АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1840/17 Справа № 208/9095/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

при секретарі Шило С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 листопада 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

30 жовтня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_2 17 липня 2008 року уклала з банком договір №1/08LRSEД та отримала в кредитні кошти у розмірі 57900 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, у звязку з чим, станом на 29 липня 2014 року, утворилась заборгованість, а саме 56780,41 доларів США заборгованість за кредитом, 59770,44 доларів США заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом, 1400,60 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 37603,26 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. З урахуванням рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська про звернення стягнення на предмет іпотеки, ціна якого обумовлена сторонами договору іпотеки в розмірі 308601,00 грн., різниця між поточною заборгованістю та ціною реалізації предмету іпотеки становить 132863,46 доларів США, а також штрафи. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути на свою користь з відповідача заборгованість в розмірі 139525,01 доларів США, що становить 1897540,14 грн. та складається з 56780,41 доларів США заборгованість за кредитом, що складає 772213,58 грн., 59770,44 доларів США заборгованість за відсотками, що становить 812877,99 грн., 1400,60 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, що становить 19048,16 грн., 37603,26 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, що становить 511404,33 грн. та різниця між поточною заборгованістю та ціною реалізації предмету іпотеки складає 22691,25 доларів США, а також штрафи відповідно до договору в розмірі 18,38 доларів США, що складається 249,97 грн. (фіксована частина), та 6643,17 доларів США, що становить 90347,12 грн. (процентна складова), а також стягнути судові витрати (а.с. 142-143).

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне зясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог банку в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 17 липня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 (позичальник) укладено кредитний договір №1/08LRSEД, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 57900,00 доларів США на споживчі цілі, з кінцевим терміном повернення 16.07.2018 року (а.с. 6-8).

За змістом п. 2.2.2. зазначеного вище договору, позичальник зобовязується сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до умов договору, а також відповідно до графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди, що зазначені в додатку №1.

За змістом п. 6.2 кредитного договору, при порушенні позичальником зобовязань, передбачених п.п. 2.2.7, 2.2.8, 2.2.11 цього договору, позичальник сплачує банку за кожний випадок порушення штраф у розмірі 2% від суми отриманого кредиту.

Згідно п. 6.6. кредитного договору №1/08LRSEД від 17 липня 2008 року, при порушенні позичальником будь-якого з грошових зобовязань, передбачених даним договором, більш ніж на 120 днів, у звязку з чим банк буде змушений звернутися до суду, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250,00 грн. + 5% від суми позову.

Також, за змістом п. 6.8 згадуваного договору, строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Сторонами також було погоджено додаток №1 до кредитного договору №1/08LRSEД від 17 липня 2008 року «Графік погашення кредиту, відсотків і винагороди», яким передбачено терміни та розмір щомісячних платежів на погашення кредиту (а.с. 32-33).

У звязку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_2 своїх зобовязань з повернення щомісячних платежів на погашення кредитної заборгованості, банком була нарахована заборгованість та останній почав захищати своє право шляхом звернення до суду.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 серпня 2010 року у цивільній справі №2-355/10, зокрема, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1/08LRSEД від 17.07.2008 року в розмірі 491592,67 грн., що становить 63843,20 дол. США, звернуто стягнення на предмет іпотеки: будинок №175, загальною площею 56,9 кв.м. по вул. Донській у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем та виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 з вказаного будинку (а.с. 95-97). Ухвалою цього ж суду від 15 жовтня 2012 року зазначене вище заочне рішення скасовано та справу призначено до судового розгляду, присвоєно єдиний унікальний номер 415/8399/12. В подальшому рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 лютого 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2013 року, в задоволені позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про звернення стягнення на майно та виселення, відмовлено, в задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ПАТ КБ «ПриватБанк» та до Приватного нотаріуса дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_10; треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_2 та Служба в справах дітей виконавчого комітету Заводської районної ради м. Дніпродзержинська, про визнання договору іпотеки недійсним та зобов'язання скасувати реєстраційні записи, відмовлено у повному обсязі. З матеріалів вказаної цивільної справи вбачається, що судові рішення в касаційному порядку не оскаржувались, виконавчі листи не видавались.

Представниками позивача та відповідача визнано факт відсутності судового рішення, що набрало законної сили, про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1/08LRSEД від 17.07.2008 року, а також визнано, що звернення стягнення на іпотечне майно, у зв»язку із заборгованістю за вказаним кредитним договором, не відбувалось; викладене стверджується журналом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції від 10.10.2017 року, а також підтверджується матеріалами оглянутої вищевказаної цивільної справи, матеріаламицивільної справи, що розглядається, зокрема, випискою з реєстру виконавчих проваджень на а.с. 251.

Разом з цим, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2010 року у цивільній справі №2-8324/2010, зокрема, стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» в рахунок повернення заборгованості за кредитним договором №1/08LRSEД від 17.07.2008 року 582440,07 грн.; стягнуто солідарно з ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» в рахунок повернення заборгованості за кредитним договором №1/08LRSEД від 17.07.2008 року 200,00 грн. Рішення не оскаржувалось та набрало законної сили 13.09.2010 року (а.с. 85-86). Судом оглянуто вказану вище цивільну справу №2-8324/2010, відповідно до матеріалів якої сума заборгованості, яка стягнута рішенням суду в загальному розмірі 582640,07 грн. (за курсом до долара США 7,99) складається з наступного: тіло кредиту 56811,51 дол. США, відсотки 12607,41 дол. США, штраф (фіксована частина) 31,29 дол. США, штраф (процентна складова) 3470,95 дол. США; вказані нарахування здійснені станом на 12.11.2009 року.

Колегія звертає увагу, що, з врахуванням уточненої позовної заяви у справі що розглядається, банком нарахована заборгованість за кредитним договором №1/08LRSEД від 17.07.2008 року, станом на 29.08.2014 року, в наступних розмірах: 56780,41 доларів США заборгованість за кредитом, що еквівалентно 772213,58 грн., 59770,44 доларів США заборгованість за відсотками, що еквівалентно 812877,99 грн., 1400,60 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, що еквівалентно 19048,16 грн., 37603,26 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, що еквівалентно 511404,33 грн., що в загальному становить 155554,71 дол. США, що еквівалентно 2115544,06 грн. Від вказаної вище суми (155554,71 дол. США) банк відраховує ціну реалізації предмету іпотеки в сумі 308601,00 грн. що еквівалентно 22691,25 дол. США, тому залишається сума боргу, яку позивач просить стягнути на свою користь, в розмірі 132863,46 дол. США, що еквівалентно 1806943,06 грн., а також штрафи: 18,38 дол. США, що еквівалентно 6643,17 грн. (фіксована частина) та 249,97 дол. США, що еквівалентно 90347,12 грн. (процентна складова).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 належним чином умови зазначеного кредитного договору не виконуються, тому наявна заборгованість перед банком.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

За змістом ч. 2 ст. 653 ЦК України зобовязання сторін договору припиняються у разі розірвання договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, що відноситься до параграфа 1 глави 71 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частино. 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги зміст вищевказаного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2010 року про стягнення заборгованості за тим самим кредитним договором в розмірі 582640,07 грн., яка сформувалась станом на 12.11.2009 року, що набрало законної сили; враховуючи, що зазначене рішення у повному обсязі не виконане, борг за кредитним договором №1/08LRSEД від 17 липня 2008 року не погашений, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне.

Позов в частині стягнення тіла кредиту у сумі 56780,41 дол. США задоволенню не підлягає, оскільки заборгованість за тілом кредиту у повному обсязі (у сумі 56811,51 дол. США) стягнуто рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2010 року.

Враховуючи, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2010 року за даним договором стягнуто заборгованість зі сплати процентів у сумі 12607,41 дол. США, що сформувалась станом на 12.11.2009 року, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за процентами за період з 13.11.2009 року по 29.08.2014 року (згідно змісту позовних вимог) у розмірі 47163,03 дол. США (59770,44 12607,41), що еквівалентно 641417,20 грн. (згідно змісту уточненої позовної заяви, позивачем зазначено про застосування курсу валют 13,6); розмір заборгованості підтверджується представленим банком детальним розрахунком, що долучений до матеріалів справи.

Згідно представленого банком апеляційному суду розрахунку заборгованості, борг по комісії за кредитним договором №1/08LRSEД від 17 липня 2008 року відсутній, тому підстави для стягнення на користь позивача комісії в розмірі 1400,60 дол. США відсутні.

При вирішенні питання щодо стягнення неустойки колегія виходить з наступного.

У правовій позиції Верховного Суду України в справі №6-2003цс15 зазначено, що, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Задовольняючи позовні вимоги банку, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2010 року, на підставі п. 6.6. кредитного договору №1/08LRSEД від 17 липня 2008 року, за порушення позичальником грошових зобовязань, передбачених даним договором, більш ніж на 120 днів, з відповідача на користь банку стягнуто, зокрема, 250,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 27732,89 грн. штрафу (процентна складова, що розрахована станом на 12.11.2009 року).

Зважаючи на викладене, вимога про повторне стягнення штрафу на підставі п. 6.6. кредитного договору у розмірі 250,00 грн., що еквівалентно 18,38 дол. США (фіксована частина) задоволенню не підлягає, а вимога про стягнення процентної складової штрафу підлягає задоволенню в частині нарахувань за період з 13.11.2009 року по 29.08.2014 року в розмірі 32070,86 грн., що складає 5% від належної до стягнення заборгованості (641417,20 грн. х 5%), відповідно до наданого банком розрахунку (а.с. 254-257).

Враховуючи наявність підстав для стягнення штрафу у вищевказаному розмірі; приймаючи до уваги зміст позовних вимог банку у цивільній справі №2-8324/2010 Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (а.с. 3-6), яким у 2009 році вимога про стягнення пені за даним кредитним договором не заявлялась; зважаючи на недопустимість подвійного стягнення неустойки, - колегія дійшла висновку, що банком було зроблено вибір виду неустойки саме на користь штрафу, отже підстави для стягнення пені відсутні.

Надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, апеляційним судом встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки не відбулося, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, відсутнє, що визнано сторонами спору; тому підстави для відрахування від розміру заборгованості вартості предмету іпотеки відсутні. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №1/08LRSEД від 17 липня 2008 року, за період з 13.11.2009 року по 29.08.2014 року, яка складається із заборгованості за відсотками в розмірі 47163 дол. США 03 цента, що еквівалентно 641417 грн. 20 коп., та штрафу (процентна складова) у розмірі 32070,86 грн. Колегія звертає увагу, що стягнення заборгованості у вищевказаному розмірі без відрахування вартості предмету іпотеки не є виходом за межі позовних вимог, зважаючи на розмір ціни уточненого позову (139525,01 доларів США, що еквівалентно 1897540,14 грн.).

Колегія наголошує, що судом першої інстанції помилково відмовлено в задоволенні позову у повному обсязі в звязку з пропуском ПАТ КБ «ПриватБанк» строку позовної давності. Пунктом 6.8 кредитного договору №1/08LRSEД від 17 липня 2008 року, який підписано відповідачем, передбачено, що строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки (пені, штрафів) за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність - в один рік, згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, відносно неустойки.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давністьзастосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Між тим, частиною 2 ст. 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК України).

Приймаючи до уваги, що у цивільній справі №2-8324/2010 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська позов про стягнення заборгованості було заявлено 04.12.2009 року, а рішенням вказаного суду від 31 серпня 2010 року , зокрема, стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №1/08LRSEД від 17.07.2008 року в сумі 582440,07 грн.; враховуючи, що з позовом, який розглядається, банк звернувся до суду 30 жовтня 2014 року, що стверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції місцевого суду на позовній заяві, - колегія дійшла висновку про встановлення факту переривання перебігу позовної давності та непорушення позивачем п»ятирічного строку позовної давності, який передбачено умовами кредитного договору.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі обставини справи не встановив, що призвело до неправильного вирішення спору та ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору при поданні позовної заяви в сумі 3654,00 грн. та при зверненні з апеляційною скаргою в розмірі 4019,40 грн., що разом становить 7673 (сім тисяч шістсот сімдесят три) грн. 40 коп.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного вище, вимог ст. 88 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по відсоткам за кредитним договором №1/08LRSEД від 17 липня 2008 року за період з 13.11.2009 року по 29.08.2014 року в розмірі 47163 (сорок сім тисяч сто шістдесят три) дол. США 03 цента, що еквівалентно 641417 (шістсот сорок одна тисяча чотириста сімнадцять) грн. 20 коп., а також штраф (процентна складова) у розмірі 32070,86 грн.

В задоволенні решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 7673 (сім тисяч шістсот сімдесят три) грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку.

Головуючий

Судді