Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/729/16-ц

Номер провадження: 2/511/22/17

16 березня 2017 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Гринчак С. І.,

секретаря Чернецької А.В.,

за участю:

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3

представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «ТАІС ДІСТРИБЬЮШН» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року позивач ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «ТАІС ДІСТРИБЬЮШН» ( далі ТОВ «ТАІС -ДІСТРИБЬЮШН») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення з нього про боргу за договором позики в розмірі 44211,69грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 23.11.2015 року між ТОВ «ТАІС -ДІСТРИБЬЮШН» та ОСОБА_3 було укладено договір позики, у відповідності до якого ТОВ «ТАІС -ДІСТРИБЬЮШН» в особі директора ОСОБА_7 передано ОСОБА_3 грошову позику в розмірі 44000грн. зі строком повернення до 01 січня 2016 року. Однак відповідач борг не повернув і по сьогоднішній день ухиляється від добровільного виконання своїх зобовязань за договором.

Посилаючись на дані обставини, просив суд стягнути з відповідача борг за договором позики в розмірі 44211,69грн., у тому числі:

- заборгованість за договором позики 42000рн.;

- неустойка (пеня) 2070,16грн.;

- три відсотки річних 141,53грн;

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, яка діяла на підставі довіреності від 30.03.2016року, позовні вимоги ТОВ «ТАІС-Дистрибьюшн» підтримала в повному обсязі та посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просила їх задовольнити. При цьому просила суд, не враховувати в якості доказу отримання ОСОБА_3 готівки, наданий раніше позивачем, копії видатково-касового ордеру від 23.11.2015р., оскільки оригінал вказаного документу втрачений. Крім того зазначила, що такий документ є важливим при здійсненні чи проведенні касових операцій. В даних позовних вимогах йдеться про стягнення боргу за договором позики, яким є оригінал розписки ОСОБА_3 про отримання ним матеріальної допомоги в сумі 42000 грн. В подальшому просила копію видатково-касового ордеру вважати недопустимим доказом по справі та стягнути з ОСОБА_3 борг у розмірі 44211,69грн. у тому числі: заборгованість за договором позики 42000рн.; неустойка (пеня) 2070,16грн.; три відсотки річних 141,53грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2, якій діяв на підставі довіреності № 7 від 20.02.2017року, також підтримав позовні вимоги ТОВ «ТАІС-Дистрибьюшн» і просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні надав суду заперечення ( а.с. 34-36), в яких просив відмовити у задоволенні позову, оскільки він стверджував, що грошові кошти у розмірі 42000грн. він не отримував, директор ТОВ «ТАІС-Дистрибьюшн» погрожуючи застосуванням негативних засобів впливу до нього, а саме звільненням з роботи та притягнення його до матеріальної відповідальності за невиконання плану продажів, зобовязав його написати розписку про начебто отримання їм суми матеріальної допомоги в розмірі 42000грн. та примусив його працювати з контрагенами допоки продукція на зазначену суму не буде повністю реалізована. Крім того, зазначив, що наданий позивачем до матеріалів справи видатковий касовий ордер від 23.11.2015р., якій начебто свідчить видачу йому грошових коштів у розмірі 42000 гривень ним не підписувався, є фальшивим, а тому не може прийматися судом в якості доказу. Про факт того, що його підпис було підроблено, також свідчить відсутність в ордері зазначення суми прописом, яке він мав би зробити своєю рукою в разі її одержання.

В подальшому ОСОБА_3 жодного разу до суду не з`явився.

Представник відповідача ОСОБА_5, який діяв на підставі договору про надання юридичної допомоги від 15.07.2016 року, в судовому засіданні з позовними вимогами «ТОВ «ТАІС-Дистрибьюшн» не погодився, підтримав заперечення ОСОБА_3

Заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши представлені докази, оглянувши оригінал розписки, суд прийшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні було встановлено, що з 28.07.2014 року ОСОБА_3 перебуває у трудових відносинах з ТОВ «ТАІС -ДІСТРИБЬЮШН», займаючи посаду торговий представник, що підтверджується трудовим контрактом від 28.07.2014 року (а.с.8)

23.11.2015 року між ТОВ «ТАІС -ДІСТРИБЬЮШН» та ОСОБА_3 було укладено договір позики в розмірі 42000грн. зі строком повернення до 01 січня 2016 року. У випадку не сплати в строк у повному розмірі, ОСОБА_3 зобовязався щоденно починаючи з 01.01.2016 року сплачувати неустойку в розмірі 420грн., що було письмово оформлено у формі розписки ( а.с.6).

Факт отримання відповідачем грошей підтверджується наказом № 64 від 23.11.2015 року виданого директором ТОВ ««ТАІС ДІСТРИБЬЮШН» ( а.с. 11).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В судовому засіданні позивачем було надано оригінал розписки від 23.11.2015 року, згідно якої ОСОБА_3 отримав у ТОВ «ТАІС -ДІСТРИБЬЮШН» матеріальну допомогу в розмірі 42000грн., яку зобовязався повернути у строк до 01.01.2016 року. Та у випадку не сплати в строк у повному розмірі, ОСОБА_3 зобовязався щоденно починаючи з 01.01.2016 року сплачувати неустойку в розмірі 420грн. ( а.с.144).

Суд вважає зазначити, що легальне визначення розписки у законодавстві відсутнє. Великий енциклопедичний юридичний словник містить наступне визначення розписки: це документ, що засвідчує у письмовій формі факт одержання особою у власність, користування чи розпорядження або прийняття на зберігання грошей, речей, документів тощо від іншої особи. Скріплюється підписом особи, яка її видала, і містить дату та місце її складання, умови й терміни виконання зобовязання. Слід також зауважити, що не будь-яка розписка може бути підтвердженням укладення договору позики, а тільки така, що засвідчує факт отримання позики у борг.

Тобто оригінал розписки містить дані про строки зобов'язання, грошову суму, що передана, дата складання розписки, особистий підпис позичальника. Між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики.

Стаття 1046 ч.2 ЦК України передбачає, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Верховний Суд України в постанові від 18.09.13 р. № 6-63цс 13 вказав на те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передавання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

У постанові Верховного суду України від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15, Верховний суд України дійшов правового висновку про те, що розписка, як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів.

Тобто, наявний оригінал розписки підтверджує боргове зобовязання, містить умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів.

Статтею 1049 ч.1 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачено договором.

Стаття 1049 ч.3 ЦК України передбачає, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалися, на його банківський рахунок.

Судом в якості свідка була допитана ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка повідомила суду, що вона працює в ТОВ «Таіс-Дистрибьюшн» на посаді головного бухгалтера з 2013 року. Відповідач по справі ОСОБА_3 працював в товаристві за контрактом торговим представником, але вона особисто з ним не знайома. За рішенням директора ТОВ «Таіс-Дистрибьюшн», вона підготовила наказ про видачу ОСОБА_3 поворотної фінансової допомоги. Розписку ОСОБА_3 писав сам, за сусіднім столом у довільній формі. На основі видаткового-касового ордеру, який підписаний директором ОСОБА_7 та розписки відповідача, ОСОБА_3 були видані 23 листопада 2015 року готівкові кошти у розмірі 42000 грн. Також повідомила, що на їхньому підприємстві практикують надання допомоги працівникам, якщо в касі підприємства є готівкові кошти, в такому випадку, працівник який просить фінансову допомогу звертається до директора. Директор вирішує давати чи не давати таку допомогу. По розпорядженню директора, бухгалтер підготовлює наказ про надання поворотної фінансової допомоги та видатковий касовий ордер. Потім, директор підписує наказ та видатковий касовий ордер і працівник у бухгалтерії пише розписку. При наявності розписки та видаткового-касового ордеру, які підписані директором особа отримує в касі грошові кошти. Восени 2016 року вона дізналася, що оригінал видаткового касового ордену втрачений.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка є директором ТОВ «Таіс-Дистрибьюшн» в частині порядку надання працівникам товариства поворотної фінансової допомоги надала покази ідентичні показам свідка ОСОБА_8 Що стосується безпосередньо отримання готівки відповідачем ОСОБА_3, зазначила, що ОСОБА_3 усно звернувся до неї з проханням про надання йому фінансової допомоги по сімейним обставинам. По її розпорядженню, бухгалтерія підготувала наказ про видачу ОСОБА_3 поворотної фінансової допомоги у розмірі 42000грн. та видатковий касовий ордер. Їй особисто розписку ОСОБА_3 не писав, ні якого впливу до нього вона не застосувала. У них в ТОВ так заведено, що працівники отримують в бухгалтерії грошові кошти тільки при наявності розписки та видаткового-касового ордеру, які підписані директором. Крім того, зазначила, що нею підписаний наказ про видачу співробітнику ОСОБА_3 фінансової допомоги з зазначенням дати повернення грошей в касу підприємства, а також те, що на касовому ордері мається її власний підпис, все це свідчить про те, що готівка дійсно видавалася ОСОБА_3 з каси підприємства. Про утрачений оригінал видаткового ордеру вона дізналася нещодавно, відреагувала негативно.

Свідок ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, суду пояснила, що вона є бухгалтером - касиром у ТОВ «Таіс-Дистрибьюшн», з відповідачем особисто не знайома. Щодо видачі грошей із каси товариства ОСОБА_3 повідомила, що не памятає, як само вона видавала йому ці гроші, але зазначила, що оскільки в наявності є видатково-касовий ордер з підписами директора та головного бухгалтера та розписка ОСОБА_3І, це було підставою для видачі готівки із каси.

У суду не має підстав ставити під сумніви пояснення вказаних свідків.

Відповідно до ч.3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ч.2 ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Як передбачено ст.ст. 58, 59 ЦПК України докази повинні бути належними та допустимими.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий сторонами, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»), при цьому жодна із сторін не була поставлена судом у менш сприятливе становище, порівняно з іншою стороною, на чому наголошується у практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «ОСОБА_4 проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

Позивачем надано до позовної заяви ксерокопію видаткового касового ордеру від 23.11.2015 року.

Таким чином, суд вважає, що наявна в матеріалах справи тільки ксерокопія видаткового касового ордеру від 23.11.2015 року не може бути прийнята судом в якості належного та допустимого доказу по справі.

Суд, не бере до уваги твердження відповідача ОСОБА_3 та його представників, щодо не отримання ним матеріальної допомоги в розмірі 42000грн. та що розписку він писав під застосуванням негативних засобів впливу до нього директором ТОВ «ТАІС-Дистрибьюшн», оскільки ані відповідачем, ані його представниками суду не було надано жодного доказу на підтвердження цих обставин.

Всі інші заперечення ОСОБА_3 та його представника є хибними, не заслуговують уваги та розцінюються судом, як спосіб уникнути від виконання прийнятих на себе договірних зобовязань за договором позики від 23.11.2015року.

Виходячи з положень ст.625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із частиною першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 ЦК України, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У постанові Верховного суду України від 02.09.2015 року у справі № 6-369цс15, Верховний суд України дійшов правового висновку, що у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Стягнення з боржника, який порушив грошове зобовязання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобовязання, оскільки відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

За правилами п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач порушив умови договору позики і станом на день розгляду справи судом не погасив наявну заборгованість, тому згідно розрахунку суми пені за період прострочення з 01.01.2016 року по 10.02.2016 року ( 41 днів прострочення) загальна сума пені складає 2070,16грн. та згідно розрахунку суми процентів за період прострочення з 01.01.2016 року по 10.02.2016 року ( 41 днів прострочення) загальна сума процентів складає 141,53 грн. ( а.с.5).

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне заявлені вимоги позивача ТОВ «ТАІС -ДІСТРИБЬЮШН» до ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі, в сумі -44211,69 грн. - загальна сума боргу: з яких - 42000 грн. сума позики; 2070,16 грн. неустойка; 141,53грн. - три відсотки річних.

Крім того, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача мають бути стягнуті понесені та документально підтверджені судові витрати, що складаються зі сплаченого позивачем судового збору у сумі 1378грн.

Керуючись ст.ст. 253, 258, 526, 530, 549, 624, 629, 1046,1047, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. 10, 11, 57-60, 64, 88, 131, 208, 209, 212-215, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «ТАІС ДІСТРИБЬЮШН» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 (паспорт серії КМ 822428, виданий 15.01.2013 року Роздільнянським РВ ГУ ДМС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «ТАІС ДІСТРИБЬЮШН» () борг за договором позики в сумі 44211,69грн., у тому числі:

- заборгованість за договором позики 42000рн.;

- неустойка (пеня) 2070,16грн.;

- три відсотки річних 141,53грн;

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого за адресою:Одеська область, АДРЕСА_1 (паспорт серії КМ 822428, виданий 15.01.2013 року Роздільнянським РВ ГУ ДМС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «ТАІС ДІСТРИБЬЮШН» ( ) в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору в розмірі 1378грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Роздільнянський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 20.03.2017 року

Суддя С. І. Гринчак