Справа №442/8045/16-ц
Провадження №2/442/1749/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого судді Хомика А.П.

з участю секретаря Лужецької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме жилим будинком №43, по вул. Бориславська в с. Нагуєвичі Дрогобицького району Львівської області. В обґрунтування позову, покликається на те, що їй на праві приватної власності належить вказаний будинок на підставі договору дарування від 10.08.2006 року. Після набуття нею права власності на вказаний будинок, в ньому зареєструвалась відповідачка її невістка, однак в такому ніколи не проживала. На її звернення щодо зняття з реєстрації ОСОБА_2 не реагує. Обставини відсутності відповідачки за місцем реєстрації стверджується актом обстеження від 12.12.2016 року.

Спершу відповідачка проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1, на даний час проживає у своєї бубусі ОСОБА_3 по вул. М. Фридера в с. Нагуєвичі

Позивачка позовні вимоги підтримала та дала пояснення, які по суті та змісту відповідають викладеному у позовній заяві. Доповнила, що відповідачка лише зареєстрована у спірному будинку, але ніколи там не проживала. Позов просила задоволити.

Відповідачка та її представник адвокат ОСОБА_4 позов заперечили з тих підстав, що відповідачка вимушено покинула місце реєстрації та проживання, оскільки їздила в Польшу на роботу. В будинку №41 проживають її діти і їй чиняться перешкоди у побаченні з дітьми, а тому для того щоб вільно відвідувати дітей, їй потрібна реєстрація у спірному будинку.

Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, дійшов висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з огляду на таке.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником будинку №43 на вул. Бориславській в с. Нагуєвичі Дрогобицького району Львівської області на підставі договору дарування, посвідченого 10.08.2006 року державним нотаріусом Дрогобицької державної нотаріальної контори ОСОБА_5, р. №1-2106..

Також, відповідно до даних будинкової книги на вказаний вище будинок, в такому є зареєстрована невістка позивачки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 20.05.2010 року як квартирантка, однак остання не проживає та ніколи не проживала у будинку (акт обстеження фактичного проживання від 12.12.2016 року, затверджений сільським головою ОСОБА_6М.).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою за змістом ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Тут же, в ст. 71 ЖК України, вказаний перелік обставин, визнаних поважними причинами, при яких житлове приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців.

Згідно ст. 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні місце проживання адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

З розяснень, які містяться у п.11 Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України вбачається, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Разом з тим, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (стст.71, 72, 116, 156 ЖК; ст.405 ЦК). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 (справа №6-57цс11).

Беручи до уваги наведене та те, що відповідачка ніколи не проживала в спірному житлі, її особисте майно в цьому будинку відсутнє, не бере участі в утриманні житла, суд приходить до висновку про те, що такі її дії свідчать про відсутність інтересу до вказаного житла. Окрім цього, будь-яких доказів щодо наявності домовленостей щодо порядку користування житловим приміщенням між позивачкою та відповідачкою як «квартиранткою», оскільки саме такий її правовий статус встановлено при реєстрації місця проживання в будинковій книзі, не здобуто, а з наданих доказів вбачається, що вона самостійно залишила житлове приміщення і протягом тривалого часу не намагалася вселитись у таке, тому її слід визнати такою, що втратила право користування спірним будинком.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 169, 209, 212-215, 226 ЦПК України, суд -,

ВИРІШИВ :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком №43, що по вул. Бориславській с. Нагуєвичі Львівської області, шляхом зняття з реєстраційного обліку.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення з дня отримання такого.

Суддя Хомик А.П.