Провадження №2/359/208/2017
Справа №359/5400/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

13 березня 2017 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Журавського В.В.

при секретарі - Алфімовій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориспіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кіровської сільської ради Бориспільського району Київської області, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, Бориспільська районна державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 15 листопада 2016 року, обґрунтовує тим, що 01 січня 1985 року померла його матір ОСОБА_4 За життя, а саме 29 серпня 1984 року вона склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла своїм синам: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та онуку ОСОБА_2 Після відкриття спадщини ніхто із спадкоємців за заповітом до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини не звертався. Спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилась. На даний час спадкоємці за заповітом, всі брати позивача померли. Позивач також не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки вважав, що фактично прийняв спадщину шляхом володіння та користування спадковим майном. Крім нього, спадкоємцем за заповітом залишився ОСОБА_2, проте він подав до суду нотаріально посвідчену заяву про відмову від спадщини на користь позивача. Третя особа ОСОБА_3 у 2015 році почала проживати в будинку колишній літній кухні, якою користувався її батько ОСОБА_8, проте дане майно не входить в спадщину, яку хоче успадкувати позивач. Отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом позивач не може, оскільки за життя спадкодавець ОСОБА_4 не оформила своє право власності на житловий будинок та не здійснила процедуру реєстрації права власності на дане нерухоме майно у відповідних державних органах. Тому, ОСОБА_1 просить суд встановити факт прийняття ним спадщини, що відкрилась після смерті його матері ОСОБА_4, яка померла 01 січня 1985 року, в с. Мала Стариця Бориспільського району Київської області; визнати за ним право власності на житловий будинок №24 з надвірними будівлями у вигляді: сарая «Б», сарая «Д», погріб з шийкою «ПГ», криниця питна «К», вбиральня «У», що розташований по вул. Михайлівська в с. Мала Стариця Бориспільського району Київської області в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_4, яка померла 01 січня 1985 року.

В ході розгляду цивільної справи ОСОБА_3 предявила зустрічний позов, який обґрунтовує тим, що вона є дочкою ОСОБА_8, який помер 11 січня 2013 року. За життя ОСОБА_8 склав заповіт, яким все своє майно заповів своїй дочці ОСОБА_3 Матір ОСОБА_8 - ОСОБА_4, яка померла 01 січня 1985 року, та ще за життя все своє майно заповіла своїм синам ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та онуку ОСОБА_2 Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Мала Стариця, вул. Леніна (Михайлівська), буд.24. Дійсно, після смерті ОСОБА_4 ніхто із спадкоємців за заповітом до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини не звертався. ОСОБА_3 стверджує, що фактично спадщину прийняв її батько ОСОБА_8, який мешкав на той час разом з матірю і фактично вступив в управління спадковим майном. ОСОБА_8 дбав про будинок, в подальшому за життя він побудував новий будинок поряд із старим спадковим будинком, якому було присвоєно нову адресу: Київська область, Бориспільський район, с. Мала Стариця, вул. Леніна, буд.24а. Після смерті батька ОСОБА_3 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте отримала відмову, так як за життя її батько не зареєстрував право власності на вищезазначений будинок. У 2016 році ОСОБА_3 звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок та рішенням суду від 06 вересня 2016 року її позов було задоволено в повному обсязі. ОСОБА_3 стверджує, що ОСОБА_1 немає жодних правових підстав бути власником житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Мала Стариця, вул. Леніна (Михайлівська), буд.24, оскільки лише вона має право успадкувати зазначений будинок після смерті батька ОСОБА_8, який фактично вступив в управління спадковим майном як спадкоємець за заповітом.Тому ОСОБА_3 просить суд встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_8 після смерті його матері ОСОБА_4, яка померла 01 січня 1985 року; визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: с. Мала Стариця Бориспільського району Київської області по вул. Леніна, буд.24, як за спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_8, який помер 11 січня 2013 року.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_11 підтримали первісний позов та просили суд його задовольнити у повному обсязі, з урахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог. В свою чергу, заперечували проти задоволення зустрічного позову. Крім того, позивач ОСОБА_1 пояснив суду, що він фактично прийняв спадщину, оскільки робив грубу, садив дерева, перекрив дах будинку «рубероїдом». І зараз користується даним будинком та обробляє землю. Також він користувався майном ще до смерті матері, сплачував кошти за електроенергію.

Представник Кучаківської сільської ради у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Сільський голова ОСОБА_12 надав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність та при вирішенні справи поклався на думку суду.

Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань до суду не направив.

Державний нотаріус Бориспільської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_13 в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, проте надала суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутність, при вирішенні спору поклалася на думку суду.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення первісного позову, проте підтримала позовні вимоги за зустрічним позовом. Також ОСОБА_3 пояснила суду, що всі спадкоємці користувалися будинком. За електроенергію сплачував її батько ОСОБА_8 ще до смерті баби, а після її смерті не сплачував. У 2003 році вони почали оформлення спадщини, але у звязку з сімейними обставинами право власності на спадкове майно не зареєстрували.

Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків.

Згідно ч.2 ст.256 ЦПК України суд вправі встановити факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що 01 січня 1985 року померла матір позивача ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ОК №156336, виданого на її імя (а.с.6).

За час свого життя, а саме 29 серпня 1984 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла своїм синам: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та онуку ОСОБА_2 (а.с.7).

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

У відповідності до ч.1 ст.1268, ч.1 ст.1269 та ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Частиною 1 ст. 1272 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до інформаційної довідки із спадкового реєстру, сформованої Бориспільською районною державною нотаріальною конторою, у спадковому реєстрі інформація щодо заведеної спадкової справи та видані свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 відсутня (а.с.43).

З чого вбачається, що спадкова справа після смерті спадкодавця ОСОБА_4 не відкривалась. Таким чином заяву про відмову від прийняття спадщини ОСОБА_1 не подавав.

З наданих та досліджених у судовому засіданні письмових доказів вбачається, що ОСОБА_1 здійснює догляд за житловим будинком з господарськими спорудами, сплачує послуги за використану електроенергію, обробляє присадибну земельну ділянку, сплачував земельний податок, що підтверджується копіями квитанцій (а.с.25-30, 67-69).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показав, що сімю ОСОБА_15 знає близько 50 років, вони були сусідами, він знав всіх сімох братів. ОСОБА_4 померла у 1985 році. Після похоронів позивач займався будинком, обрізав дерева, робив огорожу, грубку ремонтував. Влітку також приїжджав ОСОБА_8, батько ОСОБА_3, але нічого не робив. Всі брати, після того, як згоріла «времянка» її відбудовували, а цеглу привозив ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_16 показав, що після смерті ОСОБА_4 проживали і обробляли земельну ділянку ОСОБА_8, ОСОБА_1 та ОСОБА_9. ОСОБА_17 майже не приймав участі у будівництві «времянки».

Свідок ОСОБА_18 показала, що покійний ОСОБА_15 доглядав за бабою, хазяйнував з дружиною. ОСОБА_3 доглядала за батьком ОСОБА_15. ОСОБА_17 надав частину земельної ділянки позивачу.

Свідок ОСОБА_19 показала, що проживала поряд зі спадковим будинком. Приїздив тільки син ОСОБА_17, який надав частину земельної ділянки ОСОБА_19. ОСОБА_1 спадщину не приймав.

Свідок ОСОБА_20 показала, що спадщину прийняв ОСОБА_8, який доглядав за матірю, здійснив її поховання. На зиму забирав бабу до м. Києва. ОСОБА_21 приїздив лише один-два рази на місяць. ОСОБА_15 перекрив дах будинку, робив ремонт, будував інший будинок.

Свідок ОСОБА_22 показав, що він будував веранду і грубу на прохання ОСОБА_8.

Суд повно, всебічно та обєктивно дослідивши наявні у справі докази, прийшов до висновку, що позовна вимога про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_1 обґрунтована та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судом також встановлено, що на даний час спадкоємцями за заповітом після смерті ОСОБА_4 залишились позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2, оскільки брати позивача ОСОБА_5 помер 15 грудня 1989 року, ОСОБА_6 помер 15 травня 1989 року, ОСОБА_7 помер 13 лютого 2003 року, ОСОБА_8 помер 11 січня 2013 року, ОСОБА_9 помер 03 березня 1995 року та ОСОБА_10 помер 18 лютого 1993 року, що підтверджується копіями відповідних свідоцтв про смерть (а.с.8, 9, 10, 11, 12, 13).

В свою чергу, ОСОБА_2 30 червня 2016 року подав до Бориспільського міськрайонного суду Київської області нотаріально завірену заяву про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 (а.с.14).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.23 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до абз.14 п.1 листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

За змістом ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Судом встановлено, що у 2015 році позивач ОСОБА_1 звертався до Бориспільської районної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4, проте йому було відмовлено, посилаючись на те, що він у встановлений законом строк до нотаріальної контори не звертався і не прийняв спадщину та йому було рекомендовано звернутися до суду (а.с.33).

Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок №24 по вул. Леніна в с. Мала Стариця Бориспільського району Київської області, будинок побудований в 1900 році (а.с.18-24) та згідно довідки Кіровської сільської ради Бориспільського району Київської області №596 від 15 червня 2016 року належав померлій ОСОБА_4 (а.с.16). На час будівництва житлового будинку, забудова села проводилась без оформлення будівельної документації. Житловий будинок побудований без порушень забудови з внесенням даних до по господарського обліку.

Згідно ч.7 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви правонабувача, сторін (сторони) правочину, за яким виникло право, або уповноважених ними (нею) осіб. Відповідно до положень ч.10 даної норми під час подання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень фізична особа повинна предявити документ, що посвідчує її особу, а у разі подання заяви представником фізичної особи чи юридичної особи документ, що підтверджує його повноваження діяти від імені таких осіб.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 померла, виконання вищезазначених приписів закону щодо подання особисто заяви про державну реєстрацію прав та документу на підтвердження особи є неможливим. Так само неможливо подати позивачем доручення від імені померлої, оскільки за життя таких доручень у встановленому законом порядку на імя ОСОБА_1 вона не оформлювала.

На підставі наведеного, суд дійшов до висновку, що позивач, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4, в тому числі на житловий будинок, набув право власності в порядку спадкування за законом з моменту відкриття спадщини.

Судом також встановлено, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_8, який помер 11 січня 2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ №499472, виданого на його імя (а.с.55).

За життя, а саме 24 грудня 2003 року ОСОБА_8 склав заповіт, яким все своє майно заповів своїй дочці ОСОБА_3, що підтверджується копією заповіту, посвідченого державним нотаріусом Пятнадцятої київської державної нотаріальної контори ОСОБА_23 (а.с.58).

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_8 також дбав про будинок, та згідно довідок виконавчого комітету Кіровської сільської ради Бориспільського району Київської області користувався земельною ділянкою площею 0,30 га (а.с.87) та в подальшому за життя він побудував новий будинок поряд із старим спадковим будинком, якому було присвоєно нову адресу: Київська область, Бориспільський район, с. Мала Стариця, вул. Леніна, буд.24-а (а.с.88).

Зважаючи на викладене, твердження ОСОБА_3 про прийняття її батьком ОСОБА_8 спадщини після смерті його матері ОСОБА_4 є обґрунтованим.

Після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Мала Стариця, вул. Леніна (Михайлівська), буд.24-а.

У встановлений законом шестимісячний строк ОСОБА_3 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте отримала відмову, так як за життя її батько не зареєстровав право власності на вищезазначений будинок.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 вересня 2016 року за ОСОБА_3 було визнано право власності на житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Мала Стариця, вул. Леніна (Михайлівська), буд.24-а, в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_8, який помер 11 січня 2013 року (а.с.56-57).

31 січня 2017 року ухвалою Апеляційного суду Київської області вищезазначене рішення суду було залишено без змін (а.с.124-127).

З огляду на викладене, суд вважає, що слід визнати право власності на житловий будинок з відповідними будівлями і спорудами за адресою: с. Мала Стариця Бориспільського району Київської області, вул. Михайлівська, 24 в порядку спадкування за заповітом за ОСОБА_1 та ОСОБА_24 в рівних частках по ? частині.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст.15, ст.1216, ст.1217, ст.1218, ч.5 ст.1224, ч.1 ст.1268, ч.1 ст.1269 та ч.1 ст.1270 ЦК України, ст.ст.8, 10, 57, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті матері ОСОБА_4, яка померла 01.01.1985 року в с. Мала Стариця Бориспільського району Київської області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину житлового будинку з відповідними будівлями і спорудами за адресою: с. Мала Стариця Бориспільського району Київської області, вул.. Михайлівська, 24 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4, яка померла 01.01.1985 року.

Позов третьої особи ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину житлового будинку з відповідними будівлями і спорудами за адресою: с. Мала Стариця Бориспільського району Київської області, вул. Михайлівська, 24 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_8, який помер 11.01.2013 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог сторін відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом 10-ти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні під час оголошення рішення, на протязі 10-ти днів з дня отримання його копії.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський