Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 317/3279/16 Головуючий у 1 інстанції: Нікітін В.В.
Провадження № 22-ц/778/942/17 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«09» березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

за участю секретаря Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 12 грудня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним та застосування реституції,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору нікчемним та повернення сторін до попереднього стану.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 06 листопада 2014 року між сторонами у справі було укладено договір фінансового лізингу № 01/14-00637 (далі - Договір), у відповідності до якого позивач зобов'язаний придбати, зареєструвати та передати в користування відповідачу транспортний засіб - легковий автомобіль марки Seat Ibiza Style 1.4, а відповідач зобов'язалась сплатити передбачені договором лізингові платежі.

07 листопада 2014 року відповідач отримала транспортний засіб Seat Ibiza Style 1.4, 2014 року випуску, д/н: НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_1, двигун НОМЕР_3, вартістю 212300,00 гривень.

В процесі виконання договору у позивача виникли сумніви щодо підписання Договору саме відповідачем ОСОБА_3 Крім того, станом на момент підписання Договору представник ТОВ "Лізингова компанія АвтоФінанс" ОСОБА_4 не мав відповідних на це повноважень, оскільки відповідна довіреність йому не видавалась.

Про недійсність правочину свідчить також той факт, що сторони не дійшли згоди щодо умов вказаного Договору, оскільки ними не були підписані Додатки № 1 та № 3 до нього, які є невід'ємною частиною Договору.

Крім того, відповідно до статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню, натомість, при укладенні сторонами договору фінансового лізингу, всупереч нормам діючого законодавства України, не було проведено нотаріального посвідчення цього договору. На момент укладення договору у ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» була відсутня ліцензія на здійснення будь-якої фінансової послуги. Окрім того, згідно зі статтею 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою. Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Посилаючись на зазначенні обставини уточнивши позовні вимоги 01 грудня 2016 року просила суд визнати недійсним договір фінансового лізингу № 01/14-00637 від 06.11.2014 року, укладеного між ТОВ "Лізингова компанія АвтоФінанс" та відповідачем, а також застосувати реституцію та повернути сторони до попереднього стану.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 12 грудня 2016 року в задоволенні позовних вимого відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» будучи повідомленою про час і місце розгляду справи у відповідності до вимог ст. ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення ( судової повістки) та розпискою про отримання судової повістки про виклик у суд до апеляційного суду не з'явилася, причини неявки в судове засідання не повідомила.

Згідно вимог частини 2 статті 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

З огляду на викладене та у відповідності до ст. ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс».

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для визнання спірного договору недійсним та зазначив, що згідно зі статтею 806 ЦК України та частиною першою статті 2, частиною першою статті 6 Закону України "Про фінансовий лізинг" до договору фінансового лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду), викладені в параграфі 1 глави 58 ЦК України. Положення статті 799 ЦК України до цих правовідносин не застосовуються. При цьому суд також виходив з того, що ОСОБА_3 повністю виконала свої зобов'язання за договором сплатила впартість предмета лізингу, а визнання договору недійсним з формальних підстав призведе до порушення прав ОСОБА_3 як споживача.

З таким висновком суду першої інстанції не можна погодитись.

Судом встановлено, що 06 листопада 2014 року між ТОВ "Лізингова компанія АвтоФінанс" та ОСОБА_3 укладено договір фінансового лізингу № 01/14-00637 (далі - Договір) строком на 60 місяців, у відповідності до якого банк передав ОСОБА_3 в лізинг (користування) автомобіль марки Seat Ibiza Style 1.4, реєстраційний номер НОМЕР_2 ( а.с. 10-17).

За користування автомобілем ОСОБА_3 зобов'язалась сплачувати щомісячні платежі згідно з визначеним графіком платежів.

Крім того, договір фінансового лізингу передбачав право ОСОБА_3 отримати автомобіль у власність за умови повної сплати його вартості та інших витрат.

Як вбачається з копії акта приймання-передачі предмета лізингу від 07 листопада 2014 року, ТОВ "Лізингова компанія АвтоФінанс" на підставі зазначеного Договору передала, а ОСОБА_3 прийняла автомобіль Seat Ibiza Style 1.4, 2014 року випуску, д/н: НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_1, двигун НОМЕР_3 та приналежності до нього (а.с. 19).

В додатку № 2 до Договору сторонами визначено, що вартість предмета лізингу становить 212 300,00 гривень (а.с. 18).

Копіями платіжних доручень підтверджено факт оплати відповідачем ОСОБА_3 платежів за Договором на загальну суму 268 750,16 гривень (а.с. 24-41).

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відносини, що виникають із договору фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж та положеннями Закону України "Про фінансовий лізинг".

Згідно із частиною другою статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно з ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до частин першої та другої статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу або договору поставки.

За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування.

Частинами першою та третьою статті 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України.

За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з частиною другою статті 799 ЦК України договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Установлено, що договір фінансового лізингу № 01/14-00637 від 06.11.2014 року нотаріально посвідчено не було.

Згідно зі статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Нікчемний договір не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України

На підставі ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,- відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Положення статті 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню норма статті 799 ЦК України щодо обов'язкового нотаріального посвідчення договору найму транспортного засобу за участю фізичної особи, є помилковим.

Також, згідно з пунктом 4 частини першої статті 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 111 статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг").

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відсутність у відповідача ліцензії на надання фінансових послуг, до яких відносяться послуги з фінансового лізингу, є самостійною підставою для визнання договору фінансового лізингу № 001546 від 12 грудня 2015 року недійсним.

В матеріалах справи відсутні відомості про наявність у позивача на момент укладення спірного договору ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії) та суперечить вимогам законодавства.

Натомість, розглядаючи зазначений спір, суд першої інстанції не взяв до уваги ту обставину, що на час укладення спірного договору у лізингової компанії не було ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що відповідно до статті 227 ЦК України може слугувати підставою, за її відсутності, для визнання договору фінансового лізингу недійсним; безпідставно не застосували до спірних правовідносин норму статті 799 ЦК України, яка підлягає застосуванню, не надавши оцінки відсутності нотаріального посвідчення спірного договору в розумінні норми частини першої статті 220 цього Кодексу.

Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував положення статей 220, 227, 628, 799, 806 ЦК України, не взяв до уваги висновків Верхового Суду України дійшов передчасного висновку про безпідставність позовних вимог ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс», що призвело до неправильного вирішення справи, а це відповідно до статті 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» задовольнити.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 12 грудня 2016 року у цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним та застосування реституції задовольнити.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу № 01/14-00637 від 06 листопада 2014 року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» та ОСОБА_3.

Зобов'язати ОСОБА_3 повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» автомобіль Seat Ibiza Style 1.4, 2014 року випуску, д/н: НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_1, двигун НОМЕР_3.

Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» провернути ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 268750.16 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Г.С. Подліянова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська