Провадження № 2/317/38/2017
Справа № 317/2613/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Сакояна Д.І.

при секретарі Коваль В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 02 квітня 2008 року відповідно до укладеного договору № б/н ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ПАТ КБ «Приватбанк» є правонаступником прав та обовязків ЗАТ КБ «Приватбанк», у звязку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 р. змінено найменування позивача з Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», проведено державну реєстрацію вказаних змін.

Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобовязаннями. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 30.04.2016 р. має заборгованість 38134,59 грн. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобовязання, заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав банку. Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 38134,59 грн. за кредитним договором № б/н від 02.04.2008 р., яка складається з наступного: 5210,40 грн. заборгованість за кредитом; 27870,16 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3000,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 1804,03 грн. штраф (процентна складова) та судові витрати в розмірі 1378,00 грн.

Представником відповідача ОСОБА_2 22.09.2016 р. подані заперечення на позов (т. 1, а.с. 63), мотивовані тим, що:

банком не доведено його право в односторонньому порядку збільшувати кредитний ліміт;

відсутні докази, що станом на час підписання відповідачем заяви на оформлення кредиту діяли Умови та правила надання банківських послуг саме у тій редакції, що додана до позову;

відсутня інформація щодо строку дії карти;

сплинув строк позовної давності;

з 2012 року відповідач перебуває на обліку та лікуванні у психіатричній лікарні, а тому це є форс-мажорною обставиною;

позивач не надав доказів надання кредиту відповідачу.

24.11.2016 р. до суду надійшли доповнення до заперечень на позов (т. 1, а.с. 169), в яких представник відповідача посилається на п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», вказує на те, що Умови та правила надання банківських послуг не підписані позичальником та просить відмовити у позові у звязку з пропуском строку позовної давності.

В судове засідання в режимі відеоконференції з Самарським районним судом м. Дніпропетровська зявився представник позивача ОСОБА_3, який позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у позові. Також представник позивача зазначив, що загалом відповідач отримав 6 банківських карток, остання з яких має строк дії березень 2016 року. Останній платіж відповідачем було зроблено 21.10.2013 року, а тому термін позовної давності додержано. У стовпчику «заборгованість за пенею та комісією» у розрахунку заборгованості нараховано суму у розмірі 3000,00 грн., яка є пенею, комісія відповідачу не нараховувалась. Умови та правила надання банківських послуг затверджені наказом банку. На момент укладення договору з ОСОБА_1 діяла лише одна редакція Умов, яка додана до матеріалів справи. Наказом від 28.01.2013 р. розмір пені, яка нараховувалась відповідачу було збільшено до 50,00 грн., а наказом від 19.09.2013 р. до 100,00 грн.

У судове засідання 17.08.2016 р., 23.09.2016 р. зявився відповідач ОСОБА_1, який своєї думки з приводу позову висловити не зміг. У подальшому участі у розгляді справи не брав, про причини неявки суд не повідомляв.

У судове засідання зявилась представник відповідача ОСОБА_2, яка проти задоволення позову заперечувала у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні тим, що містяться у запереченнях на позов та доповненнях до них. Також представник відповідача зазначила, що позивачем не доведені належними та допустимими доказами обставини на які він посилається, немає підтвердження, що Умови та правила надання банківських послуг є невідємною частиною договору. Останній платіж у розмірі 2000,00 грн. був внесений сестрою відповідача, а тому слід відмовити у задоволенні позову через пропуск строку позовної давності. З якими Умовами та правилами надання банківських послуг знайомили відповідача вона не знає. Вважає, що заборгованість у розмірі 5210,40 грн. нарахована обґрунтовано. Чи нараховано обґрунтовано відсотки вона не знає, пеня та штраф (процентна складова) нараховані необґрунтовано, штраф у розмірі 250,00 грн. нарахований обґрунтовано.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 зазначила, що вона є сестрою ОСОБА_1, доглядає його, оскільки він хворіє. Коли у 2013 році він захворів на психічну хворобу, то пів року лежав у лікарні. В жовтні 2013 року з його пенсії вона внесла 2000,00 грн. в рахунок погашення кредиту. З ним нічого не узгоджувала через його психічну хворобу. Банківську картку ОСОБА_1 їй дала його матір, кошти вона внесла через відділення банку. Недієздатним відповідача не визнано.

Суд, заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 02.04.2008 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Договір був укладений шляхом підписання позичальником заяви (т. 1, а.с. 15), яка разом із запропонованими ЗАТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами надання банківських послуг (а.с.16-21) складає кредитний договір, датою укладання якого є дата підписання позичальником заяви.

Матеріали справи містять довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду, яка підписана відповідачем 02.04.2008 р. За змістом даної довідки ОСОБА_1М погодився із: відсотковою ставкою 3% на місяць; розміром щомісячного платежу 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн.; строком внесення платежу до 25 числа місяця, що слідує за звітним; пенею, яка складається з пені 1 та пені 2; штрафами 250,00 грн. + 5% від ціни позову.

Зі змісту підписаної ОСОБА_1 заяви про видачу кредиту вбачається, що позичальник ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами.

Після цього відповідачу було відкрито картковий рахунок та видана пластикова картка, яка ключем до цього рахунку.

ПАТ КБ «Приватбанк» є правонаступником прав та обовязків ЗАТ КБ «Приватбанк», у звязку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування позивача з Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», проведено державну реєстрацію вказаних змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Як вбачається з представленого розрахунку, ОСОБА_1 користувався коштами ПАТ КБ «Приватбанк» та здійснював виплати за їх користування, проте, у порушення норм закону та умов договору відповідач за вказаним договором зобовязань належним чином не виконував.

Станом на 30.04.2016 р. позивачем нараховано відповідачу заборгованість у загальному розмірі 38134,59 грн., яка складається з наступного: 5210,40 грн. заборгованість за кредитом; 27870,16 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3000,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 1804,03 грн. штраф (процентна складова).

У відповідності до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, підписавши заяву та засвідчивши згоду з Умовами та правилами надання послуг ПАТ КБ «Приватбанк» його клієнтам, ОСОБА_1 таким чином приєднався до вказаних Умов та правил надання банківських послуг, які по суті є публічною офертою.

Не заслуговують на увагу посилання представника відповідача на те, що Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника, що свідчить про не ознайомлення з їх змістом, не місять дати їх прийняття.

Згідно з ч 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Частиною 1 статті 207 ЦК України в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу звязку.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1, підписавши заяву на видачу кредиту, своїм підписом підтвердив згоду на те, що його заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Вказані дії не суперечать положенням вищевказаних норм матеріального права, суду не надано доказів, що відповідач не був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг та з тарифами, що надані суду першої інстанції Умови та правила не є тими документами, з якими був ознайомлений відповідач під час укладання кредитного договору. Матеріли справи містять лише одні Умови та правила надання банківських послуг, які згідно пояснень представника позивача на час укладення договору з ОСОБА_1 були єдиним варіантом. Крім того, умовами договору та законодавством не передбачено підписання позичальником Умов та правил надання банківських послуг.

Суд відхиляє доводи представника відповідача з цього приводу, оскільки вони є лише припущеннями представника, з огляду на те, що зі слів представника ОСОБА_1 через свій психічний стан наразі позбавлений можливості надати їй відомості щодо змісту Умов та правил надання банківських послуг з якими він знайомився, якщо взагалі знайомився.

Наразі відсутні обґрунтовані підстави вважати, що в матеріалах справи містяться умови відмінні від тих, з якими знайомився відповідач.

Згідно п. 3.1 Умов та правил надання банківських послуг для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунки, видає клієнтові карти, їх вид та строк дії визначений у заяві та в памятці клієнта, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата відкриття рахунку, зазначена в розділі заяви «Відмітки банку».

Відповідно до п. 3.2 Умов та правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банка, та надає банку право в будь-який момент змінити (зменшити чи збільшити ) кредитний ліміт.

Згідно п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг підписання договору є прямою та безумовною згодою боржника відносно будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

За приписами п. 3.4 Умов та правил надання банківських послуг клієнт або його довірена особа використовують платіжні карти в розмірі платіжного ліміту відповідного картрахунку, як засіб для безготівкових розрахунків за товари та (послуги), для перерахування коштів з картрахунків на рахунки інших осіб, а також як засіб для отримання готівки в касах банку, фінансових установах, через банкомати і здійснення інших операцій, передбачених угодою сторін та діючим законодавством України.

Пунктом 3.5 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що порядок здійснення платіжних операцій з використанням платіжних карт, а також порядок отримання кредиту, регулюється діючим законодавством України, нормами Міжнародних платіжних систем, цим договором, умовами і правилами надання банківських послуг та тарифами банку.

Згідно з п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобовязаний погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, за перевитрачання платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Пунктом 6.6 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що клієнт зобовязаний у випадках невиконання зобовязань по договору, на вимогу банку виконувати зобовязання по поверненню кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафту), сплаті винагороди банку.

Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики.

За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно зі ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

За загальним правилом згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, зазначеними нормами закону початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. У звязку з цим початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусово-судовому порядку.

Представником позивача подано письмову заяву про застосування позовної давності. Зі змісту заяви про застосування позовної давності вбачається, що представник відповідача просить застосувати позовну давність щодо заявлених банком вимог у повному обсязі.

Згідно довідки ПАТ КБ «Приватбанк» (т. 2, а.с. 5) відповідач за час дії договору отримав шість банківських карток, остання картка позивача має строк дії 03/16, тобто строк дії платіжної картки, виданої відповідачу сплив в останній день місяця року, зазначеного у картці 31 березня 2016 року.

Факт отримання банківських карток підтверджений також фотографіями, що зроблені під час отримання карток.

З наданих суду виписок по рахунку відповідача судом встановлено, що відповідач у 2013 році активно користувався банківськами картками № 097875, № 386157, які за інформацією банку мають строк дії до 03.2016 р. та 12.2015 р. відповідно, що вказує на те, що відповідач дійсно отримував картки після закінчення строку дії попередніх карток, які мали строк дії до 03.2012 р.

У світлі приписів ст. 60 ЦПК України, суд констатує, що відповідач не спростував належними та допустимими доказами, що надані йому банківські картки мали інший строк дії, ніж той, який вказано банком у наданих суду документах.

Оскільки позивач звернувся до суду 07.06.2016 р., про що свідчать відповідомості відомості з конверту (т. 1 а.с. 30), то суд констатує, що звернення позивача до суду з приводу стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками відбулось в межах строку позовної давності.

Суд відхиляє доводи представника відповідача щодо того, що останній платіж 21.10.2013 р. було внесено не відповідачем, а іншою особою, оскільки з показань свідка ОСОБА_4 видно, що платіж внесено хоча і нею, однак в інтересах ОСОБА_1, внесені грошові кошти згідно пояснень свідка взяті з пенсії ОСОБА_1 При цьому, суд не може не врахувати, що з часу внесення платежу 21.10.2013 р. ані відповідач ОСОБА_1, ані свідок ОСОБА_4 не звертались до банку з приводу помилковості даної операції. З огляду на вищевикладене, обрахунок строку позовної давності з 15.01.2013 р., тобто дати внесення передостаннього платежу, буде суперечити приписам ч. 1 ст. 261 ЦК України.

Заперечуючи у судовому засіданні проти позову, представник відповідача ОСОБА_2 вказала на невідповідність законодавству підвищення банком в односторонньому порядку без повідомлення та згоди позичальника процентної ставки за користування кредитними коштами з 36 % річних до 43,2% річних.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Як розяснено у абз. 3 п. 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні питання про правомірність підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентною ставкою суди повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641-642 ЦК України або в порядку визначеному частиною 6 статті 1056-1 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобовязаною у разі її прийняття.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Згідно з п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість зміни банком тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк зобовязаний у строк не менше ніж за 7 днів до ведення змін проінформувати про це клієнта, зокрема у виписці за картрахунком. Якщо протягом 7 днів банк не отримав від клієнта повідомлення про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт прийняв нові умови.

Пунктом 5.5.1 Правил користування платіжною карткою визначено що за несвоєчасне виконання грошових зобовязань держатель сплачує відсотки по підвищені процентній ставці або додаткову комісію, розмір яких визначається тарифами.

Відповідно до п. 6.3 Умов та правил надання банківських послуг до обовязків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам.

Відповідно до п. 6.4 Умов та правил надання банківських послуг при незгоді зі змінами Правил та /або тарифів банку клієнт зобовязаний надати банку письмову заяву про розірвання договору та погасити заборгованість, що утворилася перед банком, в тому числі заборгованість, що утворилася протягом 30 днів з моменту повернення карт, виданих держателю та його довіреним особам.

За змістом ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 653 ЦК України в разі зміни договору зобовязання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу) за винятком випадків, встановлених законом.

Отже, якщо сторонами кредитного договору досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитним договором з дотриманням певної процедури, то такі умови повинні виконуватись сторонами з моменту досягнення домовленості, тобто з моменту підписання договору.

Виходячи з аналізу ст.ст. 5, 627, 629, 653 ЦК України слід дійти висновку про те, що якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов із додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним

З матеріалів справи, з заперечень на позов не вбачається, що ОСОБА_1 подавав до ПАТ КБ «Приватбанк» заяву про розірвання договору від 02.04.2008 р.

Виходячи з обізнаності ОСОБА_1 з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, які разом з заявою підписаною позичальником складають кредитний договір від 02.04.2008 р., невиконання ОСОБА_1 передбаченого цим договором обовязку отримувати виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам, не є підставою вважати, що банк не виконав свого обовязку про повідомлення клієнта про зміну тарифів. Виписка про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам є каналом інформативного повідомлення клієнта, який офіційно передбачений умовами договору в якості обовязкового. Застосування банком інших засобів комунікації для передачі клієнту інформації зокрема про збільшення процентної ставки є правом банку, а не обовязком.

Згідно з наказами ПАТ КБ «Приватбанк» процентна ставка протягом дії кредитного договору змінювалась як в сторону зменшення, так і в сторону збільшення.

Відповідач не надав суду доказів про отримання ним виписки (виписок) про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам, зокрема за періоди, що передували зміні банком процентної ставки за договором від 02.04.2008 р. та про відсутність у таких виписках інформації про збільшення розміру процентної ставки.

При таких обставинах, виходячи безпосередньо з умов договору б/н від 02.04.2008 р., вважається, що ОСОБА_1 таким чином погодився зі змінами (збільшенням) розміру процентної ставки запропонованої банком.

Представник відповідача у судовому не визнала суми заборгованості по процентам, штрафу та пені, не заявляючи при цьому про призначення відповідної судової експертизи і не представляючи власний розрахунок заборгованості.

При таких обставинах дослідження розрахунку заборгованості принаймні в частині арифметичної перевірки правильності здійснених нарахувань є обовязком суду.

Хоча представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала у повному обсязі, наявність заборгованості по тілу кредиту у розмірі 5210,40 грн. вона у судовому визнала визнала. Дану суму суд вважає обґрунтованою та такою, що нарахована правомірно.

Щодо відсотків за користування кредитом, то суд виходить з наступного. Загальна сума відсотків за користування кредитними коштами складається з суми відсотків нарахованих з залишків поточної та простроченої заборгованості за кредитом.

Перевіривши арифметичний розрахунок нарахованих відсотків на залишок простроченої заборгованості, судом встановлено, що його вчинено частково не вірно. Так, розмір відсотків на залишок простроченої заборгованості розраховується по формулі: сума заборгованості за кредитом з якої нараховуються проценти (стовпчик № 5) х розмір процентної ставки (стовпчик № 7) / 365 (кількість днів у календарному році) / 100 х кількість днів прострочення (стовпчик № 2).

Таким чином, у десятому стовпчику розрахунку заборгованості, що наданий позивачем (т. 1, а.с. 6-14), містяться помилкові дані, а саме за:

01.07.2008 року 80,64*36%/365/100*4 = 0,28 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 0,32 грн. (різниця +0,04 грн.);

05.07.2008 року 80,64*36%/365/100*3 = 0,21 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 0,24 грн. (різниця +0,03 грн.);

03.03.2009 року 5,39*36%/365/100*13 = 0,01 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 0,07 грн. (різниця +0,06 грн.);

31.07.2012 року 240,15*36%/365/100*5 = 0,15 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 0,20 грн. (різниця +0,05 грн.);

05.08.2012 року 240,15*36%/365/100*2 = 0,47 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 0,48 грн. (різниця +0,01 грн.);

07.08.2012 року 240,15*36%/365/100*7 = 1,61 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 1,68 грн. (різниця +0,07 грн.);

Аналогічним чином розраховано показники за інші дати, які є наступними:

14.08.2012 року 0,01 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 0,02 грн. (різниця +0,01 грн.);

15.08.2012 року 0,04 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 0,07 грн. (різниця +0,03 грн.);

19.08.2012 року 0,01 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 0,02 грн. (різниця +0,01 грн.);

20.08.2012 року 0,08 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 0,13 грн. (різниця +0,05 грн.);

28.08.2012 року 0,03 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 0,06 грн. (різниця +0,0 грн.);

31.08.2012 року 0,10 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 0,12 грн. (різниця +0,02 грн.);

05.09.2012 року 1,78 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 1,81 грн. (різниця +0,03 грн.);

13.09.2012 року 0,52 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 0,56 грн. (різниця +0,04 грн.);

05.01.2013 року 0,63 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 0,64 грн. (різниця +0,01 грн.);

05.02.2013 року 3,57 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 3,60 грн. (різниця +0,03 грн.);

26.02.2013 року 0,34 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 0,35 грн. (різниця +0,01 грн.);

01.03.2013 року 9,72 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 9,86 грн. (різниця +0,14 грн.);

28.03.2013 року 0,36 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 0,37 грн. (різниця +0,01 грн.);

01.04.2013 року 11,82 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 11,88 грн. (різниця +0,06 грн.);

22.04.2013 року 3,92 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 3,95 грн. (різниця +0,03 грн.);

29.04.2013 року 0,56 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 0,57 грн. (різниця +0,01 грн.);

30.04.2013 року 0,76 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 0,77 грн. (різниця +0,01 грн.);

01.05.2013 року 22,04 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 22,23 грн. (різниця +0,19 грн.);

31.05.2013 року 0,95 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 0,96 грн. (різниця +0,01 грн.);

01.06.2013 року 25,65 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 25,79 грн. (різниця +0,14 грн.);

28.06.2013 року 2,28 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 2,29 грн. (різниця +0,01 грн.);

30.06.2013 року 0,14 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 0,15 грн. (різниця +0,01 грн.);

01.07.2013 року 30,78 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 31,01 грн. (різниця +0,23 грн.);

28.07.2013 року 3,42 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 3,44 грн. (різниця +0,02 грн.);

01.08.2013 року 39,15 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 39,23 грн. (різниця +0,08 грн.);

30.08.2013 року 1,53 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 1,54 грн. (різниця +0,01 грн.);

01.09.2013 року 44,37 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 44,58 грн. (різниця +0,21 грн.);

30.09.2013 року 1,73 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 1,74 грн. (різниця +0,01 грн.);

01.10.2013 року 34,60 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 34,69 грн. (різниця +0,09 грн.);

01.11.2013 року 7,85 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 7,87 грн. (різниця +0,02 грн.);

06.11.2013 року 36,11 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 36,17 грн. (різниця +0,06 грн.);

29.11.2013 року 1,74 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 1,75 грн. (різниця +0,01 грн.);

01.12.2013 року 48,72 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 48,83 грн. (різниця +0,11 грн.);

29.12.2013 року 3,48 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 3,49 грн. (різниця +0,01 грн.);

31.12.2013 року 1,92 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 1,93 грн. (різниця +0,01 грн.);

01.01.2014 року 57,60 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 57,89 грн. (різниця +0,29 грн.);

31.01.2014 року 2,10 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 2,11 грн. (різниця +0,01 грн.);

01.02.2014 року 56,70 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 56,80 грн. (різниця +0,10 грн.);

01.03.2014 року 61,56 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 84,63 грн. (різниця +23,07 грн.);

28.03.2014 року 6,84 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 9,41 грн. (різниця +2,57 грн.);

31.03.2014 року 2,47 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 3,53 грн. (різниця +1,06 грн.);

01.04.2014 року 9,88 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 14,14 грн. (різниця +4,26 грн.);

05.04.2014 року 61,75 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 176,74 грн. (різниця +114,99 грн.);

30.04.2014 року 2,54 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 7,80 грн. (різниця +5,26 грн.);

01.05.2014 року 73,66 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 226,33 грн. (різниця +152,63 грн.);

30.05.2014 року 5,08 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 17,08 грн. (різниця +12,00 грн.);

01.06.2014 року 73,66 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 247,58 грн. (різниця +173,92 грн.);

30.06.2014 року 2,54 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 9,33 грн. (різниця +6,79 грн.);

01.07.2014 року 73,66 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 270,68 грн. (різниця +197,02 грн.);

30.07.2014 року 2,54 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 9,33 грн. (різниця +6,79 грн.);

31.07.2014 року 2,54 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 10,18 грн. (різниця +7,64 грн.);

01.08.2014 року 71,12 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 284,96 грн. (різниця +213,84 грн.);

29.08.2014 року 5,08 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 22,07 грн. (різниця +16,99 грн.);

31.08.2014 року 2,54 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 11,03 грн. (різниця +8,49 грн.);

01.09.2014 року 82,32 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 358,30 грн. (різниця +275,98 грн.);

29.09.2014 року 2,94 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 12,79 грн. (різниця +9,85 грн.);

30.09.2014 року 2,94 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 13,98 грн. (різниця +11,04 грн.);

01.10.2014 року 85,26 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 405,42 грн. (різниця +320,16 грн.);

30.10.2014 року 2,94 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 13,97 грн. (різниця +11,03 грн.);

31.10.2014 року 82,32 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 426,31 грн. (різниця +343,99 грн.);

28.11.2014 року 5,88 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 30,74 грн. (різниця +24,86 грн.);

30.11.2014 року 82,32 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 463,01 грн. (різниця +380,69 грн.);

28.12.2014 року 5,88 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 33,15 грн. (різниця +27,27 грн.);

30.12.2014 року 2,94 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 16,57 грн. (різниця +13,63 грн.);

31.12.2014 року 88,20 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 537,69 грн. (різниця +449,49 грн.);

30.01.2015 року 2,94 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 17,97 грн. (різниця +15,03 грн.);

31.01.2015 року 79,38 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 523,95 грн. (різниця +444,57 грн.);

27.02.2015 року 2,94 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 19,45 грн. (різниця +16,51 грн.);

28.02.2015 року 79,38 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 563,40 грн. (різниця +484,02 грн.);

27.03.2015 року 2,94 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 20,91 грн. (різниця +17,97 грн.);

28.03.2015 року 8,82 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 62,74 грн. (різниця +53,92 грн.);

31.03.2015 року 2,94 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 20,91 грн. (різниця +17,97 грн.);

01.04.2015 року 105,85 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 811,75 грн. (різниця +705,90 грн.);

30.04.2015 року 105,85 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 882,01 грн. (різниця +776,16 грн.);

29.05.2015 року 3,65 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 30,50 грн. (різниця +26,85 грн.);

30.05.2015 року 3,65 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 30,74 грн. (різниця +27,09 грн.);

31.05.2015 року 105,85 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 962,05 грн. (різниця +856,20 грн.);

29.06.2015 року 3,65 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 33,26 грн. (різниця +29,61 грн.);

30.06.2015 року 109,50 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 1081,69 грн. (різниця +972,19 грн.);

30.07.2015 року 3,65 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 36,15 грн. (різниця +32,50 грн.);

31.07.2015 року 113,15 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 1215,98 грн. (різниця +1102,83 грн.);

31.08.2015 року 109,50 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 1278,90 грн. (різниця +1169,40 грн.);

30.09.2015 року 109,50 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 1385,76 грн. (різниця +1276,26 грн.);

30.10.2015 року 3,65 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 46,31 грн. (різниця +42,66 грн.);

31.10.2015 року 109,50 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 1503,26 грн. (різниця +1393,76 грн.);

30.11.2015 року 109,50 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 1625,76 грн. (різниця +1516,26 грн.);

30.12.2015 року 3,65 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 54,33 грн. (різниця +50,68 грн.);

31.12.2015 року 36,50 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 582,42грн. (різниця +545,92 грн.);

10.01.2016 року 69,35 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 1114,85 грн. (різниця +1045,50 грн.);

29.01.2016 року 7,30 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 117,59 грн. (різниця +110,29 грн.);

31.01.2016 року 105,85 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 1836,94 грн. (різниця +1731,09 грн.);

29.02.2016 року 105,85 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 1978,03 грн. (різниця +1872,18 грн.);

29.03.2016 року 7,30 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 136,75 грн. (різниця +129,45 грн.);

31.03.2016 року 105,85 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 2137,29 грн. (різниця +2031,44 грн.);

29.04.2016 року 3,65 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 73,89 грн. (різниця +70,24 грн.);

30.04.2016 року 3,65 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 74,12 грн. (різниця +70,47 грн.).

Таким чином, відповідачем безпідставно нараховано до загальної суми заборгованості 21452,65 грн. Дана сума складається з арифметичної суми відсотків, зазначених вище у дужках, тобто тих, які нараховані арифметично не вірно.

Отже, сума процентів, що підлягає стягненню, дорівнює: 27870,16 грн. 21452,65 грн. = 6417,51 грн. і являє собою суму всіх процентів станом на 30.04.2016 р.

Суд зазначає, що відповідач не погоджувався з заявленими вимогами, сума яких випливає з таблиці розрахунку заборгованості, посилаючись на її безпідставність в контексті правових норм та одночасно просив застосувати позовну давність, яка може бути застосована виключно до обґрунтованих вимог. Доводів повязаних саме з арифметичною невірністю розрахунку відповідачем не наведено.

Щодо стягнення пені, суд виходить з наступного.

Розмір тієї пені, яка нараховувалась позивачем, первісно складав 1% від суми заборгованості, але не менше 10,00 грн. на місяць.

В подальшому Наказом СП-2013-6500941 від 28.01.2013 року мінімальний розмір пені був змінений до 50,00 грн. в місяць у разі виникнення прострочки на суму від 100,00 грн. Наказом СП-2013-6776448 від 19.09.2013 року у разі виникнення прострочення на протязі одного місяця сплачується пеня в розмірі 50,00 грн.; у разі виникнення прострочення другий місяць поспіль сплачується пеня в розмірі 100,00 грн.

Доводи представника відповідача щодо односторонньої зміни розміру пені суд відхиляє, оскільки позивачем додержано вимог договору щодо порядку зміни розміру пені. Відповідний правовий аналіз судом вже наведено при дослідженні відсоткової складової заборгованості.

Як вбачається з розрахунку заборгованості пеня вперше була нарахована 01.11.2013 р. і з наростаючим підсумком до травня 2016 року загальна сума пені склала 3000,00 грн. До суду з позовом про стягнення пені банк звернувся 07.06.2016 р.

З загальної суми нарахованої банком пені, 1900,00 грн. обчислено поза межами строку скороченої позовної давності. Таким чином, стягненню підлягає пеня в сумі 1100,00 грн.

Будь-яких причин, які свідчать про поважність пропуску позивачем строку позовної давності, передбаченого ст. 258 ЦК України стосовно вимог про стягнення пені, позивач не навів.

Відмова у вимогах у звязку з пропуском позовної давності є самостійною підставою, яка може бути застосована лише в частині обґрунтованих вимог. У разі, якщо заявлені вимоги безпідставні по суті, то суд має відмовляти у задоволенні таких вимог у звязку з їх необґрунтованістю.

Оскільки до вимог щодо стягнення пені застосовується річний строк позовної давності, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача пеню в межах річного строку позовної давності, тобто в розмірі 1100,00 грн.

Щодо заявлених до стягнення штрафів, суд виходить з наступного.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав, або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Саме до аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 21 жовтня 2015 року по справі №6-2003цс15.

У заяві позичальника встановлено, що при порушенні позичальником строків платежів щодо будь-якого з грошових зобовязань передбачених цим договором більше ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання банком положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові по справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015 року, який у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні таких норм права.

Підстав для відступлення від правової позиції Верховного Суду України в даному випадку суд не вбачає.

Отже, суд відмовляє у вимогах про стягнення штрафів, як різновиду неустойки у звязку з їх необґрунтованістю та невідповідністю вимогам ст. 61 Конституції України (подвійна відповідальність за одне й те саме порушення), проте вимоги про стягнення пені є обґрунтованими, оскільки відповідач дійсно допустив прострочення зобовязань за кредитним договором в частині тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами, що має наслідком нарахування пені.

Згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 616 ЦК України, якщо порушення зобовязання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника.

Приймаючи до уваги обставини по справі, положення ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, враховуючи, що з 2013 року відповідач хворіє на психічне захворювання деменція важкого ґенезу, що в значній мірі впливає на його здатність виконувати свої договірні зобовязання, бездіяльність самого позивача протягом тривалого строку свідчить про те, що він не вживав заходів щодо стягнення сум заборгованості, сприяючи збільшенню штрафних санкцій за зобовязаннями, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за необхідне зменшити розмір неустойки (пені) до 100,00 грн., що не завдасть збитків позивачу.

При цьому, суд керується відповідною правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 року по справі № 6-100цс14, яка відповідно до статті 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Таким чином, стягненню підлягає заборгованість 11727,91 грн., яка складається з наступного: 5210,40 грн. заборгованість за кредитом; 6417,51 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 100,00 грн. заборгованість за пенею.

В решті заявлених вимог слід відмовити з підстав та мотивів, наведених у цьому рішенні.

Як розяснено в абз 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом «Про судовий збір»).

Згідно розяснень, що містяться у п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року у разі якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, повязані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Таким чином, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 459,92 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 57, 58, 59, 60, 88, 209, 212, 214-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 02.04.2008 р. у розмірі 11727,91 грн. (одинадцять тисяч сімсот двадцять сім грн. 91 коп.), яка складається з наступного: 5210,40 грн. заборгованість за кредитом; 6417,51 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 100,00 грн. заборгованість за пенею.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в розмірі 459,92 грн. (чотириста пятдесят девять грн. 92 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.І. Сакоян