Справа № 452/2386/16 Головуючий у 1 інстанції: Казан І.С.
Провадження № 22-ц/783/1570/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М, Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 29 листопада 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до Самбірської районної державної адміністрації Львівської області, треті особи Новокалинівська міська рада Самбірського району, управління Держгеокадастру у Самбірському районі Львівської області про визнання права власності на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності Гординянської спілки власників селянських господарств розміром 2,73 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) за покійною матір»ю позивача - ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3; визнання в порядку спадкування за ОСОБА_3 права власності на земельну частку (пай) площею 2,73 в умовних кадастрових гектарах, яка знаходиться в адміністративних межах Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області, для ведення фермерського господарства, яка належала спадкодавцю ОСОБА_5; скасування державних актів на право власності на земельні ділянки.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено, визнано недійсними Державні акти на право власності на земельні ділянки, розташовані на території Гординянської сільської ради, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, видані ОСОБА_3 Самбірською районною державною адміністрацією 17 жовтня 2011 року на підставі розпорядження голови Самбірської райдержадміністрації № 278 від 22 травня 2009 року:

- серії НОМЕР_2, загальною площею 0,5327га із кадастровим номером земельної ділянки НОМЕР_7;

- серії НОМЕР_3, загальною площею 0,8823га із кадастровим номером земельної ділянки НОМЕР_8;

- серії НОМЕР_4, загальною площею 0,0272га із кадастровим номером земельної ділянки НОМЕР_9;

- серії НОМЕР_5, загальною площею 0,1710га із кадастровим номером земельної ділянки НОМЕР_10;

- серії НОМЕР_6, загальною площею 0,0703га із кадастровим номером земельної ділянки НОМЕР_11.

Визнано за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований і проживає у АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, - право власності на земельну частку (пай) площею 2,73 в умовних кадастрових гектарах, яка знаходиться в адміністративних межах Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області, для ведення фермерського господарства, - в порядку спадкування майна ОСОБА_5, котра померла ІНФОРМАЦІЯ_3, право на яку вона мала у Гординянській спілці власників селянських господарств розміром 2,73 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Рішення в апеляційному порядку оскаржила Новокалинівська міська рада Самбірського району Львівської області,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що мати позивача ОСОБА_5, при житті мала право на земельну частку (пай) в Гординянській спілці власників селянських господарств розміром 2,73 в умовних кадастрових гектарах на підставі розпорядження голови Самбірської райдержадміністрації від 21 серпня 1996 року № 511, про що їй було видано Сертифікат на право власності на земельну частку (пай) серії НОМЕР_12. Після смерті ОСОБА_5, 21 вересня 1997 року, позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14 вересня 2001 року, відповідно до якого ОСОБА_3, формально успадкував майно після смерті матері. Вказане свідоцтво недійсним визнано не було, і доказів, які б стверджували зворотнє, судом не здобуто. А тому, права позивача, як власника земельної частки (паю), у зв»язку із наявністю у нього сертифікату, який посвідчує право позивача на спірну земельну частку (пай) та свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), не порушено та ним невірно обраний спосіб захисту права у спірних правовідносинах. Також, в матеріалах справи не міститься інформації про те, що на земельний пай, визначений ОСОБА_5 в колективній власності видано державний акт на право власності на землю, тобто відбулось відведення земельної ділянки в натурі, яка може спадкуватись. При цьому, позивач успадкував право власності на земельну частку (пай), а не право власності на конкретну земельну ділянку, а відтак, за позивачем може бути визнано лише право на земельну частку (пай), що підтверджується відповідним сертифікатом на право на земельну частку, а не право власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування майна ОСОБА_5 Також, апелянт зазначає, що заявлений позивачем позов в частині визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки від 17 жовтня 2011 року не відповідає способам захисту встановлених законом, оскільки, як вбачається з матеріалів справи та позовної заяви, між сторонами існує спір про розмір земельної частки (паю), право на одержання якого виникло у його матері, а після її смерті у позивача в порядку спадкування, та про зобов»язання органу місцевого самоврядування додатково виділити в натурі (на місцевості) земельну ділянку та передати її безоплатно у власність в рахунок земельного паю (частки), право на яку має позивач в порядку спадкування після смерті його матері, а не спір про право, яке сторонами не оспорюється. Крім цього апелянт вважає, що позивачем пропущено встановлений законом трирічний строк позовної давності, оскільки позивач повинен був дізнатись про порушення свого права 14 вересня 2001 року, тобто, з дня отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але в будь - якому разі не пізніше 22 травня 2009 року, тобто з дня видання розпорядження голови Самбірської райдержадміністрації № 278. Позивач не навів поважності причин пропуску строку позовної давності, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про наявність будь - яких обставин, які б перешкоджали позивачу своєчасно звернутись до суду з відповідним позовом, і судом такі обставини не з»ясовувались. Водночас, вирішуючи питання поважності причин пропуску строку позовної давності, суд дійшов до невірного висновку про визнання поважними причин пропущення строку тому, що позивач постійно протягом останніх років звертався до різних державних інституцій про усунення його порушеного права на землю. Дані обставини лише підтверджують факт того, що позивач мав усі можливості та міг своєчасно, у встановлені законом строки, звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволення позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, заперечення ОСОБА_3 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Зазначена норма визначає об»єктом захисту порушене, невизнане або оспорювань право чи цивільний інтерес.

Таким чином, порушення, невизнання, або оспорювання суб»єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, яка передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім цього, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини (ч.3 ст.61 ЦПК України).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що матері позивача, ОСОБА_5, при житті належало право на земельну частку (пай) в Гординянській СВСГ розміром 2,73 в умовних кадастрових гектарах на підставі розпорядження голови Самбірської райдержадміністрації від 21.08.1996 року №511, її син, ОСОБА_3, після смерті матері фактично успадкував належне їй на день смерті майно, в тому числі, і право на земельну частку (пай) в розмірі 2.73 га, яка згідно з розпорядженням голови Самбірської райдержадміністрації від 22.05.2009 року №278 була змінена з належних 2,73га на 2,05га, що є невірним і таким, що не відповідає нормам закону, оскільки таким чином Самбірська райдержадміністрація порушила право ОСОБА_3 на безоплатну приватизацію землі в тих розмірах, які визначені законодавством, замінивши його право на безоплатну передачу земельної ділянки із земель державної власності для ведення фермерського господарства його правом на присадибну ділянку.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

У відповідності до п. п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням голови Самбірської районної державної адміністрації від 21.08.1996 року №511 «Про видачу сертифікатів на право на земельну частку (пай) особам, що мають право на середню земельну частку згідно статті 6 Земельного Кодексу України по Гординянській сільській раді народних депутатів» затверджено середню земельну частку (пай) по Гординянській спілці власників селянських господарств в умовних кадастрових гектарах по 2.73 га кожна, без визначення меж цієї частки в натурі.

Згідно з додатком №1 до розпорядження голови Самбірської районної державної адміністрації від 21.08.1996 року № 511, яким розраховано розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах та її вартість по пайовиках в Гординянській СВСГ на території Гординянскьої сільської ради народних депутатів, ОСОБА_5 передано право на земельну частку (пай) розміром 2.05 га. У додатку зазначено, що у приватній власності ОСОБА_5 знаходилася земельна ділянка площею 0.68 га, а відтак їй передано право на земельну часку (пай) в розмірі 2.05 га (2.73 га - 0.68 га).

З сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_12, виданого 10.04.1997 року вбачається, що ОСОБА_5 належить право на земельну частку (пай) у землі, що перебуває у колективній власності Гординянської СВСГ розміром 2.05 га на підставі рішення Самбірської районної державної адміністрації від 21.08.1996 року № 511.

Матеріалами справи встановлено, що матір позивача, ОСОБА_5, померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

З вищенаведеного вбачається, що на день смерті матері позивача, ОСОБА_5, їй належало право на земельну частку (пай) в розмірі 2.05 га, а не право власності на земельну частку (пай) в розмірі 2.05 га, а відтак ОСОБА_3 після смерті матері вправі був успадкувати в порядку спадкування за заповітом лише право на земельну частку (пай) в розмірі 2.05 га, а не право власності на земельну частку (пай) в розмірі 2.05 га.

З копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 14.09.2001 року державним нотаріусом Самбірської районної державної нотаріальної контори, вбачається, що ОСОБА_3 успадкував право на земельну частку (пай) у землі, що перебуває у колективній власності Гординянської СВСГ розміром 2.05 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі на місцевості, належного спадкодавцю на підставі сертифікату, виданого Самбірською РДА 10.04.1997 року серії НОМЕР_12.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.09.2001 року, виданого ОСОБА_3, до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_12, виданого 10.04.1997 року на ім»я ОСОБА_5, були внесені зміни, згідно з якими право на земельну частку (пай) передано ОСОБА_3, розмір земельної частки (паю) становить 2.05 га.

З матеріалів справи вбачається, що ні розпорядження голови Самбірської районної державної адміністрації від 21.08.1996 року №511 «Про видачу сертифікатів на право на земельну частку (пай) особам, що мають право на середню земельну частку згідно статті 6 Земельного Кодексу України по Гординянській сільській раді народних депутатів», пунктом 2 якого зобов»язано відділ земельних ресурсів району зареєструвати і видати сертифікати на право на земельну частку (пай) особам, що мають право на середню земельну частку (пай) в Гординянській СВСГ згідно з додатком №1, ні додаток №1 в частині розрахунку розміру середньої земельної частки (паю) ОСОБА_5, ні свідоцтво право на спадщину за заповітом від 14.09.2001 року, видане ОСОБА_3 державним нотаріусом Самбірської районної державної нотаріальної контори, з якого вбачається, що ОСОБА_3 успадкував право на земельну частку (пай) у землі, що перебуває у колективній власності Гординянської СВСГ розміром 2.05 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі на місцевості, належного спадкодавцю на підставі сертифікату, виданого Самбірською РДА 10.04.1997 року серії НОМЕР_12, ніким, в тому числі і спадкоємцем ОСОБА_3 не оспорювалися, не визнавалися недійсним в судовому порядку, а відтак є чинними.

Тобто, вищезазначеними письмовими доказами, які є належними та допустимими, підтверджується, що ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3,на день смерті належало право на земельну частку (пай)в розмірі 2.05 га, а відтак спадкоємець ОСОБА_3 мав право на спадкування права на земельну частку (пай) саме у такому розмірі.

З врахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції безпідставно та необґрунтовано задовольнив позовну вимогу ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на земельну частку (пай) площею 2,73 в умовних кадастрових гектарах, яка знаходиться в адміністративних межах Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області, для ведення фермерського господарства, в порядку спадкування майна ОСОБА_5, котра померла ІНФОРМАЦІЯ_3, право на яку вона мала у Гординянській спілці власників селянських господарств розміром 2,73 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Крім цього, позовна вимога про визнання за ОСОБА_3 в порядку спадкування права власності на земельну частку (пай) не підлягала до задоволення і з тих підстав, що ОСОБА_5 на день смерті належало лише право на земельну частку (пай), а не право власності на земельну частку (пай), а відтак ОСОБА_3 не міг успадкувати право власності на земельну частку (пай), оскільки таке право спадкодавцю на день смерті не належало.

За таких обставин колегія суддів вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на ст. ст. ст. 328, 392 ЦК України, якими врегульовано питання захисту права власності.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі розпорядження голови Самбірської райдержадміністрації від 22.05.2009 року №278, згідно з яким ОСОБА_3 є власником земельних ділянок, розташованих на території Гординянської сільської ради Самбірського району Львівської області загальною площею 1,6835га, в тому числі: 0,5327га - сінокіс, 0,8823га - рілля, 0,0272га - багаторічні насадження (сад), 0,1710га - пасовище, 0,0703га - рілля, ОСОБА_3 було виготовлено та видано Державні акти на право власності на земельні ділянки серій НОМЕР_2 від 17.10.2011 року, НОМЕР_3 від 17.10.2011 року, НОМЕР_4 від 17.10.2011 року, НОМЕР_5 від 17.10.2011 року, НОМЕР_6 від 17.10.2011 року.

Звернувшись з позовною вимогою про визнання недійсними Державних актів на право власності на земельні ділянки серій НОМЕР_2 від 17.10.2011 року, НОМЕР_3 від 17.10.2011 року, НОМЕР_4 від 17.10.2011 року, НОМЕР_5 від 17.10.2011 року, НОМЕР_6 від 17.10.2011 року, позивач не обґрунтував підставність такої вимоги, не вказав на обставини, якими обґрунтовує зазначену вимогу.

Позивач в суді апеляційної інстанції також не зазначив підстав, з яких він просив визнати недійсними Державні акти на право власності на земельні ділянки серій НОМЕР_2 від 17.10.2011 року, НОМЕР_3 від 17.10.2011 року, НОМЕР_4 від 17.10.2011 року, НОМЕР_5 від 17.10.2011 року, НОМЕР_6 від 17.10.2011 року.

Задовольнивши позовну вимогу ОСОБА_3 та визнавши недійсними Державні акти на право власності на земельні ділянки серій НОМЕР_2 від 17.10.2011 року, НОМЕР_3 від 17.10.2011 року, НОМЕР_4 від 17.10.2011 року, НОМЕР_5 від 17.10.2011 року, НОМЕР_6 від 17.10.2011 року, суд першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваного рішення не вказав підстав для визнання їх недійсними, за наявності яких обставин суд прийшов до висновку про задоволення цієї позовної вимоги, що суперечить роз»ясненням, наданим у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до яких у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Встановлючи наявність або відсутність фактів, якими обгрунтовувалися вимоги чи заперечення, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може грунтуватися на припущеннях ( ст. 60 ЦПК України).

Суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_3 у позові не вказав підстав для визнання недійсними Державних актів на право власності на земельні ділянки серій НОМЕР_2 від 17.10.2011 року, НОМЕР_3 від 17.10.2011 року, НОМЕР_4 від 17.10.2011 року, НОМЕР_5 від 17.10.2011 року, НОМЕР_6 від 17.10.2011 року, не зазначив обставин для визнання їх недійсними, доказів на їх підтвердження.

Слід зазначити і те, що розпорядження голови Самбірської райдержадміністрації від 22.05.2009 року №278, згідно з яким ОСОБА_3 є власником земельних ділянок, розташованих на території Гординянської сільської ради Самбірського району Львівської області загальною площею 1,6835га, в тому числі: 0,5327га - сінокіс, 0,8823га - рілля, 0,0272га - багаторічні насадження (сад), 0,1710га - пасовище, 0,0703га - рілля, на підставі якого ОСОБА_3 було видано оспорювані ним Державні акти на право власності на земельні ділянки, ним не оспорювалося, недійсним в судовому порядку не визнавалося, а відтак є чинним, що не було враховано судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення.

За вищенаведеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову ОСОБА_3 про визнання недійсними Державних актів на право власності на земельні ділянки серій НОМЕР_2 від 17.10.2011 року, НОМЕР_3 від 17.10.2011 року, НОМЕР_4 від 17.10.2011 року, НОМЕР_5 від 17.10.2011 року, НОМЕР_6 від 17.10.2011 року.

На думку колегії суддів, позовна вимога ОСОБА_3 про визнання за покійною матір'ю, ОСОБА_5, права на земельну частку (пай) розміром 2,73га, не підлягає до задоволення, оскільки суд не вправі вирішувати питання про права, свободи чи інтереси померлої особи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.2 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області - задовольнити.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 29 листопада 2016 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.