АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/5420/16-ц Головуючий у першій
Провадження № 22-ц/774/1709/К/17 інстанції ОСОБА_1
Категорія - 54 (I) Доповідач Барильська А.П.
У Х В А Л А

Іменем України

01 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Кислиця І.В.

за участю: позивача ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3, який також представляє інтереси первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України Публічного акціонерного товариства «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія»,

представника відповідача ОСОБА_4,

представника первинної профспілкової організації Публічного акціонерного товариства «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» - ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 03 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія», треті особи - первинна профспілкова організація Публічного акціонерного товариства «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія», первинна профспілкова організація Незалежної профспілки гірників України Публічного акціонерного товариства «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія», міська організація Незалежної профспілки гірників України міста ОСОБА_6, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія», треті особи - первинна профспілкова організація Публічного акціонерного товариства «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія», первинна профспілкова організація Незалежної профспілки гірників України Публічного акціонерного товариства «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія», міська організація Незалежної профспілки гірників України міста ОСОБА_6, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову вказав, що 24 жовтня 2016 року, на підставі наказу № 41-к генерального конструктора генерального директора ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія», позивача було звільнено з роботи у звязку зі скороченням штату за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивач із вказаним наказом не погоджується та вважає його незаконним, з наступних підстав.

Так, наказом відповідача № 94 від 15 липня 2016 року, доповненим наказом № 95 від 18 липня 2016 року, останнім було прийнято рішення про скорочення штатного розпису з 03 жовтня 2016 року, у тому числі і його звільнення з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Однак позивача було звільнено 24 жовтня 2016 року, тобто поза межами визначеного вказаними наказами терміну, що вказує на те, що реальне звільнення позивача було не з підстав скорочення штату, оскільки скорочення штату було заплановано відповідачем на 03 жовтня 2016 року. Зі змісту зазначених наказів № 94 та 95 вбачається, що скорочення штатного розпису здійснюється з метою «оптимізації роботи підприємства». Проте, скорочення чисельності працівників допускається виключно з тих підстав, що на підприємстві відбулись зміни в організації виробництва і праці. Про наявність таких змін в наказах не зазначено, що також дає підстави вважати, що такі зміни не відбувались.

Також позивач посилався на те, що відповідачем при прийнятті рішення про звільнення не було враховано, що він має визначене законом переважне право на залишення на роботі, а сааме: він має тривалий безперервний стаж роботи на підприємстві відповідача. Зі штатного розпису випробувального комплексу вбачається, що посаду слюсаря-випробувача 6-го розряду займали два працівники: позивач та ОСОБА_7. При цьому позивач має більш тривалий безперервний стаж роботи на підприємстві, оскільки він був прийнятий на роботу 27 серпня 1980 року, а ОСОБА_7 30 жовтня 1980 року, що підтверджується відповідними наказами про прийняття на роботу.

Крім того, перед звільненням позивача з роботи, відповідач мав би отримати згоду на те від діючих на підприємстві профспілкових організацій: первинної профспілкової організації ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» та первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України ПАТ «Інжинірингово-виробниче підприємство «Енергія», а також вищестоящої профспілкової організації міської організації Незалежної профспілки гірників України м. Кривого Рогу. Із зазначеного переліку профспілкових організацій відповідач звернувся за отриманням згоди на звільнення позивача лише до первинної профспілкової організації ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія», однак ця профспілкова організація відмовила відповідачеві у розірванні трудового договору з позивачем.

На підставі вище наведеного позивач просив суд визнати незаконним та скасувати наказ генерального конструктора генерального директора ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» № 41-к від 24 жовтня 2016 року про розірвання трудового договору у звязку зі скороченням штату, яким його звільнено з роботи у звязку зі скороченням штату за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, поновити його на роботі в ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» на посаді слюсаря-випробувача 6-го розряду та стягнути з відповідача на його користь суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з розрахунку 85,58 грн. за кожен день вимушеного прогулу.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 03 липня 2017 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, підстави, викладені в позовній заяві, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Так, представник позивача посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те що на підприємстві відповідача відбулись зміни в організації виробництва і праці, внаслідок чого раніше виконувана робота позивачем втратила б свою доцільність та необхідність.

Судом першої інстанції не враховано, що позивач має рівну кваліфікацію і продуктивність праці з іншими працівниками і до нього має застосовуватись переважне право на залишення на роботі у вигляді тривалого стажу роботи на підприємстві.

Представник позивача зауважує на тому, що попередження відповідача про скорочення не містить інформацію про майбутнє звільнення позивача, та не містить акту про пропозицію працевлаштування позивача на інші посади, що є порушенням норм КЗпП України.

Представник позивача зауважує, що суд першої інстанції не врахував, що у відмові профспілкової організації відповідачу на розірвання трудового договору з позивачем міститься правове обґрунтування, у звязку із чим таке рішення профспілки слід вважати обґрунтованим і утриматись від оцінки такої обґрунтованості. Та обставина, що вищестояща профспілкова організація надала згоду на розірвання трудового договору з позивачем, не може слугувати доказом законності звільнення, оскільки роботодавцю слід отримати згоду на розірвання трудового договору як вищестоящої профспілкової організації, так і первинної.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на його думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню,виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що наказом відповідача від 27 серпня 1980 року № 113 позивача було прийнято на роботу з 28 серпня 1980 року на посаду слюсаря-випробувача 4 розряду (а. с. 63).

Відповідно до наказу відповідача від 15 липня 2016 року № 94 про скорочення штату з метою оптимізації роботи підприємства, а також користуючись законодавчим правом самостійно визначати організаційну структуру, чисельність і штатний розпис, на підставі рішення наглядової ради (протокол № 221 від 30 червня 2016 року) з 03 жовтня 2016 року в штатному розписі випробувального комплексу в групі пневмогідравлічних випробувань скорочено посаду слюсаря-випробувача 6 розряду 1 одиниця (п. 1.6) (а. с. 58).

Наказом відповідача від 18 липня 2016 року № 95 про скорочення штату (у доповнення до наказу № 94 від 15.07.2016 року) з 03 жовтня 2016 року вирішено ввести в дію штатний розпис підрозділів, зокрема випробувального комплексу, зі змінами; затверджено список працівників, які підлягають скороченню (додаток № 1); вирішено: попередити працівників про звільнення персонально під підпис не пізніше ніж за 2 місяці; підготувати та надати на погодження до профкому ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» накази про звільнення працівників членів первинної профспілкової організації підприємства; скороченим працівникам запропонувати вакантні посади згідно штатного розпису, а у разі відсутності таких або відмови працівника від запропонованої посади, звільнити за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 03 жовтня 2016 року (а. с. 59). У списку працівників, які підлягають скороченню (додаток до наказу № 95 від 18.07.2016 року), під № 7 зазначено ОСОБА_2 слюсаря-випробувача 6 розряду випробувального комплексу (а. с. 60).

Відповідно до вище вказаних наказів, з метою упорядкування структури і штатного розпису, на підприємстві відповідача прийнято рішення про скорочення посади слюсаря-випробувача 6 розряду випробувального комплексу, за якою працює ОСОБА_2

Зазначені накази відповідача № 94 від 15.07.2016 року та № 95 від 18.07.2016 року були отримані головою первинної профспілкової організації ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» ОСОБА_2 18 липня 2016 року, про що свідчить його підпис.

18 липня 2016 року позивача було попереджено про те, що його посада підлягає скороченню у звязку із зміною структури й штатного розпису підприємства та розяснено, що для вирішення питання з працевлаштування йому необхідно звернутись до служби кадрів.

Відповідно до акту відповідача, складеного начальником служби кадрів підприємства ОСОБА_8 та провідним економістом з праці підприємства ОСОБА_9, позивачу - слюсарю-випробувачу 6 розряду випробувального комплексу у звязку зі скороченням штату було запропоновано посаду прибиральника виробничих приміщень.

Із зазначеними попередженням і актом позивач ознайомлений особисто, про що свідчить його підпис на вказаних документах (а. с. 61).

Згідно із актом відповідача про запропоновану вакансію, складеним начальником служби кадрів ОСОБА_8, провідним економістом з праці ОСОБА_9 та начальником служби постачання ОСОБА_10, від запропонованої вакансії прибиральника виробничих приміщень ОСОБА_2 відмовився, інші вакантні спеціальності, які можна було б запропонувати ОСОБА_2, на підприємстві відсутні (а. с. 112).

У штатному розписі випробувального комплексу ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» станом на 01.05.2016 року наявні дві посади слюсаря-випробувача, які займають ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (а. с. 62).

Листом від 28 липня 2016 року № 5/131 відповідач звернувся до первинної профспілкової організації ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» з проханням надати згоду на розірвання трудового договору з слюсарем-випробувачем 6 розряду ОСОБА_2 у звязку зі скороченням штату працівників (а. с. 65). Цього ж дня аналогічний лист щодо надання згоди на розірвання трудового договору відповідачем було направлено голові ЦК профспілки працівників суднобудування України (а. с. 125).

Листом від 10 серпня 2016 року голова первинної профспілкової організації ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» ОСОБА_2 повідомив відповідача про те, що первинна профспілка не надає згоди на розірвання трудового договору з слюсарем-випробувачем 6 розряду ОСОБА_2 через необґрунтованість, незаконність та передчасність такої вимоги. Відмова мотивована тим, що підприємством не враховано низку факторів та не виконано визначений законом перелік дій, які передують розірванню трудових договорів з працівниками за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Зокрема, підприємством не було вжито заходів щодо переведення ОСОБА_2 на іншу роботу, крім того до моменту звільнення 03 жовтня 2016 року, на підприємстві можуть звільнитись робочі місця та зявитись вакансії, які б підійшли для останнього. Таким чином, передчасним є висновок про звільнення даного працівника, оскільки при вжитті заходів щодо його переведення на іншу роботу може відпасти підстава для звільнення. Крім того, до профспілкової організації не було надано інформації щодо наявності на підприємстві вакантних посад. Також з профспілкою не проводились консультації з питань скорочення штату працівників та їм не надавалась інформація про це, так само як і не надавались докази того, що скорочення штату є доцільним. При визначенні переліку працівників, які підлягають звільненню, не враховано тривалий час роботи ОСОБА_2 на підприємстві. Попередження ОСОБА_2 від 18 липня 2016 року не можна вважати повідомленням про майбутнє звільнення, оскільки з його змісту вбачається лише скорочення посади, а не звільнення позивача з роботи, а також не зазначено дату, з якої посаду буде скорочено. Крім того, в листі не зазначено дати, з якої підприємство бажає розірвати трудовий договір з ОСОБА_2 (а. с. 122-124).

Листом від 03 жовтня 2016 року № 128 голова ЦК профспілки працівників суднобудування України ОСОБА_11 повідомив відповідача про те, що профспілка працівників суднобудування України надає згоду на звільнення слюсаря-випробувача 6 розряду ОСОБА_2 у звязку зі скорочення штату працівників (а. с. 126).

Наказом ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» від 24 жовтня 2016 року № 41-к ОСОБА_2 було звільнено з посади слюсаря-випробувача 6 розряду випробувального комплексу у звязку зі скороченням штату підприємства за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 24 жовтня 2016 року (а. с. 57).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні позивача відповідачем були дотримані вимоги чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями ч. 2 ст. 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обовязок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст. 40, ч.3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому, роботодавець зобовязаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України в постановах № 6-40цс15 від 01 квітня 2015 року, № 6-491цс15 від 01 липня 2015 року, № 6-1264цус17 від 09 серпня 2017 року, який, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися при застосування загальними місцевими судами таких норм права.

Крім того, у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» розяснено, що розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу, або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Право власника або уповноваженого ним органу визначати чисельність працівників і штатний розпис нормативно закріплено щодо підприємств та їх обєднань у ч. 3 ст. 64 ГК України.

Як вбачається з матеріалів справи, у доповідній записці від 01 липня 2016 року на імя генерального директора підприємства ОСОБА_12 та голови профспілкового комітету первинної профспілкової організації ОСОБА_2 головний економіст ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» ОСОБА_13 просив розглянути економічне обґрунтування доцільності проведення заходів з оптимізації чисельності працівників та витрат на їхнє утримання на підприємстві у другому півріччі 2016 року (а. с. 99-101).

Згідно із довідкою відповідача від 21 грудня 2016 року № 2/224 станом на 01 липня 2016 року заборгованість підприємства по заробітній платі, пільговим пенсіям та платежам до бюджету складає 2 715 777 грн. 06 коп. (а. с. 97).

Листом від 30 червня 2016 року № 5/98 про проведення оптимізації на підприємстві, відповідач звернувся до голови профкому первинної профспілкової організації ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» ОСОБА_2, згідно якого повідомив, що у звязку з недостатнім обсягом договірних зобовязань на 2016 рік, відсутністю повної загрузки на робочих місцях і з метою стабілізації роботи на підприємстві, виконавча дирекція на підставі рішення наглядової ради (протокол № 221 від 30.06.2016 року) прийняла рішення про проведення оптимізації структури управління та штатного розпису підприємства, що призведе до зміни структури управління і скорочення чисельності та штату працівників, тому пропонується з 01.07.2016 року приступити до проведення спільних консультацій для подальшого проведення скорочення чисельності та штату працівників (а. с. 92).

Розпорядженням відповідача від 01 липня 2016 року № 3 про упорядкування структури та штатного розпису з метою більш ефективного використання матеріальних, фінансових і трудових ресурсів, на підставі проведеного аналізу договорів, укладених на 2016 рік, а також для оптимізації та проведення удосконалення структури управління підприємства й внесення змін до штатного розпису підприємства створено робочу групу, якій доручено, зокрема провести консультації з профспілковим комітетом щодо скорочення штату та чисельності працівників підприємства. Копію цього розпорядження направлено до профкому ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» та запропоновано включити до складу робочої групи представника профспілкової організації (а. с. 93).

Однак профспілкова організація, головою якої був позивач, не направила свого представника до складу цієї робочої групи.

Відповідно до протоколу засідання вказаної робочої групи від 04 липня 2016 року № 1 на наступне засідання провідному економісту ОСОБА_9 необхідно надати список працівників, яких планують звільнити у звязку із скороченням штату (а. с. 94).

08 липня 2016 року зазначена робоча група, розглянувши переважне право на залишення на роботі працівників з більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці, вирішила погодити наданий провідним економістом ОСОБА_9 список працівників, які займають заплановані скороченню одиниці в штатному розписі підприємства, та передати на розгляд до профкому (протокол засідання № 2) (а. с. 95). До цього протоколу додано список працівників, в якому під № 8 зазначено ОСОБА_2 слюсаря-випробувача 6 розряду випробувального комплексу (а. с. 96).

Таким чином, на думку колегії суддів судом першої інстанції вірно встановлено, що 18 липня 2016 року позивача було попереджено про те, що його посада підлягає скороченню у звязку із зміною структури й штатного розпису підприємства, запропоновано вакантну посаду прибиральника виробничих приміщень, від якої він відмовився, інші вакантні спеціальності, які можна було б запропонувати позивачеві, на підприємстві були відсутні.

Відповідач звертався до первинної профспілкової організації ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» та ЦК профспілки працівників суднобудування України для надання згоди на розірвання трудового договору з позивачем у звязку зі скорочення штату працівників. Первинна профспілкова організація ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія»такої згоди не надала через необґрунтованість, незаконність та передчасність звільнення, а ЦК профспілки працівників суднобудування України, яка є вищестоящою організацією над первинною профспілкою організацією ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія», надала згоду на звільнення позивача. У звязку з цим наказом відповідача від 24 жовтня 2016 року № 41-к позивача було звільнено з посади слюсаря-випробувача 6 розряду випробувального комплексу у звязку зі скороченням штату підприємства на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 24 жовтня 2016 року.

Виходячи з наведеного вище, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що при звільненні позивача відповідачем були дотримані вимоги чинного законодавства.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що на підприємстві відповідача відбулись зміни в реорганізації виробництва і праці, внаслідок чого раніше виконувана робота позивачем втратила б свою доцільність та необхідність, з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що з метою проведення заходів щодо оптимізації чисельності працівників на підприємстві, на підставі ст. 64 Господарського кодексу України, згідно з якою, підприємство самостійно встановлює чисельність працівників і штатний розпис, 01.07.2016 року дирекцією підприємства було направлено повідомлення до профспілкового комітету ПАТ «ІВП «Енергія» про подальше скорочення чисельності та штату працівників (лист №5/98 від 30.06.16р.). 01.07.2016 року згідно із розпорядженням № 3 «Про удосконалення структури та штатного розпису» було створено робочу комісію для оптимізації та проведення удосконалення структури управління ПАТ «ІВП «Енергія» та внесення змін до штатного розпису підприємства.

На виконання цього розпорядження виконавча дирекція разом з заступниками та керівниками підрозділів підготовила пропозиції по скороченню штату та чисельності працівників. Головним економістом було підготовлено економічне обґрунтування проведення запланованого скорочення штату та чисельності працівників. За результатами роботи даної комісії (протокол № 1, 2) було узгоджено список робітників, посади яких підлягають скороченню.

На підставі зазначеного, з метою оптимізації роботи підприємства, а також користуючись законодавчо передбаченим правом самостійно визначати організаційну структуру, чисельність та штатний розпис, відповідачем було прийнято рішення про скорочення штату працівників і затверджено наказ № 94 «Про скорочення штату працівників ПАТ «ІВП «Енергія» з 03.10.2016 року та наказ № 95 від 18.07.16р. в доповнення до наказу № 94.

Пунктом 1.6 наказу № 94 «Про скорочення штату працівників ПАТ «ІВП «Енергія» передбачалося скорчення 1 одиниці слюсаря - випробувача 6 розряду в групі пневмогідравлічних випробувань випробувального комплексу.

Таким чином, доводи представника позивача про те, що на підприємстві відповідача фактично не відбулось зміни в реорганізації виробництва і праці, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що позивач має рівну кваліфікацію і продуктивність праці з іншими працівниками і до нього має застосовуватись переважне право на залишення на роботі у вигляді тривалого стажу роботи на підприємстві.

Так, судом першої інстанції досліджено та надано оцінку записці начальника випробувального комплексу ОСОБА_14, в якій зазначено, що доцільним буде скорочення в групі пневмогідравлічних випробувань слюсаря - випробувача 6 розряду ОСОБА_2, оскільки слюсар-випробувач 6 розряду ОСОБА_7 має більш високу кваліфікацію та продуктивність праці порівняно з ОСОБА_2, працює на підприємстві з 1980 року, має середню-технічну освіту, професійно опанував усі види випробувань лабораторних установок та стендів у групі пневмогідравлічних випробувань, виконує всі роботи відповідально, професійно та досконало, ініціативний, постійно вносить професійні пропозиції під час проведення випробувань, приймає участь в удосконаленні та модернізації стендового обладнання, здійснює роботи по зниженню енергоємності та підвищення якості виробляємої продукції, а також здійснює заміщення керівника випробувального комплексу (наказ № 5-К від 23.03.16р. та наказ № 27-К від 14.09.16р.).

Крім того, як вбачається з аналізів виходу на роботу від 26 грудня 2016 року (а.с.120,183) ОСОБА_2 та ОСОБА_7, останній має більш тривалий безпреривний стаж роботи на підприємстві, ніж ОСОБА_2

Також слід зауважити, що ОСОБА_2 наказом № 69 від 23.04.2013 року був притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Таким чином, у звязку з тим, що позивач мав нижчу кваліфікацію праці порівняно з іншим слюсарем випробувачем 6 розряду в групі пневмогідравлічних випробувань випробувального комплексу ОСОБА_7, він не мав, відповідно до ст. 42 КЗпП України, переважного права на залишенні на роботі.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що попередження відповідача про скорочення не містить інформацію про майбутнє звільнення позивача, та не містить акту про пропозицію працевлаштування позивача на інші посади, що є порушенням норм КЗпП України, оскільки позивача було попереджено про скорочення саме його посади та одночасно з цим попередженням пропонувалась інша посада, від якої позивач відмовився.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував, що у відмові первинної профспілкової організації ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія»відповідачу на розірвання трудового договору з позивачем міститься правове обґрунтування, у звязку із чим таке рішення профспілки слід вважати обґрунтованим і утриматись від оцінки такої обґрунтованості. Та обставина, що вищестояща профспілкова організація надала згоду на розірвання трудового договору з позивачем, не може слугувати доказом законності звільнення, оскільки роботодавцю слід отримати згоду на розірвання трудового договору як вищестоящої профспілкової організації, так і первинної.

Так, частиною 1 ст. 43 КЗпП України визначено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідно до ч. 3 ст. 252 КЗпП України та ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (обєднання профспілок).

Згідно із ч. 7 ст. 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Ураховуючи, що в зазначених нормах закон не розкриває змісту поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (ст. 8 Конституції України, ст. 3 ЦК України, статті 1, 213 ЦПК України).

Як вбачається із матеріалів справи, листом від 28 липня 2016 року № 5/131 відповідач звернувся до первинної профспілкової організації ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» з проханням надати згоду на розірвання трудового договору з слюсарем-випробувачем 6 розряду ОСОБА_2 у звязку зі скороченням штату працівників (а. с. 65). Цього ж дня аналогічний лист щодо надання згоди на розірвання трудового договору відповідачем було направлено голові ЦК профспілки працівників суднобудування України, яка є вищестоящим виборним органом первинної профспілки (а. с. 125).

Листом від 10 серпня 2016 року голова первинної профспілкової організації ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» ОСОБА_2 повідомив відповідача про те, що профспілка не може надати згоди на розірвання трудового договору з слюсарем-випробувачем 6 розряду ОСОБА_2 через необґрунтованість, незаконність та передчасність такої вимоги, оскільки підприємством не враховано низку факторів та не виконано визначений законом перелік дій, які передують розірванню трудових договорів з працівниками за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Зокрема підприємством не було вжито заходів щодо переведення ОСОБА_2 на іншу роботу, та можливість його працевлаштування на підприємстві відповідача до 03 жовтня 2016 року. Таким чином, передчасним є висновок про звільнення даного працівника, оскільки при вжитті заходів щодо його переведення на іншу роботу могла відпасти підстава для звільнення. Крім того, до профспілкової організації не було надано інформації щодо наявності на підприємстві вакантних посад. Також з профспілкою не проводились консультації з питань скорочення штату працівників та їм не надавалась інформація про це, так само як і не надавались докази того, що скорочення штату є доцільним. При визначенні переліку працівників, які підлягають звільненню, не враховано тривалий час роботи ОСОБА_2 на підприємстві. Попередження ОСОБА_2 від 18 липня 2016 року не можна вважати повідомленням про майбутнє звільнення, оскільки з його змісту вбачається лише про скорочення посади, а не про звільнення його з роботи, а також не зазначено дату, з якої посаду буде скорочено. Крім того, в листі не зазначено дати, з якої підприємство бажає розірвати трудовий договір з ОСОБА_2 (а. с. 122-124).

Листом від 03 жовтня 2016 року № 128 голова ЦК профспілки працівників суднобудування України ОСОБА_11 повідомив відповідача про те, що профспілка працівників суднобудування України надає згоду на звільнення слюсаря-випробувача 6 розряду ОСОБА_2 у звязку зі скороченням штату працівників (а. с. 126).

На думку колегії суддів, судом першої інстанції оцінена обґрунтованість незгоди первинної профспілкової організації ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія»на звільнення позивача, виходячи із загальних принципів права та засад цивільного судочинства (ст. 8 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, ст.ст. 1, 213 ЦПК України) та лексичисного значення слова обґрунтований. Крім того, така оцінка здійснена судом після перевірки відповідності рішення профспілкової організації нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника ОСОБА_2, його ділових та професійних якостей.

Таким чином, відсутність згоди профспілкової організації на звільнення працівника саме по собі не може свідчити про відсутність підстав для звільнення такого працівника без оцінки такої незгоди як доказу по справі.

Отже, встановивши, що доводи, наведенні в рішенні первинної профспілкової організації ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія»про відмову в дачі згоди на розірвання трудового договору, не відповідають дійсним обставинам справи, не мають доказів порушення порядку та процедури вивільнення позивача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість цього рішення.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з правовим висновком, наведеним в постанові № 6-703цс15 від 01.07.2015 року, який в силу ст. 360-7 ЦПК України повинен враховуватися судами загальної юрисдикції при вирішенні аналогічних справ.

На думку колегії суддів, відповідач вірно визнав відмову первинної профспілкової організації ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» в наданні згоди на звільнення позивача необґрунтованою, яка носить емоційний, а не правовий характер, тому звільнив позивача без згоди цієї профспілки, але за наявності попередньої згоди вищестоящого виборного органу профспілки, діючої на підприємстві, членом якої був ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги про необхідність отримати згоду на звільнення також у первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» та міської організації Незалежної профспілки гірників України міста ОСОБА_6 є безпідставними з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи позвач ОСОБА_2 член двох профспілкових організацій, первинної профспілкової організаціії Незалежної профспілки гірників України ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія», первинної профспілкової організації ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» та є головою цих профспілок.

15 серпня 2016 року голова первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» ОСОБА_2 повідомив відповідача про те, що 08 серпня 2016 року було створено (зареєстровано) вказану профспілкову організацію, яка діє на цьому підприємстві. Вищестоящою профспілковою організацією є міська організація Незалежної профспілки гірників України міста ОСОБА_6.

Згідно із листом ЦК профспілки працівників суднобудування України від 12 червня 2017 року № 83 центральний комітет профспілки підтверджує, що первинна профспілкова організація ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» є організаційною ланкою Профспілки працівників суднобудування України і станом на липень 2016 року та по сьогоднішній день входить до Реєстру організаційних ланок Профспілки працівників суднобудування України. До ЦК профспілки не надходило документів та листів від первинної профспілкової організації ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» щодо виходу первинної профспілкової організації із складу Профспілки працівників суднобудування України. Рішення про перехід з обєктивних причин профорганізації в іншу профспілку приймається загальними зборами членів Профспілки за участю ЦК профспілки та територіального профоргану (а. с. 174).

Частиною 6 ст. 43 КЗпП України передбачено, що якщо працівник одночасно є членом кількох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, в установі, організації, згоду на його звільнення дає виборний орган тієї первинної профспілкової організації, до якої звернувся власник або уповноважений ним орган.

Із матеріалів справи вбачається, що підприємство відповідача звернулось з листами до з проханням надати згоду на розірвання трудового договору з слюсарем-випробувачем 6 розряду ОСОБА_2 у звязку із скороченням штату працівників до первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» ОСОБА_2 та ЦК профспілки працівників суднобудування України, яка є вищестоящим виборним органом первинної профспілки (а.с.125).

Листом від 03 жовтня 2016 року № 128 голова ЦК профспілки працівників суднобудування України ОСОБА_11 повідомив відповідача про те, що профспілка працівників суднобудування України надає згоду на звільнення слюсаря-випробувача 6 розряду ОСОБА_2 у звязку зі скороченням штату працівників (а. с. 126), яка є вищестоящим виборним органом первинної профспілки.

Таким чином, на думку колегії суддів, судом першої інстанції було вірно встановлено, що законодавством не передбачено вимоги на отримання згоди на розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, від кількох первинних профспілкових організацій, членом яких може бути працівник.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду на підставі ст. 308 ЦПК України має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, ст.ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 03 липня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: