Справа № 149/1942/17
Провадження №2/149/1006/17
Номер рядка звіту 22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
22.09.2017 року Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Вергелеса В.О.,
за участі секретаря Шустер О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмільник цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Поділля Агроінвест" про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості по орендній платі, -
ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ТОВ «Поділля Агроінвест» про стягнення заборгованості по орендній платі.
Позов мотивований наступним. ОСОБА_2 відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ВН № 055092 від 07.04.2011 року на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 3.2098 га розташована на території Терешпільської сільської ради Хмільницького району Вінницької області.
Вказану земельну ділянку позивач прийняла у спадщину після смерті ОСОБА_2, яка померла 08.11.2011 р., однак відповідно до договору оренди укладеного між ОСОБА_2 та ЗАТ «Поділля» (правонаступником якого в процесі реорганізації є Товариство з обмеженою відповідальністю «Поділля Агроінвест») 03.03.2011 року та зареєстрованого відділом Держкомзему, спадкодавець передала землю в оренду відповідачу строком на 10 років.
Відповідно до п.п. 4.1, 4.3 вказаного договору оренди, відповідач зобовязався сплачувати орендну плату за кожен рік користування земельною ділянкою в розмірі 9% від нормативної грошової оцінки даної земельної ділянки, визначеної відповідно до законодавства, не пізніше 31 грудня кожного року. Пунктом 4.2 договору визначено, що обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахування індексації на дату її виплати. Враховуючи викладене, з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України № 1185 від 31.10.2011 року, п. 289.2 ст. 289 Податкового кодексу України, листи Державного агентства земельних ресурсів України № 326/22/7-13 від 10.01.2013 року, № 12-28-0.22-95/2-14 від 10.01.2014 року, № 6-28-0.22-215/2-15 від 14.01.2015 року та відповідних коефіцієнтів інфляції позивачем здійснено розрахунок заборгованості по орендній платі.
Заборгованість по орендній платі за період з 2014 року по 2016 рік, з урахуванням орендної плати яка виплачувалась відповідачем в розмірі 4448.8 грн., становить: за 2014 рік 3363.29 грн., за 2015 рік 5308.50 грн., за 2016 р. 308.76 грн. Однак в березні 2017 року відповідач виплатив заборгованість по орендній платі в сумі 7000 грн., а тому заборгованість на даний час складає 1980.55 грн.
Відтак позивач просить розірвати договір оренди земельної ділянки від 03.03.2011 року та стягнути з відповідача на його користь заборгованість по виплаті орендної плати в розмірі 5053.79 грн. з урахуванням індексу інфляції і 3% річних, а також судові витрати.
В судове засідання позивач та його представник за довіреністю ОСОБА_3 не з'явились. Представник подав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у його відсутність не подав, хоча відповідач про час і місце судового розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином, позовні вимоги не оспорив.
Частиною 1 ст. 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про день, час і місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що підстав для відкладення розгляду справи згідно ст. 169 ЦПК України не має, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд здійснює заочний розгляд справи з врахуванням вимог ст.ст. 224-225 ЦПК України.
Враховуючи вищевикладені обставини суд розглядає справу у відсутність представників сторін, у звязку з чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, не здійснювалося.
За наведених вище обставин справа розглядається у відсутність сторін на підставі наявних у ній доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як убачається зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.10.2012 року, ОСОБА_1 прийняла у спадщину після смерті матері ОСОБА_2 земельну ділянку площею 3.2098 га, розташовану на території Терешпільської сільської ради Хмільницького району Вінницької області.
Нормами ст. 792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.
Відповідно до п. 4.1. та 4.3. договору оренди землі орендар вносить орендну плату в розмірі 9% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що у грошовому еквіваленті становить 4448.8 грн., з розрахунку використання ділянки протягом року, орендна плата вноситься не пізніше 31 грудня. Пунктом 4.2 Договору оренди землі визначено, що обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням індексації на дату її виплати відповідно до рівня інфляції національної валюти України.
Проте, орендна плата у 2013-2016 роках фактично виплачувалась відповідачем в сумі 4448.8 грн., у звязку з чим утворилась заборгованість.
Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Приписи ст. 625 ЦК про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобовязання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11).
Слід враховувати, що, попри подібність правової природи ч. 3 ст. 549 ЦК (щодо сплати пені) та ст. 625 цього Кодексу (щодо сплати трьох процентів річних), які в обох випадках застосовуються як відповідальність за порушення грошового зобов'язання, ці правові норми є різними за своєю правовою природою.
Таким чином у звязку з несвоєчасним виконання грошових зобовязань Відповідач повинен сплатити мені:
- по заборгованості за 2014 рік 3% річних за два роки в сумі 201,80 грн. (3364,29х 3%х 2 роки = 201,80);
- по заборгованості за 2015 рік 3% річних за один рік в сумі 159,26 грн. (5308,50 х 3%х 1 рік = 159,26).
- по заборгованості за 2014 рік знецінення боргу в звязку з інфляцією (індекс інфляції за 2015 рік становить 143,3%, за 2016 рік 112,4%) складає 2053,93 грн. (3363,29 х(143,3% х112,4%) -3363,29 = 2053,93);
- по заборгованості за 2015 рік знецінення боргу в звязку з інфляцією (індекс інфляції за 2016 рік 112,4%) становить 658,25грн. (5308,50 х112,4%) -5308,50 = 658,25).
Отже заборгованість з врахуванням 3% річних та індексу інфляції за час прострочення становить:
- за 2014 рік 5619,02 грн. (3363,29 +201,80 +2053,93=5619,02);
- за 2015 рік - 6126,01 грн. (5308,50 +159,26+658,25= 6126,01).
Всього за 2014-2016 роки заборгованість складає 5053,79 грн. (5619,02+6126,01+ 308,76) - 7000=5053,79)
Статтею 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, а згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов'язані своєчасно сплачувати орендну плату за користування землею. Ця норма кореспондується відповідно зі ст. Закону України "Про оренду землі", яка передбачає, що орендодавець землі має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Зазначені принципи земельного законодавства відображені і в договорі оренди землі, а саме в п. 10.1.1 та п. 10.4.5.
Відповідно до ст. 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Але, незважаючи на приписи чинного законодавства України та на положення договору оренди, відповідач щороку грубо порушує його умови. На момент пред'явлення позову зобов'язання відповідача в частині своєчасності та повноти проведення розрахунків є не виконаним.
Згідно із ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
За змістом ст. 21 цього Закону розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24, 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.
За правилами п. «д» ч. 1ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.
В правовій позиції, викладеній в постанові від 12 грудня 2012 року по справі №6-146цс12, Верховний Суд України зробив висновок, відповідно до якого розірвання договору оренди землі можливе лише в разі систематичної несплати орендної плати, разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання.
Оскільки в судовому засіданні доведено, що відповідач на протязі 2014-2016 років грубо порушував умови договору оренди земельної ділянки, тому договір оренди підлягає розірванню.
Керуючись ст.ст. 629,651,653,792 ЦК України, ст.ст. 93,96,141 ЗК України, ст.ст. 1,13,21,24,25,31,32,34 Закону України "Про оренду землі", ст.ст. 3,10,15,57,-60,208,209,212-215 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги через Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Вергелес В. О.