Справа № 345/4695/16-ц
Провадження № 22-ц/779/993/2017
Головуючий у 1 інстанції Онушканич В. В.
Суддя-доповідач Ясеновенко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Максюти І.О., Мелінишин Г.П.,

секретаря Возняк В.Д.,

з участю сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду від 27 квітня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

28.12.2016 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В заяві зазначила, що з 04.10.2008 року до 13.10.2016 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, під час якого набули за договором купівлі-продажу від 18.07.2014 року земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1, і на цій земельній ділянці збудували житловий будинок, який ще не зданий в експлуатацію.

Посилаючись на те, що у добровільному порядку вони не можуть поділити спільне майно, просила визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки та на 1/2 частину об'єкта незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 Івано-Франківської області.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 27.04.2017 року позов задоволено.

Постановлено провести поділ земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 Івано-Франківської області між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, визнавши за кожним із них право власності на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 Івано-Франківської області.

Також постановлено провести поділ об'єкта незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 Івано-Франківської області між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, визнавши за кожним із них право власності на 1/2 частину об'єкта незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 Івано-Франківської області.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3500,00 грн. витрат на правову допомогу та 4255,37 грн. витрат по оплаті судового збору.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на незаконність рішення суду.

Апелянт не погоджується з висновком суду про те, що спільне майно придбане ними за рахунок спільних доходів, зокрема заробітної плати, допомоги при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною, а ним не подано доказів того, що придбання земельної ділянки та зведення будинку здійснювалось за рахунок позичених коштів.

ОСОБА_2 вказує на те, що суд не зіставив вартість придбання земельної ділянки, будівельних матеріалів та робіт з сумою коштів, отриманих ними як заробітну плату

Разом з тим, у наданих ним розписках зазначено, що кошти позичаються для придбання будівельних матеріалів та на придбання земельної ділянки.

Апелянт вказує на те, що загальна сума його з позивачкою доходів за час перебування у шлюбі становить 550 000 грн., що також спростовує висновок суду про придбання майна за доходи від зарплати.

Суд не дав належної оцінки поданим ним квитанціям, накладним, прибутковим касовим ордерам та договорам з відмітками про сплату коштів, які підтверджують витрачання ним позичених коштів.

Судом не враховано роз'яснень, зазначених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" про те, що за позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

При неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з врахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Позивачкою не доведено технічну можливість поділу незавершеного будівництва, ступінь готовності якого становить 54%.

Судом також не враховано правову позицію, висловлену у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 3 червня 2015 року № 6-38цс15 про те, що критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 Сімейного кодексу України вважається правильно застосованою.

Оскільки позивач не довела, що спірне майно набуто за спільні кошти, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

ОСОБА_2 та його представник апеляційну скаргу підтримали з мотивів, наведених у ній.

ОСОБА_1 та її представник апеляційну скаргу не визнали.

Заслухавши суддю-доповідача, сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що з 04.10.2008 року до 13.10.2016 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі і у них є дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За договором купівлі-продажу земельної ділянки від 18.07.2014 року ОСОБА_2 придбав земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_1, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1. Пунктом 8 договору купівлі-продажу передбачено, що цей договір укладається в інтересах сім'ї, тому цей правочин вчиняється за згодою дружини ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 59 ).

Встановлено, що під час перебування у шлюбі сторони збудували на вищезазначеній земельній ділянці житловий будинок.

Так, згідно повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 11.11.2014 року замовником будівництва індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 вказаний відповідач ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 61)

Згідно технічного паспорта на індивідуальний житловий будинок готовність незавершеного будівництвом об'єкта нерухомого майна, що знаходиться в АДРЕСА_1, площею забудови 179,2 кв.м., складає 54 % і його вартість з урахуванням діючої індексації становить 651 594,00 грн. Крім цього, на земельній ділянці знаходиться криниця вартістю 12679,00 грн. Загальна вартість домоволодіння 664273,00 грн. Реєстрація права власності на даний об'єкт в ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» не проводилась (т. 1 а.с. 43-45, 46).

Відповідно до ст. 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.71 СК майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка була придбана, а житловий будинок споруджений під час перебування сторін у шлюбі, і відповідач не подав належних доказів, що будівництво здійснювалось за його особисті кошти.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

При цьому колегія суддів враховує наступну правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі N 6-47цс16.

Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об'єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об'єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Відповідно до ст.3607 ЦПК висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У даній справі суд першої інстанції, урахувавши ті обставини, що спірний об'єкт незавершеного будівництва збудований за час шлюбу за спільні кошти подружжя та є об'єктом спільної сумісної власності подружжя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачкою права на 1/2 частину спірного об'єкта незавершеного будівництва та земельної ділянки.

При цьому судом враховано правову позицію, висловлену у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 3 червня 2015 року № 6-38цс15 про те, що критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Посилання відповідача у апеляційній скарзі на те, що судом не враховано того, що витрати на будівництво житлового будинку значно перевищують їх з позивачкою доходи, отримані як заробітну плату, не заслуговують на увагу, оскільки в засіданні суду апеляційної інстанції позивача пояснила, а відповідач не заперечив, що на будівництво були витрачені, крім отриманих ними доходів у вигляді зарплати, також наявні у них спільні грошові заощадження та кошти від продажу автомобіля. Крім того, будівництво проводилось спільними зусиллями також батьків сторін.

Не можуть бути прийняті до уваги і доводи апелянта про те, що на спорудження будинку були витрачені отримані ним в позику кошти за розписками, оскільки позивач ствердила, що їй взагалі не було відомо про позику грошей, а відповідач не довів, що отримавши позики: 03.06.2014 року на суму 7800,00 євро, 02.11.2014 року на суму 6500 дол. США, 05.01.2015 року на суму 7500,00 євро, 15.05.2015 року на суму 8900,00 євро, та 15.09.2015 року на суму 11000,00 доларів США, він поінформував позивачку, як подружжя, про наявні боргові зобов'язання.

Безпідставними є і доводи ОСОБА_2 про те, що суд не дав належної оцінки поданим ним квитанціям, накладним, прибутковим касовим ордерам та договорам з відмітками про сплату коштів, які підтверджують витрачання ним позичених коштів, оскільки такі документи є доказами самих витрат, а не джерела їх походження.

Враховуючи вищенаведене, підстав для скасування рішення суду немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Калуського міськрайонного суду від 27 квітня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: І.О. Максюта

Г.П. Мелінишин