У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Ковальчук Н.М., Бондаренко Н.В.

секретар судового засідання: Вихотень Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання самочинно побудованої мережі водовідведення (каналізації),-

в с т а н о в и л а :

02 березня 2016 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 із зустрічним позовом про визнання самочинно побудованої мережі водовідведення (каналізації).

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06 квітня 2017 року в задоволенні позовів відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 подали апеляційні скарги в яких доводять про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі вказує, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, проте не вмотивовано відмовив в задоволенні первісного позову до ОСОБА_1, в порушення вимог п.3 ст. 215 ЦПК України суд не вказав в оскаржуваному рішенні мотиви, згідно яких він прийшов до висновку про відмову в позові.

Просить рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 квітня 2017 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині у повному обсязі.

ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі вказує, що висновок суду щодо проведення ОСОБА_5 в 2000 році комунікації до будинку, в тому числі - водовідведення яка пролягає на земельній ділянці належній ОСОБА_1 ґрунтується виключно на припущеннях, що суперечить вимогам ст.ст. 10,60,212-214 ЦПК України.

Просить рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 квітня 2017 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_4 є неналежним відповідачем по справі, а тому вимоги пред'явленні до неї є безпідставними.

З таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів Апеляційного суду Рівненської області не погоджується з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві власності належить 41/100 житлового будинку з надвірними будівлями та земельна ділянка площею 0,0212 га кадастровий номер:НОМЕР_1 по АДРЕСА_1. Вказаний житловий будинок та земельна ділянка належать її на підставі договорів дарування від 17 червня 2015 року.

Відповідачу ОСОБА_1 на праві власності належить квартира №1 в житловому будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_2 та земельна ділянка площею 0,0768 га належать ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договорів дарування від 12 липня 2005 року.

ОСОБА_5, який є батьком позивачки в 2000 році проведено комунікації до будинку, в тому числі - водовідведення(каналізації). Мережа водовідведення (каналізації) пролягає через земельну ділянку по АДРЕСА_2, яка знаходиться у користуванні ОСОБА_1

Позивачка безперешкодно користувалися системою водовідведення. Будь-яких заперечень зі сторони ОСОБА_1, та ОСОБА_4 не було.

За користування каналізацією сплачувались відповідні платежі в КП «Рівнеоблводоканал», а в подальшому - в КП «Рівнеміськводоканал».

В 2015 році ОСОБА_1 перекрив систему водовідведення.

ОСОБА_2 неодноразово зверталась до відповідача з пропозицією врегулювання спору та із скаргами до компетентних органів.

З відповіді КП «Рівнеоблводоканал» на скаргу №2780 від 29 липня 2015 року вбачається, що каналізаційна мережа ж/б АДРЕСА_1 на балансі підприємства «Рівнеоблводоканал» не перебуває. Стічні води від ж/б АДРЕСА_1 потрапляють у комунальний каналізаційний колектор Д300мм по вул. В.Стуса, за стан мережі до місця приєднання в комунальну мережу відповідає абонент. Крім того, згідно з технічними умовами від 15 березня 2000 року за №409/01-11 приєднання дворових мереж каналізації ж/бАДРЕСА_1 здійснюється до дворових мереж каналізації ж/б АДРЕСА_2 за письмовою згодою (а.с. 19).

У зв'язку з відмовою відповідачів відновити роботу мережі водовідведення, позивач встановила нову систему водовідведення.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до зазначеної статті шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

З матеріалів справи не вбачається наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього, оскільки витрати понесені при будівництві нової мережі водовідведення не є наслідком протиправного діяння або заподіяння шкоди, тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за їх безпідставністю.

Щодо вимог зустрічного позову, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в його задоволенні з огляду на наступне.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Тобто, суд не може захищати порушені права та інтереси у спосіб, який не передбачений законом.

У відповідності до змісту ст. ст.11,15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Положеннями ст. 16 ЦК України визначено перелік способів захисту суб'єктивних цивільних прав, спрямованих на вчинення матеріально-правових заходів примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Кожна особа відповідно до вимог ст. 16 ЦК України має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом визначені ч.2 ст. 16 ЦК України, до них належать: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної шкоди; визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх службових осіб.

Отже, особа, яка вважає, що її право порушене може скористатися певним способом захисту свого порушеного права, що визначений законом.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 про визнання самочинно побудованої мережі водовідведення (каналізації) не зрозуміло, яке саме право порушується та про захист яких саме прав особи йдеться.

Крім того, в силу ст. 19 Конституції України, суд може застосувати лише такий спосіб захисту, що передбачений законом.

Таким чином предмет позову щодо визнання самочинно побудованої мережі водовідведення (каналізації) не відповідає встановленим Цивільним Кодексом України способам захисту.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене без порушень норм матеріального та процесуального права, судом в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, апеляційна скарга не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча

Судді :