Франківській області (т.1 а.с.65-68) в лютому місяці 1994 року фактичний коефіцієнт росту тарифної ставки становив 4.5, а підприємством застосовано - 1.33, в лютому 1998 року та березні 1999 року коригування не проводилось, в травні 1995 року розмір відшкодування був зменшений. Зобов'язано згідно припису № 192 провести перерахунок розміру відшкодування втраченого заробітку ОСОБА_2 за період з 01.02.1994 по 01.04.2001, виходячи з заробітної плати відповідного працівника за січень-квітень 1992 року, провести виплату такої недоплати та визначений розмір відшкодування станом на 01.04.2001 передати в ФСС від НВВ (т.1 а.с.69).

Згідно відповіді ВАТ «Прикарпаттяобленерго» від 11.01.2005 (т.1 а.с.27 ) після здійсненої перевірки Територіальною інспекцією праці в області і встановлення підприємством сум недоплати з моменту виявлення порушень - з 01.02.1994 до часу передачі справи у Фонд соціального страхування від нещасних випадків, тобто до 01.04.2001 включно, згідно Наказу ВАТ «Прикарпаттяобленерго» від 14.10.2004 № 272 (т.1 а.с.70 ) позивачу було донараховано, та виплачено 2361 грн суми різниці розміру відшкодування втраченого заробітку за період з 01.02.1994 до 31.03.2001, а також суму 986,76 грн компенсації за несвоєчасну виплату, а всього - 3348,06 грн (т.5 а.с.112).

Як вбачається з розрахунку розміру виплачених позивачу коштів в сумі 3348,06грн (т.1 а.с.60-61 ), на підставі якого і видавався наказ ВАТ «Прикарпаттяобленерго» від 14.10.2004 коефіцієнт росту тарифної ставки з 01.05.1992 застосовувався різний (від 1.5 до 4.950, а за січень - квітень 1992 року такий коефіцієнт дорівнював нулю (т.1 а.с.62 ). Згідно Розрахунку та Довідки коефіцієнтів росту тарифних ставок у лютому 1994 року у відповідача не застосовувався коефіцієнт росту тарифних ставок 4.5 (а.с.60 - 62).

На виконання та з врахуванням вимог припису від вересня 2004 року, відповідачем 1 було подано довідку від 25.10.2004 за № 003/6561 про розмір відшкодування втраченого заробітку позивача - 257 грн станом на 01.04.2001 (т.1 а.с.75).

Згідно висновку № 8924/3830 судово-бухгалтерської експертизи складеного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз 27.06.2007 встановлено невірність виплат позивачу розміру втраченого заробітку в сумі 2202,65 грн на 2001 рік, а розмір, зазначений у довідці - 257 грн, як зазначено у висновку, документально експертом не підтверджено, проте одночасно взято дану суму за основу при нарахуванні різниці. У зв'язку з відсутністю документів визначити та підтвердити суму в розмірі 3348 грн, виплачену як борг підприємством, станом на 01.10.2004 немає можливості (т.1 а.с.214-223).

Згідно висновку додаткової судово-бухгалтерської експертизи № 2921/3037 Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 20.05.2008 встановлено, що розмір відшкодування позивачу станом на 2001 становить не 257 грн, а 489,48 грн, а розмір недоплати з 1988 по 1996 роки складає 3257,99 грн. На підставі цього висновку експертом проведено розрахунок середньомісячного заробітку ОСОБА_2 та встановлено , що станом на 01 вересня 1996 року така заробітна плата визначалася в сумі 611 грн 85 коп., а розрахована відповідно до неї сума відшкодування становила 489 грн 48 коп. Неврахування підприємством даного коефіцієнту росту тарифної ставки призвело до неправильної виплати суми відшкодування, оскільки виплачувалась вона в значно меншому розмірі, а у 2001 році до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань було передано довідку про розмір відшкодування втраченого заробітку в розмірі 257 грн, а не 489,48 грн. Крім того, довідку про 257 грн (до того було 156 грн) відшкодування відповідач подав тільки після одержання акту перевірки від територіальної інспекції праці в Івано-Франківській області, однак коефіцієнтів росту тарифних ставок він все рівно не врахував, тому розрахунок проведено неповно (т. 2 а.с. 137-146).

Згідно висновку судово-економічної експертизи Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №1 83 виданого 31.03.2009 розмір відшкодування втраченого заробітку в сумі 257 грн визначено ВАТ «Прикарпаттяобленерго» - правильно. Так, розмір середньої заробітної плати відповідного працівника - водія автомобіля Москвич у січні-квітні 1992 року складав 2359,66 крб., розмір втрати працездатності - 80%, то з 01.01.2000 скоригований розмір відшкодування з урахуванням поданої у висновку таблиці становить 257 грн (256.80 грн), в т.ч. з врахуванням коефіцієнта росту тарифних ставок у 1994 році до розміру - 4.5. (т. 3 а.с. 11-17).

Згідно висновку комісійної судово-економічної експертизи Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз № 4980 складеного 31.07.2015 встановлено, що коефіцієнт 4.5 у лютому 1994 року ПАТ «Прикарпаттяобленерго» не застосовувався. Скоригований розмір відшкодування шкоди позивачу, що підлягав переданню ФСС, станом на 01.04.2001 склав 257 грн (т. 5 а.с. 139-145).

Оцінки апеляційного суду.

Обставини, які обумовили даний спір, виникли у 1994 році, тоді, на думку позивача, було невірно визначено розмір відшкодування і застосовано коефіцієнт росту тарифних окладів. Спірні правовідносини на той час урегульовані Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», постановою Кабінету Міністрів України від 31.12.1991 № 391, Постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.1992 № 276, Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаних з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів від 23.06.1993 №472.

Позовні вимоги і заперечення залежать від вирішення того, чи застосовувався у відповідача та чи повинен був бути застосований коефіцієнт росту тарифних ставок 4,5 в лютому 1994 року до ОСОБА_2 Усі решта вимоги (скоригований розмір відшкодування, розрахунки сум, зобов`язання відповідачів видати і прийняти довідку про скоригований розмір заробітної плати в 489,98 грн тощо) є похідними від вирішення цього питання.

Суд першої інстанції виходив із того, що коефіцієнт 4,5 у лютому 1994 року у відповідача (ПАТ «Прикарпаттяобленерго») не застосовувався, розмір втраченого заробітку позивача становив 257 грн, а не 489,98 грн. На цій підставі суд повністю відмовив у задоволенні вимог ОСОБА_2

Вимоги апеляції обґрунтовані тим, що в лютому 1994 року відповідачем було застосовано коефіцієнт росту заробітної плати 1,33, а не 4,5, унаслідок чого розмір втраченого заробітку ОСОБА_2 склав 257 грн, а не 489, 98 грн. Це підтверджено актом і приписом інспекції праці 24.09.2004, які не скасовані і є чинними.

У справі було проведено судово-бухгалтерську та додаткову судово-бухгалтерську експертизи (а.с. 214-223 т.1, а.с. 1347-146 т.2), а також судово-економічну та комісійну судово-економічну експертизи (а.с. 11 - 17 т. 3, а.с. 139 - 145 т. 5), які містять розбіжності щодо застосування коефіцієнта та розмірів втраченого заробітку. Судово-бухгалтерська експертиза (27.06.2007) вказала на невірність виплат позивачеві, однак за вихідну суму було взято розмір відшкодування у 257 грн. У висновку додаткової судово-бухгалтерської експертизи (20.05.2008) вказано, що належить брати до уваги розмір відшкодування 489,98 грн., а не 257 грн. Судово-економічною експертизою (висновок від 31.03.2009) встановлено, що розмір відшкодування у 257 грн визначено вірно і це проведено з урахуванням коефіцієнтів росту. Останньою було проведено комісійну судово-економічну експертизу (31.07.2015), яка призначалась для усунення неточностей попередніх експертиз, і яка дала категоричний висновок про те, що скоригований розмір відшкодування втраченого заробітку позивача з 01.01.2000 складав 257 грн, а коефіцієнт 4,5 в лютому 1994 року не застосовувався.

Апеляційний суд погоджується з оцінкою суду першої інстанції про те, що дані про коефіцієнт 4,5 вперше з`явились у згаданому Акті, який не є первинним документом. Після того, ці дані були некритично відтворені у висновку експерта від 20.05.2008. З урахуванням того, що за матеріалами справи такого коефіцієнту росту тарифних ставок 4,5 в лютому 1994 року у відповідача не було (а.с. 60 т.1), суд першої інстанції правильно не взяв цей висновок судово-бухгалтерської експертизи до уваги, а своє рішення ґрунтував на матеріалах комісійної судово-економічної експертизи. Тому заперечення апелянта з цього питання апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки даних, які б свідчили про недопустимість висновків експертиз від 31.03.2009 та 31.07.2015 у матеріалах справи немає, а заперечення апелянта з цього приводу були досліджені, в тому числі і з допитом експертів в суді, та відхилені судом першої інстанції. Підстав вважати наведені висновки експертів недостовірними немає.

Апелянт також указував, що суд не розглянув змінені позовні вимоги. Зменшені та відкориговані позовні вимоги було подано як текст промови у дебатах (а.с. 72 т. 6). За ч. 8 ст. 193 ЦПК України під час дебатів не можна подавати нові докази, заяву про залишення позову без розгляду, збільшувати або зменшувати розмір позовних вимог. Тому суд першої інстанції обґрунтовано вирішував ті позовні вимоги, які було заявлено в установленому законом порядку (а.с. 179 - 181 т. 5). Не має права змінених вимог розглядати і апеляційний суд (ст. 303 ЦПК України).

Апелянт просив суд прийняти часткову відмову від позову стосовно стягнення суми коштів, а саме: 11158,88 грн та 1141,63 грн ( оскільки ці суми є обчислена інфляція та 3% річних з жовтня 2004 року на розмір заборгованих коштів в сумі 3 348,06 грн, які виплачені позивачу), внаслідок чого задовольнити наступні позовні вимоги:

- визнати заволодіння ПАТ «Прикарпаттяобленерго» грошовими коштами ОСОБА_2 за період з лютого 1994 року по квітень 2001 року на суму 14684,54 грн, з яких 3348,06 грн було повернуто відповідно до наказу № 272 від 14.10.2004;

- стягнути в користь ОСОБА_4 з ПАТ «Прикарпаттяобленерго» неповернуті йому кошти як прямі майнові збитки на суму 11336,48 грн;

- стягнути з ПАТ «Прикарпаттяобленерго» на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати в сумі 221958,29 грн (нараховані станом на 24.02.2016);

- стягнути з ПАТ «Прикарпаттяобленерго» на користь ОСОБА_2 3% річних в сумі 6667,99 грн (нараховані станом на 24.02.2016), а всього 239962,76 грн;

- тягнути з ПАТ «Прикарпаттяобленерго» на користь ОСОБА_2 судові витрати 3073 грн;

- зобов'язати ПАТ «Прикарпаттяобленерго» видати довідку, яку віддати на виконання Відділенню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Городенківському районі Івано-Франківської області про те, що станом на 01.04.2001обчислена скорегована втрачена заробітна плата ОСОБА_2 внаслідок нещасного випадку на виробництві, що стався 04.12.1987 могла складати, а тому вважається, що складала суму 489,48 грн, а Відділенню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Городенківському районі Івано-Франківської області прийняти цю довідку до виконання та виконати.

Наведені вимоги апеляції не можуть бути задоволені, оскільки коефіцієнт 4,5 в лютому 1994 року у відповідача не застосовувався, а вимоги про те, що скорегована втрачена заробітна плата могла складати, а тому вважається що складала 489,98 грн є припущенням, яке не може бути покладено в обґрунтування рішення.

Отже, розмір відшкодування позивачеві становив 257 грн, коефіцієнт у 4,5 в лютому 1994 року щодо позивача на підприємстві відповідача не застосовувався, а тому підстава для задоволення заявлених позовних вимог відсутня.

Тому судом першої інстанції вірно відмовлено у задоволенні позову.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за належне, апеляцію залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий А.Ю. Малєєв

Судді: Р.Й. Матківський

В.А. Девляшевський