Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/796/17 Головуючий у 1 інстанції: Наумова І.Й.
Є.У.№ 333/8678/15-ц Суддя-доповідач: Крилова О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

при секретарі: Волчановій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Запорізької міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради, свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації речових прав на квартиру,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що його мати, ОСОБА_7, проживала і була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 вона померла. На момент смерті матері, крім неї та позивача, за вищевказаною адресою також проживали відповідачі по справі - ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Позивач зазначає, що у листопаді 2015 року, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, у відповіді на адвокатський запит, повідомила наступне. У результаті надходження 15.05.2007 року до відділу приватизації адміністрації заяв осіб, що зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, головою адміністрації прийнято розпорядження № 1544р від 06.06.2007 року «Про приватизацію житла за адресою: АДРЕСА_1» та оформлено свідоцтво про право власності на приватизоване житло з переданням квартири у спільну часткову власність в рівних долях наступним особам: ОСОБА_5 - 1/4 частки, ОСОБА_6 - 1/4 частки, ОСОБА_7 - 1/4 частки, ОСОБА_4 - 1/4 частки. 30.07.2007 після отримання заяви ОСОБА_6, поданої 20.07.2007 року, головою адміністрації прийнято розпорядження № 2126р, яким у зв'язку зі смертю ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_1), внесено зміни до розпорядження № 1544р від 06.06.2007 року, з викладенням пункту 1 у наступній редакції: «Передати квартиру за адресою: АДРЕСА_1, в спільну часткову власність в рівних долях громадянам: ОСОБА_5 - 1/3 частки, ОСОБА_6 - 1/3 частки та ОСОБА_4 - 1/3 частки». З цієї відповіді позивачу стало відомо, що його мати, ОСОБА_7 надала заяву про приватизацію житла та померла до прийняття органом приватизації відповідного рішення. Після її смерті головою адміністрації прийнято розпорядження № 1544р від 06.06.2007 року, згідно якого відбулось оформлення прав власності квартири у спільну часткову власність в рівних долях з розподілом часток (по 1/4) на 4-х осіб. Разом з тим, розпорядженням голови адміністрації №2126р від 30.07.2007 року внесено зміни до попереднього розпорядження, у результаті чого відбувся перерозподіл часток (на 3-х осіб) з припиненням права власності ОСОБА_7 на належну їй 1/4 частку квартири та позбавленням позивача спадщини на таку частку, права на яку виникли після смерті його матері. Позивач вказує, що оригінали чи копії розпоряджень № 1544р від 06.06.2007 р. № 2126р від 30.07.2007 р., та виданих на їх підставі свідоцтв про право власності позивачу не надавались. Копії цих документів було отримано ним лише після надання адміністрацією відповіді на адвокатський запит. З приводу реєстрації прав на вищевказану квартиру у державному реєстрі позивач не звертався.

Вважає, що у зв'язку з прийняттям незаконного розпорядження від 30.07.2007 р. та видачею на його підставі незаконного свідоцтва про право власності від 06.06.2007 р., - ОСОБА_7 незаконно відмовлено у приватизації 1/4 частки квартири, тобто, позбавлено її прав на цю частку, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 передано збільшені частки (по 1/3), а за позивачем не визнано права власності на 50/100 частки квартири.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд, визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради № 2126-р від 30.07.2007 р. про внесення змін до розпорядження голови Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради № 1544р від 06.06.2007 р. «Про приватизацію житла за адресою: АДРЕСА_1»; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності №27295 від 06.06.2007 р., видане на підставі розпорядження голови Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради № 2126р від 30.07.2007 р.; скасувати державну реєстрацію речових прав на вищезазначену квартиру, що здійснена на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 06.06.2007 р.. та стягнути з відповідачів сплачений ним судовий збір.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2016 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Визнано незаконним та скасувати розпорядження голови Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради № 2126р від 30.07.2007 р. «Про внесення змін до розпорядження голови Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради № 1544р від 06.06.2007 «Про приватизацію житла за адресою: АДРЕСА_1».

Визнано незаконним та скасувати свідоцтво про право власності №27295 від 06.06.2007 р., видане Комунарською районною адміністрацією Запорізької міської ради, яким закріплена спільна часткова власність, в рівних долях, ОСОБА_5 - 1/3 частка, ОСОБА_6 - 1/3 частки, ОСОБА_4 - 1/3 частка, на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Скасувато державну реєстрацію речових прав на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, що здійснена на підставі свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 від 06.06.2007 р., яке видане Комунарською районною адміністрацією Запорізької міської ради.

Стягнуто Запорізької міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 81,20 грн. з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За вимогами статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказаних вимог судом не дотримано.

Так, задовольняючи позов, суд виходив з того, що ОСОБА_7 за життя подала заяву про приватизацію належної їй частки квартири, а відтак реалізувала своє право на приватизацію, тому право власності на нею було правомірно визначено розпорядженням № 1544р від 06.06.2007 року «Про приватизацію житла за адресою: АДРЕСА_1» та оформлено свідоцтво про право власності на приватизоване житло з переданням квартири у спільну часткову власність в рівних долях наступним особам: ОСОБА_5 - 1/4 частка, ОСОБА_6 - 1/4 частка, ОСОБА_7 - 1/4 частка, ОСОБА_4 - 1/4 частка. Позивач же на думку суду успадкував належну спадкодавцеві ОСОБА_7 частку квартири.

Такі висновки суду не узгоджуються з чинним законодавством та правозастосовною практикою.

Так, частиною четвертою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Законом встановлено порядок здійснення приватизації.

За ст. 1, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.

В абз. 4, 5 п. 5 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України № 1-/2009 від 16.04.2009 у справі №7-рп/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 19, ст. 144 Конституції України, ст. 25, ч. 14 ст. 46, ч. 1, 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) викладена наступна правова позиція, згідно якої «…Зі змісту частини другої статті 144 Конституції України та частини десятої статті 59 Закону вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку. Однак, як вважає Конституційний Суд України, це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України). Конституційний Суд України зазначає, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення….».

Пославшись на зазначене роз'яснення, суд першої інстанції вважав, що, розпорядженням голови адміністрації №2126р від 30.07.2007 року внесено зміни до попереднього розпорядження від 06.06.2007 р, у результаті чого відбувся перерозподіл часток з припиненням права власності ОСОБА_7 на належну їй 1/4 частку квартири набуту у процесі приватизації.

Але на час видання розпорядження про визнання за ОСОБА_7 права власності вона вже була померлою, а відтак жодні її права не порушувалися.

Права спадкоємців також не могли бути порушеними виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 померла до ухвалення розпорядження від 06.06.2007 р. № 1544р про передачу їй у власність 1/4 частки вищезазначеної квартири, право на отримання у власність даної частки квартири у неї не виникло.

Відповідно до ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із статтями 1, 3, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.

Пленум Верховного Суду України у ч. 5 п. 13 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" зазначив, що в разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві.

Згідно із ч. 2 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" право на приватизацію приміщення виникає у осіб, які постійно мешкають у приміщенні, а передача приміщень здійснюється державними органами на підставі звернення таких осіб. Таким чином, для спадкування права на приватизацію необхідне дотримання двох умов: постійне проживання спадкодавця у приміщенні, яке підлягає приватизації, та його особисте звернення до органів приватизації.

Тобто, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого ч. 3 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" строку, то до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.

Про саме таке застосування Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" йдеться у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності".

Аналогічним чином це питання викладене у Узагальненні Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики розгляду справ про приватизацію державного житлового фонду та гуртожитків від 12.01.2017.

Так, за п. 6.2. цього узагальнення висвітлюючи питання щодо порядку реалізації права на приватизацію житла в порядку спадкування, слід враховувати правову позицію Верховного Суду України, викладену у справі № 6-121цс13, згідно з якою право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду цим органом у строк, передбачений чинним законодавством. У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого ч. 3 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.

Відтак для набуття спадкоємцем права необхідно наявність двох умов: право на спадщину наступає, якщо спадкоємець (1) подав заяву про приватизацію і (2) протягом місячного строку питання не було вирішено, або було безпідставно вирішено не на його користь.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 подала заяву про приватизацію 15 травня 207 року, а померла ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто через вісім днів, а не після спливу місячного строку, про який йдеться у вищезазначених положеннях закону та роз'ясненнях правозастосовної практики.

Відтак не можне вважати, що Запорізькою міськрадою допущено порушення вимог закону при вирішенні питання про приватизацію.

Керуючись ст. ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2016 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до Запорізької міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради, свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації речових прав на квартиру - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: