Номер провадження: 22-ц/785/1607/17
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Черевка П.М.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Томашевській К.В.,

за участю: позивача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 13 грудня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виконання боржником певної дії на користь кредитора згідно майнового зобов'язання боржника,-

В С Т А Н О В И Л А:

19 вересня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про виконання боржником певної дії на користь кредитора згідно майнового зобов'язання боржника.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 2005 року по 2016 рік ОСОБА_3 представляв права та інтереси ОСОБА_4 та ЗАТ БМУ-12, надаючи юридичні послуги.

04.02.2015 року ОСОБА_4 склав розписку, в якій зазначив, що зобов'язується при отриманні грошей від продажу складів АДРЕСА_1, передати ОСОБА_3 6000 у.о..

У 2015 році вище зазначені склади були продані, однак відповідач борг не повернув.

14.12.2015 року позивачем на адресу відповідача була направлена вимога про повернення боргу.

Однак відповідач до цього часу борг позивачу не повернув, а тому він звернувся до суду із вказаним позовом та просив суд задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі з наведених у позовній заяві правових підстав.

В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні пояснивши, що в якості доказу позивачем було надано його розписку, яка не являється належним доказом його боргових обов'язків перед позивачем та яку він написав під тиском позивача, однак з цього приводу він до правоохоронних органів не звертався.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13.12.2016 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на незаконість рішення суду й на порушення судом вимог ст.ст. 1000, 1002, 1007 ЦК України.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

За змістом ст.308 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права.

Позивач просив стягнути з відповідача 6 000 доларів США, вартість здійснених ним юридичних послуг за договором доручення за період з 2005 року по 2016 рік, з підстав ст.ст. 1002 ЦК України (а.с.2-4).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Встановлено, що на протязі 2005-2016 років ОСОБА_4 як керівник ЗАТ БМУ-12 видавав довіреності на представництво інтересів товариства ОСОБА_3 з представництва товариства у всіх судових органах, в прокуратури у повному обсязі (а.с.8,9).

Також позивачем у якості доказу про обов'язок відповідача виконати зобов'язання взяті на себе, надано письмову розписку, копія якої мітиться в матеріалах справи (а.с.6)

Разом з тим, договір доручення, відповідно до вимог ст. ст. 1000-1002 ЦК України, за період з 2005 року по 2016 рік сторони між собою не укладали.

Відповідно до ст.1000 ч.ч.1,2 ЦК України, за договором доручення одна сторона /повірений/ зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони /довірителя/ певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довіртеля. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та /або територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

Твердження позивача про те, що розпискою від 04.02.2015 року позивач фактично і визнає взяті на себе зобов'язання, за виконану позивачем роботу, безпідставні, оскільки за змістом ст.1003 ч.1 ЦК України, довіреність видається на підставі договору доручення.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ч.1 ЦК України).

Ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що на протязі з 2005 по 2016 рік сторони у даній справі досягли згоди щодо предмету договору /перелік кокретних послуг, які мав вчинити повірений/, прав та обов'язків повіреного і поручителя, порядку й строків оплати послуг, наданих повіреним за договором доручення (ст.ст.1000-1002 ЦК України).

За таких обставин, суд першої існтанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи позивача у скарзі про те, що розмір оплати послуг, які позивач надав відповідачу підлягають стягненню на підставі ст. 1002 ч.2 ЦК України, не заслуговують на увагу, оскільки суду на недано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що сторони, у розумінні глави 68 ЦК України, у період представництва позивачем ОСОБА_3 інтересів підприємства яке очолював на протязі 2005-2016 років відповідач ОСОБА_4 уклали між собою договір доручення.

Інших, правових доводів, апеляційна скарга не містить.

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення позовної заяви без задоволення, тому колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня її проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Р.Д. Громік