Справа № 352/1291/17
Провадження № 2/352/961/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2017 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Струтинського Р.Р.,

секретаря Бардюк-Кавецької Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тисменицького районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом,-

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася з позовом до відповідачів про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що її дядько, ОСОБА_5, був власниками будинковолодіння в селі Вільшаниця по АДРЕСА_1 та постійно проживав в ньому. Проте, право власника майна в установленому законом порядку не зареєстрував і відповідно свідоцтво про право власності на будинковолодіння не отримував. 13.05.2011 року ОСОБА_5, при житті, склав заповіт про те, що після його смерті, все належне йому майно заповів їй. ІНФОРМАЦІЯ_1 останній помер. Після його смерті відкрилася спадщина на будинковолодіння в АДРЕСА_1 та грошовий вклад в Ощадному банку України. Вона є спадкоємцем за заповітом спірного будинковолодіння та іншого спадкового майна. Спадкоємцями за законом є її батько, племінник покійного, ОСОБА_2, її мама ОСОБА_3 та брат ОСОБА_4. Проте, останні в установленому законом порядку не заявили про свої спадкові права. Інших спадкоємців за законом або заповітом на спадкове майно після смерті ОСОБА_5 немає. 21.03.2012 року їй нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно - грошовий вклад в Ощадному банку України. Проте, приватний нотаріус Тисменицького районного нотаріального округу їй відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме спадкове майно у зв'язку з тим, що правовстановлюючі документи на будинковолодіння відсутні та рекомендував звернутися до суду.

Позивачка та її представник в судове засідання не з"явилися. Від представника позивачки надійшла заява, в якій він просив справу розглядати без його участі, позов підтримує, просив його задоволити.

Відповідачі в судове засідання не з"явилися. Від них надійшли заяви, в яких вони просили справу розглядати без їх участі, позов визнають та не заперечують проти його задоволення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що дядько позивачки, ОСОБА_5, був власниками будинковолодіння в АДРЕСА_1 та постійно проживав в ньому.

Статтею 100 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визначалося, що в особистій власності громадян може бути зокрема й житловий будинок. При цьому глава десята цього Кодексу не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією.

Пунктом четвертим Інструкції Мінкомгоспу УРСР від 31.01.1966р. встановлювалося, що реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності, та розташовані в межах міст і селищ міського типу УРСР. Тобто, Інструкцією не встановлювався обов'язок щодо реєстрації будинків та домоволодінь, розташованих у селі.

За загальним правилом цивільного судочинства закони та інші нормативні акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріпленого в ч.1 ст.58 Конституції України та ст.5 ЦК України, за якою дію нормативно-правового акту в час треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Попри те, що права власника майна, в установленому законом порядку, не було зареєстровано в Державних реєстрах речових правах на нерухоме майно і відповідно свідоцтво про право власності на будинковолодіння ОСОБА_5 не отримував, однак він вважається його власником і це право презюмується.

Будинковолодіння складається з житлового будинку та господарських будівель і споруд, інвентаризаційна вартість яких, згідно технічного паспорта, на даний час, становить 609305 грн. 00 коп.

Перелічені вище обставини підтверджуються технічним паспортом на будинковолодіння, довідкою Вільшаницької сільської ради від 24.07.2017р. №803.

ОСОБА_5 13 травня 2011 року, при житті, склав заповіт, який було посвідчено секретарем Вільшанецької сільської ради та внесено в реєстр за №46 про те, що після його смерті, все належне йому майно заповів позивачці. На даний час, зазначений вище заповіт не відмінявся і не змінювався, що підтверджується довідкою Вільшанецької сільської ради від 24.07.2017р. №803 та від 14.12.2011р. за №664.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Після смерті останнього відкрилася спадщина на належне йому будинковолодіння в АДРЕСА_1 та грошовий вклад в Ощадному банку України. Позивачка є спадкоємцем за заповітом спірного будинковолодіння та іншого спадкового майна. Спадкоємцем за законом четвертої черги є її батько (племінник покійного) ОСОБА_2. Крім того, спадкоємцями за законом є мама позивачки ОСОБА_3 та її брат, ОСОБА_4 Проте, останні в установленому законом порядку та спосіб не заявили про свої спадкові права. Інших спадкоємців за законом або заповітом на спадкове майно після смерті ОСОБА_5 немає.

Відповідно до вимог ст.ст.1235, 1268 ЦК України позивачка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 у зв'язку з тим, що постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Вказана вище обставина підтверджується довідкою Вільшанецької сільської ради від 24.07.2017р. №803. 21 березня 2012 року позивачці нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на інше спадкове майно - грошовий вклад в Ощадному банку України. Проте, приватний нотаріус Тисменицького районного нотаріального округу їй відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме спадкове майно у зв'язку з тим, що правовстановлюючі документи на будинковолодіння відсутні, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 26.07.2017р. за №126/02-31 та рекомендував звернутися до суду.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Таким чином, здобутими по справі доказами, стверджується, що позовні вимоги є підставними і обгрунтованими, а отже підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 386, 392, 1217, 1222, 1223, 1235, 1268 ч.1, 3 ЦК України та керуючись ст. 213- 215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будинковолодіння в АДРЕСА_1, інвентарною вартістю 609305 грн., в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду до Апеляційного суду Івано-Франківської області подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Тисменицький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий Р.Р.Струтинський