Провадження № 2/127/4960/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

08.11.2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі : головуючого судді Антонюка В.В.,

при секретарі Гончаруку І.О.,

з участю: позивача ОСОБА_1 представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири та визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири та визнання права власності. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є одинокою особою, пенсійного віку, інвалідом 2-ї групи, один проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 (К.Коріатовичів) у м. Вінниці. В 1997 році потрапив в дорожньо - транспортну пригоду, внаслідок якої отримав травми серця, обличчя, зору, перелом щелепи, ребер. За віком і станом здоровя позивач потребує стороннього догляду, тому на пропозицію сина відповідача ОСОБА_3 про те, що він буде доглядати за позивачем протягом усього життя, за що після смерті отримає квартиру позивача, він з легкістю погодився. На досягнення домовленості щодо утримання та догляду позивача, 30.11.2001 року сторони уклали договір дарування квартири АДРЕСА_1. Однак, будучи необізнаним у правових тонкощах та правовій природі договорів, позивач уклав договір дарування, хоча був впевнений, що такий договір укладається на виконання домовленості і є договором довічного утримання. Відповідач спочатку належним чином доглядав за позивачем, проте згодом перестав. Позивач проживає у квартирі як до укладення договору, так і після, самостійно сплачує комунальні послуги, іншого житла немає. У звязку з цим позивач звернувся до суду та просив визнати договір дарування квартири недійсним та визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_2 (К. Коріатовичів)в м. Вінниці. Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Допитаний в ході розгляду справи в якості свідка позивач ОСОБА_1, пояснив, що є одинокою особою пенсійного віку, інвалідом другої групи. У 1997 році потрапив в дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої отримав значні травми серця, обличчя, зору, перелом ребер. За віком та за станом здоров'я потребує стороннього догляду, тому син ОСОБА_3 запропонував йому догляд протягом усього життя, за що після смерті позивача отримає належну йому квартиру. Під час укладення договору, позивач був впевнений, що укладає договір довічного утримання. Спочатку син здійснював догляд, проте останні роки син догляду не здійснює, місце проживання його не відоме. У телефонних розмовах на запитання чому не приїздить та не здійснює догляд, погрожував виселити із квартири. Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - через оголошення в газеті та судовою повісткою. Відповідно до ст. 224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Судом встановлено, що 30.11.2001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_4 (а.с.6). Відповідно до вищезазначеного договору дарування позивач ОСОБА_1 подарував, а відповідач ОСОБА_3 прийняв в дар двокімнатну квартиру за № 13 в цегляному будинку за № 129 по вул. Свердлова (К. Коріатовичів) в м. Вінниця (а.с.6). Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст.ст. 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. За змістом зазначених норм матеріального права при укладенні договору дарування волевиявлення дарувальника має бути спрямоване на добровільне, безоплатне, без будь-яких примусів (життєвих обставин або впливу сторонніх осіб) відчуження належного йому майна на користь обдаровуваного. Разом з тим правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не є вільним і не відповідає його внутрішній волі. Згідно ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі, наявність у позивача спірного житла як єдиного, відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірному житловому будинку після укладення договору. Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, являється інвалідом ІІ групи загального захворювання (по зору), що підтверджується довідкою Спеціалізованої офтальмологічної МСЕК (а. с. 47). В 1997 році позивач потрапив в дорожньо - транспортну пригоду, внаслідок якої отримав травми серця, обличчя, зору, перелом щелепи, ребер, закриту черепно мозкову травму, струс головного мозку, що підтверджується випискою з медичної картки амбулаторного хворого лікарні ім. М.І. Пирогова (а. с. 10-11). Судом встановлено, що позивач до, та після укладення договору дарування продовжує проживати та зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3 (Свердлова) в м. Вінниці. та самостійно оплачує комунальні послуги, що підтверджується рахунками за надані житлово-комунальні та інші послуги та довідкою ЖЕО від 20.07.2017 р. № 5090 (а. с. 17-38,40). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.07.2017 року, нерухоме майно чи житло у позивача відсутнє (а.с.39). Квартира АДРЕСА_2 (К.Коріатовичів) у м. Вінниці є єдиним місцем проживання, іншого житла позивач немає. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України). З роз'яснень, які викладені в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Згідно ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92). Згідно статті 41 Конституції України, з якою кореспондуються норми статті 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. З встановлених по справі обставин вбачається, що на час укладення договору дарування квартири позивач ОСОБА_1 вважав, що за вказаним договором відповідач ОСОБА_3 має зобов'язання щодо довічного догляду за ним зважаючи на його вік, стан здоров'я та потребу в догляді й сторонній допомозі, а відтак помилявся щодо обставин, які мають істотне значення, а саме щодо прав та обов'язків сторін. З огляду на вищенаведене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат (частина друга статті 88 ЦПК). Враховуючи вищевикладене, із відповідача підлягає стягненню 1280 грн. судового збору на користь держави На підставі викладеного, керуючись ч.3 ст.203, 215, ч.1 ст. 216, ч.1 ст. 233 ЦК України, ст.ст. 10, 15, 60, 88,212-215, 226 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати недійсним договір дарування квартири №13 в цегляному будинку за № 129 по вул. Свердлова (Князів Коріатовичів) в м. Вінниці укладений 30 листопада 2001 року між ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрований в КП «ВООБТІ» 24 грудня 2001 року, запис в реєстровій книзі № 298.

Визнати за ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на квартиру №13 в цегляному будинку за № 129 по вул. Князів Коріатовичів (Свердлова) в м. Вінниці.

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь держави 1280 (одну тисячу двісті вісімдесят) гривень 00 копійок судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: