Справа № 489/6199/16-ц
Номер провадження 2/489/660/17
РІШЕННЯ

Іменем України

09 березня 2017 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до ОСОБА_2 (далі-відповідач), третя особа - Виконавчий комітет Миколаївської міської ради як орган опіки та піклування про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, встановлення часу побачень з дитиною,

встановив

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач чинить позивачу всілякі перешкоди у спілкуванні з дитиною. Зазначає, що вжив всіх необхідних заходів, щоб вирішити питання про участь у вихованні доньки та відповідач порушує права позивача як батька. Звертався до органу опіки та піклування, однак рішення йому не видали, тому що відповідач не забажала давати пояснення та документи.

Позивач просив суд зобов'язати відповідача усунути перешкоди в спілкуванні позивача з донькою; зобов'язати відповідача не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою; встановити час та дні зустрічей позивача з донькою кожного понеділка, четверга, п'ятниці протягом двох годин без присутності матері; встановити дні, по яких позивач буде забирати дитину до себе додому, а саме: кожної п'ятниці з 18.00 до 18:00 суботи з ночівлею за місцем проживання батька з урахуванням розпорядку дня дитини, стану здоров'я та особистого бажання; встановити по яких днях позивач буде забирати дитину до себе додому та буде проводити з нею канікули: 1 календарний місяць кожного року раз на рік без супроводу матері.

02.02.2017 до суду від відповідача надійшло заперечення.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, доказів поважності причин неявки суду не надала, в попередніх засіданнях позов не визнала.

Представник третьої особи просила прийняти рішення відповідно до чинного законодавства з урахуванням інтересів дитини.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 позивач та відповідач є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як вбачається з довідки від 04.10.2016 ОСОБА_3 перебувала в дошкільному закладі №70 з 18.08.2014 по 16.06.2016. З червня місяця дитина була переведена в інший ДНЗ з ініціативи матері.

Згідно з актом обстеження умов проживання від 17.10.20167 батько має бажання брати участь у вихованні доньки та встановити порядок участі у вихованні дитини.

Листом Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради від 04.11.2016 позивачу повідомлено, що висновок про участь батьків у вихованні дитини складається після з'ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками. Мати дитини, відповідач, письмово пояснила, що відмовляється від вирішення цього питання органом опіки та піклування, у зв'язку з чим неможливо провести відповідну до закону роботу і заява не може бути розглянута по суті.

Стаття 9 Конвенції прав дитини передбачає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров'ю.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати та батько мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Відповідно до ст. 158 Сімейного кодексу України (далі - СК України) за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Стаття 159 СК України передбачає можливість вирішення судом спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, однак суд розглядає спір, тобто тоді коли одна із сторін не погоджується з обов'язковим для виконання рішенням органу опіки та піклування і просить суд визначити участь по іншому аніж вирішив орган опіки та піклування.

Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим і не потребує підтвердження судовим рішенням.

Стаття 15 ЦПК України вказує, що суди розглядають справи щодо порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, тобто спори між фізичними та/або юридичними особами та/або державою.

Як встановлено судом, орган опіки та піклування не надав висновку про способи участі у вихованні та спілкуванні з дитиною того з батьків, хто проживає окремо.

09.03.2017 Ленінським районним судом м. Миколаєва постановлено окрему ухвалу, в якій судом зазначено, що надання гр. ОСОБА_1 відповіді про неможливість винесення рішення є ухиленням від виконання Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради обов'язків, прямо передбачених законом. Ухвалено довести до відома Миколаївського міського голови про порушення чинного законодавства, допущені Виконавчим комітетом ММР та Службою у справах дітей.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідач не повинен був ухилятися від співпраці з органом опіки та піклування в інтересах дитини. Суд розцінює такі дії відповідача як негативні.

Ухилення відповідача від надання пояснень та доказів органу опіки та піклування є неприпустимим, є зловживанням з боку матері з якою проживає дитина та є дією не в інтересах дитини.

Відповідач посилається на те, що дитина повідомила їй про неприпустимі дії позивача щодо дитини, а саме, що позивач торкався її статевих органів.

Суд звернув увагу на те, що відповідач звернулась до правоохоронних органів після звернення позивача до суду, а не безпосередньо після того як дитина їй повідомила (зі слів відповідача).

Якщо такий факт мав місце відповідач зобов'язана була звернутись для проведення відповідної перевірки, надання дитині психологічної допомоги тощо.

Доказів обставин про які вказує відповідач нею не надано.

Суд, враховуючи відмову відповідача співпрацювати з органом опіки та піклування, відсутність доказів та звернення до правоохоронних органів лише після подання позивачем позовів до суду, вважає, що обставини на які посилається відповідач є недоведеними та сумнівними, тому суд не може взяти їх до уваги при винесенні рішення.

При розгляді справи суд поставив відповідачу запитання чи не заперечує вона проти спілкування дитини з батьком в її присутності або її родичів, на що вона відповіла категоричною відмовою.

Протягом тривалого часу позивач позбавлений можливості бачитись та спілкуватись з дитиною, а дії Виконавчого комітету ММР як органу опіки та піклування щодо ненадання рішення та висновку унеможливлюють захист права позивача. Тому в даному випадку, суд приходить до висновку, що права позивача порушені, а тому підлягають судовому захисту, оскільки іншим чином захистити таке право не можливо.

Проте суд не може погодитись з вимогами позивача про встановлення годин спілкування з дитиною без присутності матері та з ночівлею, оскільки ОСОБА_3 на час судового розгляду виповнилось лише 5 років. Зважаючи на маленький вік дитини та виходячи з інтересів самої дитини, суд вважає, що присутність матері при спілкуванні батька з дитиною в перший місяць є обов'язковою для відновлення психологічного контакту батька та дитини без шкоди для її психологічного стану.

Проте перевага матері перед батьком не повинна бути пріоритетом у спорі.

Тому після встановлення психологічного контакту між батьком та дитиною, батько має право спілкуватися з дитиною без присутності матері.

Також суд зазначає, що позивач після того, як дитина подорослішає, піде в школу, стане більш самостійною, може знову звернутися до суду з вимогами про встановлення часу спілкування з дитиною з ночівлею за місцем проживання батька, а також встановлення часу спілкування з дитиною на час її канікул.

На переконання суду, таке питання слід доречніше ставити після досягнення дитиною щонайменше семи років для уникнення будь-якого негативного впливу на психологію дитини.

Крім того, суд вказує, що вимога позивача, викладена в п. 1 прохальної частини позовної заяви про зобов'язання відповідача усунути перешкоди у спілкуванні батька з донькою окремо задоволенню не підлягає, оскільки такі перешкоди усуваються судом шляхом встановлення часу та днів спілкування з неповнолітньою дитиною.

Вимога позивача, викладена у п. 2 прохальної частини позовної заяви також не підлягає задоволенню, оскільки вона спрямована на майбутнє. Суд не розглядає спори які можуть виникнути в майбутньому. У суду відсутні підстави вважати, що відповідач в подальшому буде перешкоджати позивачу брати учать у вихованні та спілкуванні з дитиною. Окремо зазначаємо, що позивач не позбавляється права на звернення до суду у випадку чинення відповідачем перешкод участі позивача у вихованні дитини в майбутньому.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, встановлення часу побачень з дитиною задовольнити частково.

Встановити години спілкування ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2

- кожного понеділка та четверга з 17 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв., протягом місяця з дня набрання рішенням законної сили - в присутності матері, а після цього - без присутності матері;

- кожної першої та третьої суботи місяця та другої і четвертої неділі місяця з 10 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. протягом місяця з дня набрання рішенням законної сили - в присутності матері, а після цього - без присутності матері.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв