АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/275/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Грох Л.М.,

суддів Костенка А.М., Пєнти І.В.,

секретар Гриньова А.М.,

з участю представника відповідача,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 березня 2016 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В червні 2013 року ПАТ КБ «Надра», звертаючись до суду позовом до відповідачів, зазначало, що 07.09.2006 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №175/МК/2006-978, відповідно до умов якого банком надано позичальнику грошові кошти в сумі 21000 євро зі сплатою 13% річних, з терміном погашення до 03.04.2009 року. В забезпечення виконання зобовязань по кредиту 07.09.2006 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №175/1.

17.01.2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №10/МК/2007-978, відповідно до умов якого банком надано позичальнику грошові кошти в сумі 40000 євро зі сплатою 13% річних, з терміном погашення до 16.01.2012 року. В забезпечення виконання зобовязань по кредиту 17.09.2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №10/1.

Свої зобовязання за кредитними договорами відповідачі виконували неналежно у звязку із чим станом на 04.06.2013 року утворилась заборгованість в розмірі 118328,12 євро (1234865,20 грн.).

На підставі викладеного позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 07.09.2006 року №175/МК/2006-978 в сумі 41134,25 євро, що еквівалентно по курсу НБУ 432257,84 грн. та за кредитним договором від 17.01.2007 року №10/МК/2007-978 - в сумі 77193,87 євро, що еквівалентно по курсу НБУ 802607,36 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24.03.2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «Надра» просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі. Вказує на помилковість висновку суду щодо недоведеності факту видачі кредитів позичальнику. На його думку судом не враховано, що по обох кредитних договорах позичальником здійснено 28 платежів на загальну суму 18803,39 доларів США. Суд також проігнорував факт надання відповідачем банку заставних автомобілів для виконання зобовязань по погашенню кредитної заборгованості. Судом не досліджені такі докази як заява позичальника від 23.11.2010 року та заява про видачу готівки №NL-99 від 17.01.2007 року в сумі 40000 євро. На думку апелянтів матеріали справи містять достатньо доказів на підтвердження факту отримання кредитів.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 17.05.2016 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24.03.2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.11.2016 року касаційну скаргу ПАТ КБ «Надра» задоволено. Ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 17.05.2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Представник відповідачів просила відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з таких підстав.

Відповідно до ст. 309 ч.1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального права та процесуального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі зясував обставини, що мають значення для справи, не застосував норми матеріального права, що підлягали застосуванню, а також допустив порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з його недоведеності, оскільки позивач не надав оригінали банківських виписок про рух коштів по кредитних договорах, про отримання кредитних коштів та погашення кредитів, а представником відповідача заперечується отримання кредитів та розрахунок заборгованості.

Проте такий висновок не відповідає обставинам справи, встановленим цим же судом, і зроблений без належної оцінки представлених доказів у справі.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 07.09.2006 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №175/МК/2006-978, відповідно до умов якого банком надано позичальнику кредит в сумі 21000 євро зі сплатою 13% річних, з терміном погашення до 03.04.2009 року. В забезпечення виконання зобовязань по кредиту 07.09.2006 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №175/1.

17.01.2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №10/МК/2007-978, відповідно до умов якого банком надано позичальнику кредит в сумі 40000 євро зі сплатою 13% річних, з терміном погашення до 16.01.2012 року. В забезпечення виконання зобовязань по кредиту 17.01.2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №10/1.

В забезпечення виконання цих кредитних зобовязань між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено договори застави відповідно 07.09.2006 року та 17.01.2007 року, предметом яких стали транспортні засоби: сідловий тягач-Е, марки DAF TE47 NAM, 1997 року випксу, реєестраційний номер НОМЕР_1 та напівпричів бортовий-Е, марки PACTON TXD 339, 1995 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Посилання сторони відповідачів на нібито неотримання кредитних коштів за цими кредитними договорами є безпідставним і спростовується наявними доказами у справі.

Так, як вбачається з матеріалів справи, суть первісних заперечень проти позову відповідачів та їх представника, викладених у заяві про перегляд заочного рішення, письмових поясненнях, запереченнях проти позову, клопотанні (а.с.41-42, 47-48, 63-64, 65 т.1) зводилася до оспорювання правильності представленого банком розрахунку заборгованості, оскільки мають місце розбіжності між даними позивача та відповідачів.

Лише після повідомлення банку про неможливість надання матеріалів кредитної справи, оригіналів документів про видачу кредитів позиція представника відповідачів змінилася і вона оспорила факт отримання кредитів за обома кредитними договорами ОСОБА_1

Крім того, як встановлено апеляційним судом, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №175/МК/2006-978 від 07.09.2006 року приватним нотаріусом Хмельницього міського нотаріального округу ОСОБА_3 вчинено виконавчий напис № 1010 від 17.03.2008 року, яким в рахунок повернення заборгованості ВАТ КБ «Надра» (правонаступник ПАТ «КБ «Надра») на загальну суму 18001,82 євро та 2029 грн. звернуто стягнення на предмет застави - транспортні засоби, належні на праві власності ОСОБА_1 (а. с. 78 т.1).

Постановою відділу ДВС Хмельницького міськрайонного управління юстиції від 04.04.2008 року відкрито виконавче провадження за цим виконавчим написом і здійснювалися заходи з його примусового виконання. Постановою від 12.11.2011 року виконавчий напис повернутий без виконання стягувачу у звязку з неможливістю розшукати транспортні засоби, на які звернуто стягнення (а. с. 93-95, т.1).

Вказаний виконавчий напис нотаріуса, а також постанова про відкриття виконавчого провадження, згідно з якою боржнику надано строк для добровільного виконання виконавчого документа, ОСОБА_1 не оскаржувалися у встановленому порядку.

Крім того, ОСОБА_1 не ставила питання про розірвання, оспорювання кредитних договорів з підстав їх невиконання банком (невидачі кредиту), як не оспорювала і договорів застави, страхування заставленого майна.

Сам факт звернення за черговим кредитом і укладення ОСОБА_1 наступного кредитного договору 17.01.2007 року на суму 40000 євро ставить під сумнів твердження її представника про неотримання попереднього кредиту за договором від 07.09.2006 року в сумі 21000 євро.

Водночас згідно представлених банком розрахунків заборгованості за договором №175/МК/2006-978 від 07.09.2006 року ОСОБА_1 сплачено 17 платежів на загальну суму 9460 євро, за договором №10/МК/2007-978 від 17.01.2007 року - 11 платежів на загальну суму 9343,39 грн. (а.с.4, 11 т.1).

Ці дані цілком підтверджуються виписками про рух коштів по рахунках (а.с.49-332, 335, т.2).

Крім того, матеріали справи містять копію заяви про видачу готівки №NL-99 від 17.01.2007 року в сумі 40000 євро на імя отримувача ОСОБА_1, а також заяву позичальника від 23.11.2010 року про визнання заборгованості по кредитному договору від 17.01.2007 року.

Оцінюючи згідно з ст. 212 ЦПК України належність, допустимість та достовірність кожного з наведених доказів окремо, а також їх достатність і взаємний зв'язок, колегія суддів дійшла висновку про доведеність факту отримання кредитів згідно укладених кредитних угод позичальницею попри незбереження оригіналів касових документів банку про видачу їй кредитних коштів.

Обговорюючи розмір заборгованості, що підлягає стягненню на користь банку, колегія суддів приймає до уваги таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України (ч.2 ст.1050 ЦК).

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавств, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Представлені банком розрахунки заборгованості по кредитах підтверджуються виписками про рух коштів по рахунках (а.с.49-332, 335, т.2) і в свою чергу не спростовані достатніми та допустимими доказами відповідачами.

Разом з тим заборгованість за кредитними договорами підлягає стягненню в межах позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачами.

Так, за ст. 257 ЦК України загальна позовна давність визначена у три роки.

Встановлено, що банк звернувся до суду з цим позовом 18.06.2013 року.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній, зокрема, в постанові від 06.11.2013 р. (цивільна справа № 6-116цс13), перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Відтак підлягають задоволенню позовні вимоги в частині заборгованості по платежах за останні три роки до дати звернення до суду - з 18.10.2010 року по 04.06.2013 року (дату, на яку здійснено розрахунок заборгованості).

Так, за графіком повернення кредиту за кредитним договором від 07.09.2006 року тіло кредиту підлягало поверненню щомісячними платежами у період з 03.10.2006 року по 03.09.2009 року, відтак щодо усіх несплачених платежів по тілу кредиту збіг строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові в цій частині.

Згідно з пунктом 12.2 кредитного договору він вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором.

Тому підлягає стягненню заборгованість по процентах за користування кредитом за період з 18.06.2010 року по 04.06.2013 року (в межах позовної давності), яка згідно розрахунку складає 12534,23 євро.

Відповідно до пункту 9.1 кредитного договору за прострочення сплати відсотків підлягає стягненню з позичальника пеня у розмірі 0,5 % від суми прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ (15 %) за кожен день прострочення.

Отже, також підлягає стягненню пеня за прострочення сплати 12534,23 євро процентів за період в межах спеціальної позовної давності (1 рік згідно ст.258 ЦК) з 18.06.2012 по 04.06.2013 року, що складає 19628,56 грн. (еквівалент 1880,13 євро по курсу НБУ на 04.06.2013 року).

Згідно графіка повернення кредиту за кредитним договором від 17.01.2007 року тіло кредиту підлягало поверненню щомісячними платежами у період з 16.02.2007 року по 16.01.2012 року, а отже, в межах позовної давності підлягають стягненню несплачені платежі по тілу кредиту за період з 18.06.2010 року, що складають 15565,09 євро.

Проценти за користування кредитом за період з 18.06.2010 року по 04.06.2013 року (в межах позовної давності) на цю заборгованість по кредиту складають 5991,69 євро (15565,09 х 13 % річних х (360+360+346) днів).

Відповідно до п.п. 9.1., 9.2. кредитного договору підлягає також стягненню пеня за прострочення сплати 15565,09 євро тіла кредиту та 5991,69 євро процентів в межах 1-річного строку позовної давності, що складає 33757,84 грн. (еквівалент 3233,51 євро по курсу НБУ на 04.06.2013 року).

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений момент предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно пункту 5.3. договорів поруки № 175/1 від 07.09.2006 року та №10/1 від 17.09.2007 року укладених між банком та ОСОБА_4, дія договору закінчується належним виконанням Позичальником взятих на себе Зобовязань по Кредитному договору чи виконанням Поручителем своїх зобовязань, згідно з умовами цього договору, тобто, фактично строк дії поруки договорами не встановлено.

Банк протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявив вимоги до поручителя ОСОБА_2, відтак його порука згідно договорів поруки № 175/1 від 07.09.2006 року та №10/1 від 17.09.2007 року припинилася.

Отже, підстави для солідарного стягнення заборгованості за кредитними договорами з обох відповідачів відсутні, наведена вище заборгованість підлягає стягненню з ОСОБА_1

З врахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову, стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» за кредитним договором №175/МК/2006-978 від 07.09.2006 року 12534,23 євро заборгованості по відсотках та 19628,56 грн. пені; за кредитним договором №10/МК/2007-978 від 17.01.2007 року - 15565,09 євро заборгованості по кредиту, 5991,69 євро заборгованості по відсотках та 33757,84 грн. пені, в решті позову слід відмовити.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст.88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог слід стягнути з ОСОБА_1 на користь банку 2395,45 грн. понесених судових витрат (1140,69 грн. + 3785,10 грн.)х 33,15 %.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» за кредитним договором №175/МК/2006-978 від 07.09.2006 року 12534,23 Євро заборгованості по відсотках за користування кредитом та 19628,56 грн. пені.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» за кредитним договором №10/МК/2007-978 від 17.01.2007 року 15565,09 Євро заборгованості по кредиту, 5991,69 Євро заборгованості по відсотках за користування кредитом та 33757,84 грн. пені.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» 2395,45 грн. понесених судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Суддя: /підпис/

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно: суддя Апеляційного суду Л.М.Грох

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_5 Провадження № 22-ц/792/275/17

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 19, 27