Справа № 209/4606/16-ц
Провадження № 2/209/389/17
28 лютого 2017 року м. Кам′янське
Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Маслова Д.В.,
за участі секретаря Драгунцевої О.О.
позивача ОСОБА_1
представника позивача адвоката ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, -
В грудні 2016 року позивач звернувся із позовом до відповідача про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до позовних вимог, просив:
- визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, поширену ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 в його заяві від 02.12.2016 року, зобов'язати ОСОБА_3 протягом 3-х календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати зазначену інформацію у спосіб, яким вона була поширена.
Позовна заява обгрунтована тим, що відповідач підписавши та подавши на адресу міського голови м.Камянське заяву від 02.12.2016 року, виклав в ній недостовірну інформацію стосовно позивача. Зазначена недостовірна інформація, на думку позивача порочить його честь, гідність та ділову репутацію, а також завдало йому моральної шкоди. Також в позовній заяві зазначено, про обставини поширення листівок невідомими особами, зміст яких завдає моральних страждань позивачу.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити. При цьому подавши до суду заяву про усунення описки в позовній заяві в частині формулювання позовних вимог. А саме: замість зазначеної дати заяви «02.02.2016» вірною вважати дату «02.12.2016». Просив врахувати це при вирішенні справи.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Документів чи будь-яких доказів по справі суду не надав.
Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Позивач та його представник, не заперечували і просили суд розглянути справу в заочному розгляді із винесенням заочного рішення.
Суд ухвалив розглянути справу в порядку заочного розгляду.
За результатами повного зясування обставин справи та перевірки їх доказами, надавши їм оцінку за своїм внутрішнім переконанням, суд прийшов до наступних висновків.
Положеннями ч. 3 ст. 10 ЦПК України встановлено що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, суд враховує положення даної статі щодо змагальності сторін та вирішує справу із врахуванням даного нормативного обовязку сторін.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач подав на адресу, в тому числі міського голови міста Камянське заяву від 02.12.2016 року (а.с.15-16). В зазначеній заяві викладена інформація, в тому числі, про позивача. Відповідна заява підписана особою: «Суддя Заводського районного суду м.Дніпродзержинська у відставці ОСОБА_4».
В судовому засіданні позивач пояснив, що коли він прийшов на роботу в департамент, до нього неоднаразово приходив ОСОБА_4, який говорив, що його буде звільнено. ОСОБА_4 направляв на адресу міського голови заяви, про те, що позивач вчиняв правопорушення. Зокрема відповідач подав в грудні 2016 року заяву на імя міського голови, в якій вказано, що відбувся підпал автомобіля і дому відповідача, в якій він звинувачує позивача в даних діях. Мова йде про заяву відповідача від 02.12.2016 року. Ця інформація неправдива. Жодних підтверджень таких фактів не має. Позивачу довелось надавати письмові пояснення міському голові з цього приводу.
В судовому засіданні представник позивача пояснив, що зі змісту заяви відповідача від 02.12.2016 року вбачається викладення неправомірної інформації відносно позивача. Пояснив, що до позивача приходили відвідувачі, які ображали позивача. Пояснив, що відповідач писав різні заяви про позивача, внаслідок яких позивачу приходилось виправдовуватись перед іншими співробітниками, це наносить шкоду його психологічному стану. Представник позивача в своїх поясненнях посилався на рішення суддів з реєстру судових рішень. Пояснив, що мотивами неприязного ставлення відповідача до позивача стало те, що позивач займає посаду, на яку намагаються поновитись інші особи, яких представляє відповідач в суді. Посилання в заяві відповідача від 02.12.2016 року на вчинення позивачем корупційних злочинів є неправдивою інформацією яку зазначає відповідач відносно позивача. Представник вважає, що хоча в заяві від 02.12.2016 року і зазначено про деяких посадових осіб, далі мова в заяві йде про позивача. Посилання на неофіційні джерела не є підтвердженням правдивості викладеної в заяві інформації. Інформацією викладеною в заяві відносно позивача порушено принцип добросовісності поведінки особи, який закріплений в ч.5 ст. 12 ЦК України.
В судовому засіданні за клопотанням представника позивача були допитані свідки.
Свідок ОСОБА_5 пояснив суду наступне. Що він працює на посаді заступника директора Департамента комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Камянської міської ради. Позивач є його керівником. Він є підлеглим позивача. Знайомий з позивачем близько 5 років. З ОСОБА_4 особисто не знайомий, хоча останній йому відомий, т.к. зустрічав його у судових засіданнях, де вони були представниками учасників справ. Свідок пояснив, що особисто не бачив, як ОСОБА_3 ображав ОСОБА_1. Зміст заяви ОСОБА_3 від грудня 2016 року йому відомий, в ній зазначено про вчинення ОСОБА_1 та заступником міського голови ОСОБА_6 правопорушень. На запитання суду, про те звідки йому відомий зміст заяви, свідок пояснив, що йому ця заява надійшла з канцелярії. Оскільки заява була адресована міському голові, він розписав її на заступника і далі вона надійшла в їх департамент. На запитання суду стосовно того, чи ознайомлював ОСОБА_4 особисто свідка із змістом заяви, чи передавав особисто йому цю заяву, свідок відповів, що такого не було. Свідок показав, що зміст заяви відомий багатьом співробітникам департаменту де він працює, адже заява надійшла з міської ради в їх канцелярію і звідки інформація розійшлась серед інших працівників. Свідку не відомо, щоб ОСОБА_4 передавав зміст заяви чи заяву іншим особам. Повідомив, що до нього підходили деякі працівники департаменту та питали, чи правда те що викладено в заяві? Питали також деякі депутати міської ради. Питали, чи правда, що ОСОБА_1 причетний до підпалу автомобіля? На запитання представника позивача, які наслідки мають такі запитання, такі розмови та поширення інформації на позивача, в тому числі на стан його здоровя, свідок відповів, що на його думку це має вплив на репутацію позивача. Адже його посада є відповідальною. Також сказав, що позивач скаржився на поганий стан здоровя і знервованість, поганий сон і відчуття тривоги після надходження заяви в грудні. Було це через декілька днів після надходження заяви в грудні 2016 року. Свідку не відомо, чи приймав якісь ліки позивач в цей час. Швидку медичну допомогу йому не викликали. Додатково впевнено відповів, що поширення інформації про зміст заяви від грудня 2016 року відбулось з канцелярії.
Свідок ОСОБА_7 пояснила суду наступне. Що вона працює на посаді головного спеціаліста загального відділу Департамента комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Камянської міської ради. Вона знаходиться у підпорядкуванні позивача. Відповідач їй особисто не знайомий, лише як заявник. Відповідач подавав заяви до департаменту, в тому числі він особисто їх приносив. Відповідач говорив, що ОСОБА_1 бандит. Говорив що вся влада тут бандити. На запитання представника позивача, чи змінилась поведінка позивача після візитів ОСОБА_4, свідок пояснила, що позивач хвилювався. Співробітники департаменту питали чи правда це, що викладено в скарзі в грудні, де викладено що підпалили автомобіль відповідача. Хто конкретно із співробітників підходив і питав про зміст скарги свідок не змогла пригадати. На запитання суду, звідки вона дізналась про зміст скарги від грудня 2016 року, вона пояснила що її принесли із канцелярії виконкому в канцелярію департаменту. Свідок її прочитала. Також свідок показала, що всю кореспонденцію розписує директор. І заяву від грудня 2016 року розписував директор, тобто позивач. Свідок також пояснила, що позивач став особливо знервований після отримання заяви від грудня 2016 року. Особлива знервованість виразилась в тому, що він став голосно розмовляти. Швидку не викликали після отримання заяви ОСОБА_1
Позивач, на запитання суду, підтвердив що саме він розписував на співробітників заяву ОСОБА_4 від 02.12.2016 року, після чого її зміст став відомий іншим співробітникам департамента. Також повідомив, що приниження його гідності, внаслідок подання відповідачем заяви від 02.12.2016 року виразилась в тому, що він став замислюватись чи не звільнитися йому, чи відповідає він займаній посаді.
Представник позивача при досліджені доказів звернув увагу на зміст заяви від 02.12.2016 року. Зокрема на те, що відповідач в заяві стверджує про вчинення корупційних дій позивачем, звинувачення позивача в пошкоджені майна, посилання на думку не зазначених кримінологів, що наступним кроком окремих посадових осіб стане замах на життя та здоровя відповідача. При цьому зі змісту тексту вбачається, що мова йде, в тому числі про позивача.
В п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 N 1 вказано, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Позивачем доведена обставина поширення відповідачем змісту заяви шляхом направлення її на адресу Камянського міського голови ОСОБА_8 В тому числі, це підтверджується змістом заяви, показами свідків допитаних в судовому засіданні, а також не спростовано відповідачем.
Зміст заяви свідчить про те, що вона була адресована ще і іншим адресатам. Відповідач не спростував цього.
Аналізуючи зміст заяви від 02.12.2016 року суд зазначає наступне. Зі змісту заяви підписаної особою «ОСОБА_4С.», і не спростовано відповідачем, вбачається що в ній викладена інформація, в тому числі стосовно позивача. Так в зазначеній заяві, зокрема зазначено: «Окрім цього, неодноразово я звертався до міського голови ОСОБА_8 з заявами про правопорушення, які повязані з Законом України «Про запобігання корупції», і були вчинені заступником міського голови , ОСОБА_6, директором департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно міської ради ОСОБА_1 О».
Суд враховує положення п.3 Рішення Конституційного Суду України від 10.04.2003 року у справі N 1-9/2003 (справа про поширення відомостей), де зазначено: «З огляду на викладене Конституційний Суд України вважає, що звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення за змістом частини першої статті 7 Цивільного кодексу не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи правоохоронного органу.»
Суд звертає увагу, що зазначена заява була адресована, не тільки особам уповноваженим розглядати заяви, відомості та/або справи про правопорушення повязані з Законом України «Про запобігання корупції», а і редакції телеканалів, голові Адміністрації президента України, Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини. При цьому, в заяві текст викладено таким чином, що заявник вказує про вчинене правопорушення позивачем як про встановлений факт. При цьому, в ході розгляду справи не надано жодних доказів притягнення до відповідальності позивача за вчинення правопорушень про які йдеться в заяві позивачем.
Отже суд вважає, що відповідач поширив неправдиву інформацію щодо позивача в цій частині.
Також в заяві зазначено: «У організації підпалу мого автомобіля, та житлового будинку, які були вчинені 22.08.2016 та 30.11.2016, я підозрюю заступника міського голови з питань діяльності виконавчх органів міської ради ОСОБА_6 та директора департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно міської ради ОСОБА_1
На думку кримінологів, наступними діями з боку названих осіб, може бути організація замаху на моє життя, чи напад на мене з метою зашкодити моєму здоровлю, і на цей час є очевидною та реальною загроза моєму життю та здоровю, як судді у відставці.»
При цьому, відповідачем не зазначено конкретно, на яких саме кримінологів він посилався. Які саме кримінологи вважають, що існує можливість вчинення зазначених дій у відношенні відповідача, в тому числі саме з боку позивача. Не надано доказів цього і в процесі розгляду справи.
Отже, за таких обставин суд вважає зазначену інформацію викладену відповідачем у свої заяві від 02.12.2016 р. недостовірною.
Суд при оцінці доказів зауважує, що лист, який міститься в матеріалах справи (а.с. 17) із образами на адресу позивача та його рідних ніким не підписаний. В матеріалах справи відсутні відомості про те, що цей лист складено та/або розповсюджено відповідачем. Теж саме суд зазначає і стосовно інших листів і конвертів, долучених в судовому засіданні представником позивача. Отже суд не розглядає дані документи у якості таких які складені та/або розповсюджені відповідачем.
Суд не приймає як належний та допустимий доказ, надану як виписку із лікарняної картки позивача (а.с. 21) аркуш паперу із нерозбірливими написами. Тим більше, у позивача відсутній оригінал даного документа, що унеможливлює його дослідження, а відповідно і прийняття у якості доказу по справі.
Суд зазначає наступне. Матеріалами справи підтверджується обставина поширення відповідачем недостовірної інформації про позивача, яка порушує його честь та ділову репутацію. Зміст заяви від 02.12.2016 року було направлено на адресу Камянського міського голови. Позивач працює в системі органів місцевого самоврядування м.Камянське, має робочі взаємовідносини із Камянським міським головою. Тому суд вважає, що поширення у відношенні позивача неправдивої інформації шляхом направлення відповідної заяви на адресу міського голови порушило його честь та ділову репутацію. Зважаючи, в тому числі на зміст зазначеної заяви, суд вважає що позивач вимушений був зазнати певної моральної шкоди, в тому числі і нервувати із приводу цього. Але зважаючи на те, що така заява була відповідачем доведена до відома однієї посадової особи, а подальше її поширення відбулось не відповідачем, а співробітниками органів місцевого самоврядування, в тому числі і за участі позивача, суд вважає що розмір справедливої сатисфакції в частині завданої моральної шкоди позивача є значно меншим від заявленого.
В пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 N 1 вказано, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних обєктів судового захисту.
Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю повязується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обовязків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.
Зважаючи на це, а також пояснення позивача щодо того, в чому саме виявилось порушення його права на повагу до його гідності, суд приходить до висновку про відсутність порушення права позивача на повагу до його гідності з боку відповідача. В заяві не міститься інформації, яка б заперечувала чи спростовувала біопсихосоціальну цінність позивача. Не викладена в заяві і інформація щодо будь-яких вад чи особливостей в фізичному, розумовому чи психічному стані позивача. Інформація викладена в заяві, стосується більше морально-ділових якостей та дотримання законодавства позивачем.
Отже судовому захисту у даній справі підлягає право на повагу честі та ділової репутації позивача.
При вирішенні питання щодо правильності обраного способу захисту порушених прав, суд в тому числі керується п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», де вказано, що вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У звязку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК) тощо.
При розподілі судових суд керується положеннями ст.88 ЦПК України.
З врахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57-66, 74, 88, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Визнати недостовірною та такою, що порочить честь та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, поширену ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 в його заяві від 02.12.2016 року, адресованій: Начальнику Камянського відділу поліції ГУ Національної поліції України у Дніпропетровській області; Начальнику Камянського міського відділу Служби безпеки України у Дніпропетровській області; Голові Адміністрації Президента України; Голові Державної судової адміністрації України; Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини; Редакції телеканалу «1 + 1»; Редакції телеканалу «ICTV»; Камянському міському голові ОСОБА_8 та зобов'язати ОСОБА_3 протягом 3-х календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати зазначену інформацію у спосіб, яким вона була поширена, а саме: шляхом направлення, зазначеним у вказаній заяві адресатам, заяви від його власного імені зі спростуванням наступного змісту:
«Спростування: Інформація, поширена мною, ОСОБА_3, відносно ОСОБА_1 в моїй заяві від 02.12.2016 року, адресованій: Начальнику Камянського відділу поліції ГУ Національної поліції України у Дніпропетровській області; Начальнику Камянського міського відділу Служби безпеки України у Дніпропетровській області; Голові Адміністрації Президента України; Голові Державної судової адміністрації України; Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини; Редакції телеканалу «1+1»; Редакції телеканалу «ICTV»; Камянському міському голові ОСОБА_8, - не відповідає дійсності.»
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1). 500(пятсот) гривень, 00 копійок, у якості відшкодування завданої моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_3, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, РНОКПП - НОМЕР_2, понесені позивачем судові витрати у виді судового збору у загальному розмірі 564 гривні 98 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення через Дніпровський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дніпровського районного суду

міста Дніпродзержинськ

Дніпропетровської області ОСОБА_9