АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в 1 інстанції: Богінкевич С.М. Доповідач: Андрієнко А.М.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/9715/2017
Унікальний номер справи № 758/1660/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - Череди Тамари Миколаївни на рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 травня 2017 року у справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», третя особа - ОСОБА_4, про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2016 року ТОВ «ОТПР Факторинг Україна» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої позовні вимоги обґрунтовували тим, що 10.07.2006 року між відповідачем ОСОБА_3 та АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є AT «ОТП Банк», правонаступником якого у свою чергу є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено кредитний договір № CNL-007/565/2006 за умовами якого відповідачу було надано кредит в розмірі 98 000 доларів США на підставі кредитної заявки ОСОБА_3 від 10.07.2006 року, шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку на його поточний рахунок, відкритий у банку, із сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 14% річних. Відповідач за вищезазначеним договором зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути зазначені кредитні кошти у строки, передбачені кредитним договором, а також у строки, передбачені кредитним договором, зобов'язався здійснювати повернення суми кредиту та сплачувати відсотки у валюті, що відповідає валюті кредиту. Зазначав, що у порушення вимог п.1.1.1., 1.5.1., 1.5.1.1. частини №2 кредитного договору № CNL-007/565/2006 відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного та повного повернення кредиту, процентів за користування кредитом.

Крім того, вказував, що за порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, відповідач зобов'язався сплатити пеню у розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочки, що передбачено п.4.1.1. частини № 2 кредитного договору. Відтак, станом на 04.07.2014 року у відповідача за кредитним договором № CNL-007/565/2006 від 10.07.2006 року утворилась заборгованість перед банком в розмірі 68 136,64 доларів США, що еквівалентно 806 813,38 гривням за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості та 2 944 868,89 гривень, що складається з: залишку заборгованості за кредитом у сумі 62 827,70 доларів США, що еквівалентно 743 949,64 гривень за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості; заборгованості по відсоткам у розмірі 5308,94 доларів США, що еквівалентно 62 863,73 гривень за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості; пені за прострочення виконання зобов'язань в розмірі 2 944 868,89 гривень.

12.11.2015 року Колегією суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва було ухвалено рішення в цивільній справі № 758/9033/14-ц (22- д 796/7976/2015) за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № CNL-007/565/2006 від 10 липня 2006 року, яким позовні вимоги задоволено в розмірі 68 136,64 доларів США, що еквівалентно 806 813,38 гривням за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості та 500 000 гривень пені, однак, станом на дату звернення до суду з даним позовом не було погашено зазначену заборгованість. Відтак, станом на 15.01.2016 року заборгованість за кредитним договором № CNL-007/565/2006 від 10.07.2006 року становить 68 136,64 доларів США, що еквівалентно 1 631 925,20 гривень за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку, пені за прострочення виконання зобов'язань у розмірі 5 956 527,07 гривень, з яких: залишок заборгованості за кредитом у сумі 62 827,70 доларів США, що еквівалентно 1 504 771,98 гривень за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку; заборгованість по відсоткам у розмірі 5 308,94 доларів США, що еквівалентно 127 153,22 гривень за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку; пеня за прострочення виконання зобов'язань в розмірі 5 956 527,07 гривень.

З метою забезпечення виконання зобов'язання за вищезазначеним кредитним договором від 10.07.2006 року між банком та ОСОБА_3, відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки (майнової поруки) № PCL-007/565/2006/l від 10.07.2006 року, за умовами якого, а саме п. 1.1 для забезпечення повного і своєчасного виконання боржником боргових зобов'язань, іпотекодавці надають іпотеко держателю в іпотеку нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

За умовами договору іпотеки, а саме п. 2.1. іпотека забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов'язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі, з усіма змінами і доповненнями до нього, укладеними протягом терміну його дії.

Так як ОСОБА_3 як позичальник порушив вимоги умов кредитного договору та договору іпотеки (майнової поруки), не виконує взятих на себе зобов'язань ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з даним позовом та просили звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки (майнової поруки) № PCL- 007/565/2006/1 від 10.07.2006 року - нерухоме майно - трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CNL-007/565/2006 від 10.07.2006 року, яка станом на 15.01.2016 р. складає: залишок заборгованості за кредитом у сумі 62 827,70 доларів США, що еквівалентно 1 504 771,98 гривень за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості; сума несплачених відсотків за користування кредитом - 5 308,94 доларів США, що еквівалентно 127 153,22 гривень за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості; пеня за прострочення виконання зобов'язань за період з 15.01.2015 року по 15.01.2016 року в розмірі 5 956 527,07 гривень, що разом становить 7 588 452,27 гривень, на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

У травні 2016 року ОСОБА_3 заявлено зустрічний позов до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ПАТ «ОТП Банк», третя особа: ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі - продажу кредитного портфелю від 27.04.2012 року, який був укладений між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в частині передачі прав вимоги за кредитним договором № CNL-007/565/2006 від 10.07.2006 року. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 10.07.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», як кредитором та ОСОБА_3, як позичальником, був укладений кредитний договір №CNL-007/565/2006, згідно якого банк надав йому кредит у розмірі 98 000 дол. США, зі сплатою процентів у розмірі 14% річних строком з 10.07.2006 року до 11.07.2016 року. Вказував, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором від 10.07.2006 року між ним, ОСОБА_4 та банком було укладено договір іпотеки № PCL-007/565/2006/l, відповідно до умов якого вони передали в іпотеку належне їм на праві власності майно: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27.04.2012 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № CNL-007/565/2006 від 10.07.2006 року укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3, а 27.04.2012 року між AT «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого банк передав та відступив фактору сукупність прав за договорами забезпечення, включаючи, але не обмежуючись, правом звертати стягнення на заставлене майно, у зв'язку з чим до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до нього та ОСОБА_4 за договором іпотеки (майнової поруки) № PCL-007/565/2006/l.

Зазначав, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не мали права на укладення договору купівлі-продажу кредитного портфелю (факторингу) від 27 квітня 2012 року з ПАТ «ОТП Банк», у зв'язку з чим змушений був звернутись до суду з даним позовом та просив визнати вищезазначений договір недійсним.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23 травня 2017 року відмовлено у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», третя особа: ОСОБА_4 про визнання договору недійсним задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 27 квітня 2012 року, укладеного між AT «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в частині передачі прав вимоги за Кредитним договором № CNL-007/565/2006 від 10.07.2006 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - Череда Тамара Миколаївна подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з'ясуванням обставин справи. Вказувала, що судом першої інстанції не розглянуто заперечення позивача на заяву про застосування строків позовної давності, де позивач обґрунтовував переривання строку позовної давності та надавав свої спростування, спираючись на норми права. Посилалась на те, що позивачем до позовної заяви було долучено рішення Апеляційного суду м. Києва від 12.11.2015 рок, яким було частково задоволено вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та відповідно пред'явленням зазначеного позову було перервано перебіг позовної давності. Зазначила, що 11.03.2015 року суддею Подільського районного суду м. Києва - Богінкевич С.М. було винесено рішення по цьому ж спірному кредитному договору щодо стягнення заборгованості, яким було відмовлено у задоволенні позову, згодом вказане рішення було скасоване Апеляційним судом міста Києва та залишено без змін касаційною інстанцією. Вказувала, що судом першої інстанції не зазначено мотивів, з яких суд вважає встановленими наявність фактів, якими обґрунтовувались зустрічні позовні вимоги, не взято до уваги заперечення представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» долучених до матеріалів справи 31.08.2016 року. Судом першої інстанції не враховано ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 02.03.2016 року, за результатами якої було розглянуто касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 12.11.2015 року, яким задоволено частково стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суми заборгованості за спірним кредитним договором. Судом не враховано, що обставини щодо заміни кредитора у зобов'язанні вже були предметом дослідження у судовому процесі при ухваленні рішення щодо стягнення заборгованості.

До суду апеляційної інстанції представник апелянта не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, в заяві просив розглядати справу за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.07.2006 року між ОСОБА_3 та АКБ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є за всіма правами та обов'язками AT «ОТП Банк», правонаступником якого у свою чергу є ТОВ «ОТП Факторинг Україна») було укладено кредитний договір № CNL-007/565/2006, який складається із двох частин, які нероздільно пов'язані між собою, згідно з п.1. частини №1 кредитного договору.

За умовами кредитного договору № CNL-007/565/2006 відповідачу ОСОБА_3 було надано кредит в розмірі 98 000 доларів США на підставі кредитної заявки останнього від 10.07.2006 року, шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку на його поточний рахунок, відкритий у банку, із сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 14% річних.

Відповідач ОСОБА_3 за вищезазначеним договором зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути зазначені кредитні кошти у строки, передбачені кредитним договором, а також у строки, передбачені кредитним договором, зобов'язався здійснювати повернення суми кредиту та сплачувати відсотки у валюті, що відповідає валюті кредиту.

12.11.2015 року Колегією суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва було ухвалено рішення в цивільній справі № 758/9033/14-ц (22- д 796/7976/2015) за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № CNL-007/565/2006 від 10 липня 2006 року, яким позовні вимоги задоволено в розмірі 68 136,64 доларів США, що еквівалентно 806 813,38 гривням за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості та 500 000 гривень пені, однак, станом на дату звернення до суду з даним позовом не було погашено зазначену заборгованість.

10.07.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», як кредитором та ОСОБА_3, як позичальником, був укладений кредитний договір №CNL-007/565/2006, згідно якого банк надав йому кредит у розмірі 98 000 дол. США, зі сплатою процентів у розмірі 14% річних строком з 10.07.2006 року до 11.07.2016 року.

10.07.2006 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та банком було укладено договір іпотеки № PCL-007/565/2006/l, відповідно до умов якого вони передали в іпотеку належне їм на праві власності майно: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до умов договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27.04.2012 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № CNL-007/565/2006 від 10.07.2006 року укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3, а 27.04.2012 року між AT «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого банк передав та відступив фактору сукупність прав за договорами забезпечення, включаючи, але не обмежуючись, правом звертати стягнення на заставлене майно, у зв'язку з чим до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до нього та ОСОБА_4 за договором іпотеки (майнової поруки) № PCL-007/565/2006/l.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги та визнаючи договір відступлення права вимоги, укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» , суд першої інстанції послався на те, що розпорядженням Держфінпослуг від 3.04.2009 року № 231 передбачено, що фінансова послуга з факторингу, зокрема, полягає у набутті відступленого права вимоги до боржників, які є суб'єктами господарювання, а позивач за зустрічним позовом отримував кредит як фізична особа.

В задоволенні основного позову про звернення стягнення на предмет іпотеки позивачу було відмовлено з тих підстав, що ним пропущено строк позовної давності.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки суд неповно встановив обставини справи, порушив норми матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового .

Відповідно до ч.З ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються про розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що з відповідача ОСОБА_3 булостягнуто кредитну заборгованість , у виконавчому провадженні було замінено стягувача на ТОВ«ОТП Факторинг Україна» і питання щодо неналежного стягувача у суду при цьому не виникало.

Крім того, Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2012 року по справі №2а-4145/12/2670, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.08.2012 року по справі №2а-4145/12/2670, крім іншого встановлено наступні обставини: -

«Відносно зазначеного в оскаржуваному розпорядженні порушення позивачем абзацу другого пункту 1 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року №231 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» суд зазначає про наступне.

Абзацом другим пункту 1 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 03.04.2009 року № 231 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» віднесено до фінансової послуги факторингу таку операцію з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів) як набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників - суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення.

Проте, виходячи з системного аналізу наведених вище норм права суд приходить до висновку, що нормами чинного законодавства не встановлено обмежень щодо відступлення права грошової вимоги до боржників, які не є суб'єктами господарювання.

Крім того, згідно підпункту «а» пункту 2 статті 1 Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг 1988 року, постачальник відступає або може відступати фактору право грошової вимоги, яке випливає з договорів купівлі-продажу товарів, укладених між постачальником та його покупцями (боржниками), крім договорів купівлі-продажу товарів, придбаних в першу чергу для їхнього особистого, сімейного або домашнього використання.

Проте, ні зазначеною статтею, ні іншими статтями Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг 1988 року не встановлено жодних обмежень щодо складу осіб, по відношенню до яких здійснюється уступка права вимоги при укладенні договорів факторингу.

З огляду на встановлене, суд приходить до висновку про відсутність порушення позивачем абзацу 2 пункту 1 Розпорядженням Держфінпослуг від 03.04.2009 року № 231 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг».

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачем не було порушено вимог ч. 5 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та абзаців першого та третього пункту 1 Розпорядження Держфінпослуг від 03.04.2009 року № 231 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг».»

Таким чином рішенням суду спростовано ту обставину, на яку послався суд першої інстанції, інших підстав для визнання договору відступлення права вимоги немає, а тому в задоволенні зустрічного позову повинно бути відмовлено.

Щодо позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції помилково застосував ст.. 257 ЦК України.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 12.11.2015 року з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» стягнута заборгованість за кредитним договором в розмірі 68 136,64 дол.США та 500 000 грн пені.

Таким чином, суд першої інстанції не врахував, що строк позовної давності зазначеним рішенням було перервано, а після переривання строк позовної давності починається заново.

На підставі Закону України «Про іпотеку» та договору іпотеки № PCL-007/565/2006/l,укладеного між сторонами по справі, у зв'язку із несплатою заборгованості за договором кредиту підлягає звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1.

Як вбачається із висновку про вартість майна ( а.с.180) предмет іпотеки оцінено в 1 985 000 гривень.

Посилання представника ОСОБА_3 на те, що оцінка проведена неналежним способом, не може бути прийнята судом до уваги, оскільки відповідач не навів доводів, які б викликали сумнів у невірності проведеної оцінки, крім того, ним не заявлялось клопотання про проведення експертизи з приводу визначення вартості іпотечного майна.

Позивач просив в своїх позовних вимогах звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості відповідно до розрахунку заборгованості станом на 15 січня 2016 року заборгованість за Кредитним договором № СЖ.-007/565/2006 від 10 липня 2006 року становить 68 136,64 (шістдесят вісім тисяч сто тридцять шість, 64) доларів США, що еквівалентно 1 631 925,20 (один мільйон шістсот тридцять одна тисяча дев'ятсот двадцять п'ять, 20) гривень за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, та пені за прострочення виконання зобов'язань у розмірі 5 956 527,07 (п'ять мільйонів дев'ятсот п'ятдесят шість тисяч п'ятсот двадцять сім, 07) гривень, що складається з:

залишку заборгованості за кредитом у сумі 62 827,70 доларів США, що еквівалентно 1 504 771,98 гривень за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості;

заборгованості по відсоткам у розмірі 5 308,94 доларів США, що еквівалентно 127153,22 гривень за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості;

пені за прострочення виконання зобов'язань в розмірі 5 956 527,07 гривень.

Заборгованість за тілом кредиту та за процентами встановлена рішенням Апеляційного суду міста Києва від 12.11.2015 року , пеня розрахована за новий період, а саме з 15 січня 2015 року по 11.01.2016 року.

Відповідно до ст.. 551 ч.3 ЦК України, виходячи із принципів розумності, справедливості, а також з урахуванням , що сума пені значно перевищує суму заборгованості за самим кредитом, колегія суддів зменшує розмір пені до 1 500 000 грн. та звертає стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту в розмірі заборгованості за кредитом у сумі 62 827,70 доларів США, що еквівалентно 1 504 771,98 гривень за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості;

заборгованості по відсоткам у розмірі 5 308,94 доларів США, що еквівалентно 127153,22 гривень та пені в розмірі 1 500 000 грн., а всього 3 131 925 грн 10 коп.

На підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті» звернення стягнення на предмет іпотеки повинно бути відстрочено до закінчення дії мораторію.

Керуючись ст..ст. 303, 307 , 313-316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задовольнити.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 23.05.2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Звернути стягнення на підставі Договору іпотеки № PCL-007/565/2006/l від 10.07.2006 року на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 шляхом проведення прилюдних електронних торгів за стартовою ціною 1 985 000 грн в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CNL-007/565/2006від 10.07.2006 року, яка станом на 16.01.2016 року становить 3 131 925 грн 10 коп.

На підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті» відстрочити виконання до закінчення дії мораторію.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», третя особа - ОСОБА_4, про визнання договору недійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :