н/п 2/490/2577/2017 Справа № 490/9153/16-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

03 листопада 2017 р. Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Черенкової Н.П.,

при секретарі Шевельовій Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом

Центрального районного центру зайнятості міста Миколаєва до ОСОБА_1 про стягнення виплаченої допомоги по безробіттю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача про стягнення виплаченої допомоги по безробіттю у сумі 7763,77 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що ОСОБА_1, перебуваючи з 25.05.2015 року на обліку як безробітна, надавала послуги страхового агента ПрАТ «СК «Провідна» згідно договору-доручення №50070/1535/15 від 02.04.2015 року.У зв`язку з тим, що на момент отримання допомоги по безробіттю, відповідач належала до категорії зайнятого населення, а тому не могла бути визнаною безробітною і відповідно отримувати матеріальне забезпечення, позивач, посилаючись на ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», а подальшому уточнивши позовні вимоги та посилаючись на ст.ст. 1166, 1192 ЦК України, просив стягнути з відповідача незаконно одержану допомогу по безробіттю у період із 01.07.2015 року по 21.01.2016 року у сумі 7763,77 грн.

Представник позивача у судовому засіданні вимоги позову підтримав та пояснив, що оскільки відповідач не повідомила про свою зайнятість, тобто про обставину, яка впливає на умови виплати допомоги по безробіттю, згідно ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» зобов`язана повернути виплачену допомогу по безробіттю. При цьому, просив про закінчення розгляду справи у його відсутності.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що про розірвання договору-доручення №50070/1535/15 від 02.04.2015 року вона звернулася до ПрАТ «СК «Провідна» 20.05.2015 року та була впевнена, що станом на 25.05.2015 року договір припинив свою чинність. Окрім того, вказала, що у період з 01.07.2015 року по 21.01.2016 року вона не перебувала у будь-яких трудових відносинах та не була зайнята, за такого відсутні обставини, які випливають на умови виплати допомоги по безробіттю у відповідності до ч. 3 ст. 36 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». При цьому, просила про закінчення розгляду справи у її відсутності.

Судом ухвалено прозакінчення розгляду справи у відсутності сторін.

Обставини справи встановлені судом.

29.05.2015 року на підставі відповідної заяви ОСОБА_1 від 25.05.2015 року надано статус безробітної та призначено Центральним районним центром зайнятості м. Миколаєва допомогу по безробіттю.

За період з 01.07.2015 року по 21.01.2016 року ОСОБА_1 отримала допомогу по безробіттю у розмірі 7763,77 грн.

Згідно з актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 12.02.2016 року № 90 за результатами перевірки, проведеної Центральним районним центром зайнятості м. Миколаєва на підставі наказу позивача від 06.01.2016 року №1 встановлено, що ОСОБА_1, перебуваючи на обліку у Центральному районному центрі зайнятості м. Миколаєва як безробітна, у період з 02.04.2015 року по 28.05.2015 року виконувала надавала послуги страхового агента ПрАТ «СК «Провідна» та отримала комісійну винагороду у сумі 53,31 грн. за надані послуги.

11.03.2016 року за вих. №07-813 на адресу відповідача направлено повідомлення з пропозицією добровільного повернення незаконно отриманих коштів у сумі 7763,77 грн.

Оскільки відповідач зазначених коштів не повернула, центр зайнятості звернувся до суду з даним цивільним позовом.

У відповідності до вимог ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За ст. 4 ЦПК України, суд захищає права, свободи та інтереси виключно у спосіб, визначений Законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень ( ст. 10 ч.3 ЦПК України).

Виходячи із вимог ст.ст.212-215 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обгрунтованим є рішення суду, яке постановлено на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин, чи були порушені не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси,за захистом яких особа звернулась,а якщо були то ким.

Предмет доказування складається із встановлення обставин щодо порушення прав позивача, які підтверджують право позивача і є підставою для позову, які свідчать про порушення прав відповідача конкретним суб`єктом- відповідачем, встановлюють розмір завданої шкоди.

Виходячи зі змісту ст. 58 ЦПК України, доказ повинен підтверджувати певну юридичну обставину та збігатися з відповідною обставиною в законодавчій нормі, на яку посилається позивач.

За приписами ст. 59 ч.2 ЦПК України, обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За такого, доказ несе в собі інформацію про обставини справи, з існуванням якої особа пов`язує виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків, а засіб доказування - сукупність окремих доказів , які за ЦПК допустимі для доказування в конкретній справі.

Згідно положень ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення», безробітною є особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється, зокрема у разі: встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг.

Частиною 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Згідно ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Зі змісту вказаної норми закону слідує, що законодавець покладає на застраховану особу обов'язок подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг, і лише в разі умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними, з такої особи стягується сума виплаченого забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

У відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 631 ЦК України передбачено, що строком дії договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої прав т виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

02.04.2015 року між ПрАТ «СК «Провідна» та ОСОБА_1 укладено договір доручення №50070/1535/15, згідно якого ОСОБА_1 набула статусу страхового агента.

У відповідності до ч. 2 п. 10.3 розділу 10 Договору, строк дії договору припиняється у разі відмови Довірителя або Повіреного від виконання умов Договору: дострокове припинення Договору за ініціативою Довірителя можливе за умови попереднього письмового повідомлення про це Повіреного не пізніше, ніж на п`ять банківських днів.

На виконання вимог ч. 2 п. 10.3 розділу 10 Договору відповідач 20.05.2015 року звернулася до директора філії ПрАТ «СК «Провідна» із заявою про розірвання договору доручення №50070/1535/15 від 02.04.2015 року. Вказана заява зареєстрована ПрАТ «СК «Провідна» 20.05.2015 року за вих. №522.

25.05.2015 року, тобто після спливу п`яти банківських днів, ОСОБА_1 звернулася до Центрального районного центру зайнятості м. Миколаєва як особа, яка шукає роботу.

Згідно листа, наданого ПрАТ «СК «Провідна» від 03.02.2016 року №23-07/1335, ОСОБА_1 надавала послуги страхового агента згідно договору доручення №50070/1535/15 з 02.04.2015 року по 28.05.2015 року.

Окрім того, згідно довідки від 17.08.2016 року №996, наданої Центральним районним центром зайнятості м. Миколаєва, виплата відповідачу допомоги по безробіттю проводилася з липня 2015 року, тобто після припинення нею трудових відносин з ПрАТ «СК «Провідна».

Враховуючи те, що ОСОБА_1 при зверненні до Центрального районного центру зайнятості м. Миколаєва надала достовірні дані та документи, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітної, а виплата допомоги по безробіттю була призначена після припинення нею трудових відносин, за такого в діях відповідача відсутностій умисел та умисне невиконання нею своїх обов'язків при отриманні допомоги по безробіттю.

Таким чином обставини, на які посилається позивач, не свідчать про недобросовісність з боку відповідача, як набувача грошових коштів, за такого відсутні підстави, передбачені ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», для стягнення з відповідача виплаченої їй допомоги по безробіттю.

Окрім того, посилання позивача на ст. ст. 1166, 1192 ЦК України суд вважає безпідставним.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода,завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Судом не добуто доказів неправомірних дій з боку відповідача, наявності матеріальної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку.

Враховуючи вищевикладене, у задоволення позову слід відмовити.

Керуючись ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Центрального районного центру зайнятості міста Миколаєва до ОСОБА_1 про стягнення виплаченої допомоги по безробіттю - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 294 -296 ЦПК України.

Суддя Н.П. Черенкова