Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №334/5990/16 Головуючий у 1 інстанції: Колесник С.Г.
Провадження № 22-ц/778/934/17 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«09» березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2016 року про закриття провадження по справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя про індексацію грошового зобов'язання та сплату трьох відсотків річних,

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя про індексацію грошового зобов'язання та сплату трьох відсотків річних.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28.04.2011 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя було винесено постанову по справі № 2а-8310/11 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя про оскарження бездіяльності суб'єкта владних повноважень та зобов'язання здійснити перерахунок додаткової пенсії. Вказаною постановою та постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2012 року зобов'язано відповідача здійснити перерахунок державної та додаткової пенсії, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду 2 групи, з 28.09.2010 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеної відповідно до вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набрала законної сили 17.04.2012 року.

Судове рішення не було виконано відповідачем добровільно, у зв'язку з чим судом видано виконавчий лист та виконавчою службою відкрито виконавче провадження.

Відповідачем було здійснено перерахунок його державної та додаткової пенсій у відповідності до рішення суду, чинного законодавства України та нараховані грошові кошти до виплати у сумі 52022,50 грн., проте грошові кошти виплачені не були.

Із зазначених підстав вважає, що відповідач повинен виплатити йому інфляційні втрати за період з 18.04.2012 року по 17.08.2016 року в розмірі 45205,42 грн. та 3 % річних в розмірі 6768,63 грн.

На підставі зазначеного просив стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя на його користь нараховані інфляційні втрати та три проценти річних за період з 18.04.2012 р. по 17.08.2016 року на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2012 р. по справі №2а-8310/11, у загальній сумі 51974,05 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2016 року провадження по справі закрито.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи в порядку цивільного судочинства.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Пунктом 4 частини 1 статті 311 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Закривши провадження в справі, суд першої інстанції посилався на положення пункту 1 частини 1 статті 205 ЦПК України, якою передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому суд вважав, що спір фактично існує між фізичною особою та УПФ України в Дніпровському районі м. Запоріжжя, який є суб'єктом владних повноважень, тому спір повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Згідно зі статтею 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У пункті 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" роз'яснено, що суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Адміністративний позов - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах (п. 6 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Критеріями розмежування справи цивільного судочинства від справи адміністративного судочинства є одночасно: суб'єктний склад учасників спірних правовідносин та їх характер.

Якщо орган державної влади та/або орган місцевого самоврядування (суб'єкт владних повноважень) бере участь у справі не на виконання своїх владних повноважень, а з інших правових підстав, не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого учасника спору, то залежно від змісту вимог і суб'єктного складу сторін справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 ЦПК України.

Ураховуючи положення статті 1 ЦПК та статті 2 КАС України, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права - фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Таким чином, незважаючи на те, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, спір, що був предметом розгляду, не є публічно-правовим.

Як вбачається із матеріалів справи, він виник із цивільно-правових відносин, та згідно підстав і предмету позову стосується стягнення інфляційний втрат та трьох процентів річних, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, суд першої інстанції, постановивши ухвалу про закриття провадження в справі, дійшов хибного висновку, що даний спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі постановлена з порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, що відповідно до п.4 ч.1 ст.311 ЦПК України є підставою для скасування ухвали і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції іншим суддею.

Керуючись ст. ст. 307, 311 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2016 року у цій справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: