АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м Києва в складі:

головуючого - судді Кирилюк Г.М.,

суддів: Музичко С.Г., Рейнарт І.М.

при секретарі Юрчуку С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2017 року,

встановила:

12.04.2015 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (надалі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулось до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 014/8051/74/56510 від 11 червня 2007 року, що станом на 16.03.2015 року становить 184304,51 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 4 012 379,40 грн. та складається із: заборгованості по кредиту - 135 403,94 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ - 2 947 795,36 грн.; заборгованості по відсоткам - 14 783,98 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ - 321 852,88 грн.; пені - 34 116,59 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ -742 731,16 грн., та витрати на сплату судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11 червня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «РайффайзенБанк Аваль», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №014/8051/74/56510, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії в сумі 151 500 доларів США, на строк до 11.06.2027 року, зі сплатою відсотків у розмірі 12,85% річних.

Відповідно до п. 10.1 договору за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 11 червня 2007 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 014/8051/74/56510.

З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника було укладено додаткові угоди до вищевказаного кредитного договору, а саме: 16 березня 2009 р. між банком та позичальником було укладено додаткову угоду №1, відповідно до умов якої позичальнику збільшено строк кредиту на 44 календарних місяців, дата остаточного погашення кредиту - 11 лютого 2031 року; 27 квітня2010 року - додаткову угоду №2, відповідно до умов якої позичальнику збільшено строк кредиту на 24 календарних місяці (дата остаточного погашення кредиту - 11 лютого 2033 року) та тимчасово на період з 27 квітня 2010 року до 27 квітня 2011 року зменшено розмір щомісячного платежу за кредитом; 30 липня 2010 року - додаткову угоду №3, відповідно до умов якої позичальнику тимчасово, на період з 15 серпня 2010 року до 14 серпня 2011 року зменшено розмір щомісячного платежу за кредитом.

Оскільки позичальник припинив належним чином виконувати свої грошові зобов'язання за кредитним договором виникла прострочена заборгованість, яку у відповідності до вимог ст. 544 ЦК України та умов договору позивач просив стягнути з боржника та поручителя у солідарному порядку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2017 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в розмірі 184 304,51 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 4 012 379,40 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня 2017 року в описовій та мотивувальній частинах рішення виправлено допущені описки.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2017 року.

Свої доводи обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не було повідомлено ОСОБА_3 про час розгляду справи, що призвело до ухвалення помилкового рішення.

Зазначив, що судом не застосовано Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року, яким заборонено на час проведення антитерористичної операції нарахування пені на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, де проводилася антитерористична операція. Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований та проживає в м. Сніжне Донецької області.

Крім цього, оскаржуване судове рішення містить невірний розрахунок заборгованості.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" - Науменко О.В. просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, що беруть участь в справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що боржником належним чином не виконувались умови кредитного договору, забезпеченого порукою, а тому дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача як поручителя на користь банку заборгованості.

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 11 червня 2007 року між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №014/8051/74/56510, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії з лімітом 151 500 доларів США, а позичальник зобов'язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів банку, та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначені договором. Процентна ставка за користування кредитом встановлена на рівні 12,85% річних. Кредит надавався на строк по 11 червня 2027 року.

11 червня 2007 року між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_3 укладено договір поруки №014/8051/74/56510, за умовами якого останній на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання відповідати перед банком по борговим зобов'язанням ОСОБА_2, які виникають з умов кредитного договору №014/8051/74/56510 від 11 червня 2007 року, а саме: повернути кредит в розмірі 151 500 дол. США та проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором (п.1.2 договору).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не виконувала належним чином умови кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 17.01.2015 р. утворилась заборгованість, яка складалась з : 519,80 дол. США - прострочений кредит; 12 019,15 дол. США - заборгованість по процентам.

У зв'язку з виникненням заборгованості за кредитним договором банк направив ОСОБА_2 вимогу про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором (а.с.38 т.1).

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк ( кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що додатковою угодою від 16 березня 2009 року №1 до кредитного договору №014/8051/74/56510, укладеною між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_2, з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, кредитор та позичальник досягли згоди про зміну умов погашення кредиту: строк кредиту збільшити на 44 календарних місяців; дата остаточного погашення кредиту - 11 лютого 2031 р. (а.с.24 т.1).

Тобто умовами вказаної додаткової угоди банк та позичальник змінили строки здійснення платежів, які мали бути здійснені позичальником в погашення заборгованості за кредитом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-1161цс15 від 21 жовтня 2015 року, згідно із частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

За положеннями частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Тобто закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Унесення додатковою угодою змін до кредитного договору в частині збільшення строку кредитування на 44 календарних місяці без згоди поручителя на такі зміни призводить до збільшення обсягу відповідальності останнього і зумовлює припинення поруки.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 квітня 2010 року ОСОБА_3 надав згоду на зміну умов кредитного договору, а саме збільшення строку кредиту на 24 календарних місяців, до 11 лютого 2033 року (а.с.25-28 т.1).

Разом з тим, вказані зміни до договору поруки були внесені через рік після збільшення строку кредиту, а закон пов'язує припинення поруки зі зміною зобов'язання, забезпеченого порукою, у момент внесення таких змін, якими збільшується обсяг відповідальності поручителя.

При вирішенні даної справи колегія суддів враховує також ту обставину, що додатковою угодою №3 до кредитного договору №014/8051/74/56510, укладеною між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_2, кредитор та позичальник досягли згоди про те, що з 30 липня 2010 року фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, у зв'язку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів позичальнику ( п. 1.3 додаткової угоди №3 (а.с.31-32 т.1).

Доказів отримання згоди поручителя на збільшення заборгованості за сумою кредиту на суму заборгованості за процентами матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції у порушення ст.212-214 ЦПК України на зазначені вимоги закону та обставини справи уваги не звернув, не встановив дійсних прав і обов'язків сторін, які випливають з кредитного договору та договору поруки, не перевірив обставин наявності у позивача суб'єктивного права на пред'явлення вимоги до поручителя за умов збільшення обсягу його відповідальності без отримання відповідної згоди та дійшов необґрунтованого висновку про задоволення позову до ОСОБА_3

З огляду на відсутність згоди поручителя на збільшення обсягу його відповідальності у зв'язку з укладенням між позичальником та банком додаткової угоди №1 від 16 березня 2009 року до кредитного договору №014/8051/74/56510 та зміною у зв'язку з цим обсягу його відповідальності в бік збільшення, порука ОСОБА_3 припинилась у відповідності до ч.1 ст.559 ЦК України.

Вказана обставина є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову до вказаної особи.

Доводи апеляційної скарги щодо незастосування судом першої інстанції Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року є необґрунтованими, оскільки поручитель відповідає в межах обсягу відповідальності боржника ОСОБА_2, а остання не надала суду першої інстанції доказів на підтвердження поширення на неї мораторію на виконання договірних зобов'язань та на нарахування пені на основну суму заборгованості за кредитним договором.

Помилковість в наведеному судом першої інстанції розрахунку було виправлено цим судом шляхом постановлення відповідної ухвали (а.с. 32-36 т.2).

Відповідно до ч.3 ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судове рішення в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 остання не оскаржує, а тому воно не є предметом апеляційного розгляду.

Керуючись ст. 303, 304 ,307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України колегія суддів

Вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2017 року в частині задоволення позову до ОСОБА_3 скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Спрва №761/10841/15-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/796/9552/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.