УхвалА

іменем україни

16 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та збитків; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про визнання договору фінансового лізингу недійсним за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 20 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (далі - ТОВ «Порше Лізинг Україна») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 4 лютого 2014 року між товариством та ОСОБА_4 укладено договір фінансового лізингу, за умовами якого лізингодавець зобов'язався передати у розпорядження відповідача об'єкт лізингу - транспортний засіб «VW Caddy GP Kombi 1.6 I TDI», 2013 року випуску, а лізингоотримувач зобов'язався прийняти об'єкт лізингу та сплатити платежі відповідно до вказаного договору та графіку покриття витрат, виплатити лізингові платежі, які є невідємною частиною договору, у загальному розмірі 22 804 долари 28 центів США, що становить еквівалент до гривні.

Позивач указував про те, що відповідач належним чином взяті на себе зобов'язання не виконував, своєчасно лізингові платежі не сплачував, унаслідок чого 5 травня 2015 року йому було направлено вимогу про сплату заборгованості за договором, повернення об'єкту лізингу. Проте відповідач транспортний засіб не повернув.

Зазначав про те, що 7 липня 2015 року приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис про повернення об'єкту лізингу. Транспортний засіб у відповідача було вилучено у процесі примусового виконання виконавчого напису державним виконавцем 18 вересня 2015 року. Вказував про те, що товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Тріпл Сі» йому надано юридично-консультаційні послуги, у тому числі щодо повернення простроченої заборгованості, вчинення виконавчого напису нотаріусом на суму 76 207 грн 63 коп., товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма Вернер» надано йому юридичні послуги щодо підготовки процесуальних документів та участі у судових засіданнях на суму 6 тис. грн, а відповідно до п. 16.1 договору збитки відшкодовуються стороною, яка завдала такі збитки.

Позивач указував про те, що йому завдано збитки у вигляді упущеної вигоди, яка складається з щомісячних платежів за фактичний час користування об'єктом лізингу за період з травня 2015 року по вересень 2015 року у розмірі 52 979 грн. 8 жовтня 2015 року після повернення об'єкта лізингу ним було укладено з товариством з обмеженою відповідальністю «Автомир» договір купівлі-продажу/поставки бувшого у користуванні автомобіля, за умовами якого він поставив товариству транспортний засіб «VW Caddy GP Kombi 1.6 I TDI», 2013 року випуску, за ціною 274 189 грн 50 коп.

Вважав, що з відповідача підлягають стягненню збитки у вигляді упущеної вигоди, а саме різниці між ринковою вартістю та сумою несплачених лізингових платежів у розмірі 268 789 грн 20 коп.

З урахуванням наведеного ТОВ «Порше Лізинг Україна» просило суд стягнути з ОСОБА_4 на його користь збитки у розмірі 403 976 грн 18 коп. за договором про фінансовий лізинг від 4 лютого 2014 року.

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом, посилаючись на те, що 4 лютого 2014 року між ним та ТОВ «Порше Лізинг Україна» укладено договір фінансового лізингу.

Зазначав про те, що у п. п. 6.3, 6.4, 6.4.1, 6.4.2 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, які є невід'ємною частиною вказаного договору, передбачено погашення витрат та виплати лізингових платежів у еквіваленті іноземної валюти - доларах США, що ставить його як лізингоодержувача у невигідне становище та порушує принцип рівності сторін у договірних зобов'язаннях.

Вважав, що умови договору щодо вираження зобов'язання в еквіваленті доларів США є недійсними, оскільки суперечать положенням ст. 99 Конституції України, ст. 192 ЦК України, Закону України «Про Національний банк України», Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», якими визначено, що єдиним законним платіжним засобом в Україні є грошова одиниця України - гривня. Крім того, вказані обставини суперечать вимогам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», є несправедливими і порушують його права як споживача.

З урахуванням наведеного ОСОБА_4 просив суд визнати п. п. 6.3, 6.4, 6.4.1, 6.4.2 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу недійсними, визнати договір фінансового лізингу з усіма додатками до нього у частині здійснення розрахунку всіх сум договору з посиланням на еквівалент у доларах США недійсним.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 20 вересня 2016 року, у задоволенні позову ТОВ «Порше Лізинг Україна» відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Порше Лізинг Україна», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення у частині відмови у задоволенні його позову скасувати й ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «Порше Лізинг Україна», суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про те, що відповідно до положень ст. ст. 628, 799 ЦК України договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму), а договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Ураховуючи викладене, суди дійшли вірного висновку про те, що сторонами при укладенні спірного договору фінансового лізингу не додержано вимоги закону про нотаріальне посвідчення, унаслідок чого такий договір є нікчемним (ст. 220 ЦК України), а нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, унаслідок чого вимоги товариства про стягнення збитків задоволенню не підлягають.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 16 грудня 2015 року № 6-2766цс15, від 19 жовтня 2016 року № 6-1551цс16, яка у силу ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для усіх судів України.

Колегія суддів, погоджується з висновком судів про те, що залучення коштів від фізичних осіб потребує від юридичної особи, яка надає послуги фінансового лізингу, отримання відповідної ліцензії. Проте у матеріалах справи відсутні докази наявності у ТОВ «Порше Лізинг Україна» вказаної ліцензії.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 20 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта