№ 201/2675/17
провадження 2/201/1264/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2017 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в своїх і інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3, третя особа Департамент адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання особи втратившою право користування житлом і зняття з реєстрації з місця мешкання, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 20 лютого 2017 року звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, що діє в своїх і інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3 фактично про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні житлом шляхом визнання особи втратившою право користування житлом і зняття з реєстрації з місця мешкання, позовні вимоги уточнювалися. Позивач в своєму позові посилається на те, що їй з дочкою для мешкання була надана для мешкання квартира ІНФОРМАЦІЯ_1, вони заселилися в передбаченому законом порядку у вказане житло, позивачка і відповідачка були зареєстровані разом з онукою (ОСОБА_3) в цій квартирі, мешкали та сплачували передбачені законом комунальні та інш. платежі. В 1997 вони приватизували займане житло і отримали свідоцтво про право власності на цю квартиру від 16 вересня 1997 року, у них спільна сумісна власність, на праві власності нікому іншому не належить. У 2004 році донька позивачки (відповідач) разом з чоловіком та онукою позивачки виїхали на постійне місце мешкання до іншої країни США, де вони і мешкають вже більше 12 років В січні 2017 року відповідачка виписалася з вказаної квартири, була знята з реєстрації за її власним бажанням і не претендує на вказане; вона вже там тривалий час не мешкає, але залишилася зареєстрованою онука позивачки, яка також мешкає з матірю весь цей час в Америці. Фактично в квартирі мешкає лише одна позивачка, вона на пенсії і їй зараз важко сплачувати комунальні послуги, вона також хоче переїхати до дітей і мешкати поруч з ними. Відповідач тривалий час не мешкає в цій квартирі, забрала свої речі і виїхала з дитиною з вказаного житла в інше місце (де постійно мешкають), зараз вона там (в спірній квартирі) не мешкають з 2004 року, але онука залишилися зареєстрованою і в спірному житлі, відповідач з дочкою у вказаному житлі в м. Дніпро не мешкають без поважних причин більше дванадцяти років, фактично звільнили спірну квартиру, давно виїхали на інше місце мешкання, зареєстрованою ж залишилася у вказаному спірному житлі, не мешкають понад шість місяців і мешкати не мають намірів, за комунальні послуги не сплачують, але реєстрація в цьому житлі перешкоджає позивачу в повній мірі користуватися і розпоряджатися своєю власністю, своїм житлом. По решті мешканців і їх реєстрації в цьому житлі у позивача питання відсутні, по ним спору немає. Факт тривалого не проживання відповідача з дитиною у вказаному житлі підтверджують надані позивачем документи, хоча зареєстрованою онука там залишилася. В звязку з відсутністю вказаного відповідача, що діє в інтересах своєї дочки, у вказаному житлі понад встановлені законом терміни без поважних причин позивач просив фактично усунути для неї перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою 25 будинку 8 по вул. Пісаржевського м. Дніпро з боку відповідача, визнати їх втратившими право користування цим житлом та фактично зняти їх з реєстрації у вказаному житлі, задовольнивши уточнений позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2, що діє фактично в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3, в судове засідання не зявилася, про час і місце слухання справи повідомлялася належним чином з дотриманням вимог ст. 76 ЦПК України, про причини не явки суду не повідомили. В зверненні до суду позов фактично визнала, не заперечувала проти розгляду справи без її участі і задоволення позову. Суд вважає можливим слухати справу за відсутності вказаного відповідача згідно ст. 169 ЦПК України.

Представник третьої особи Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради в судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином з дотриманням вимог ст. 76 ЦПК України, з позовом згодні, фактично просили справу розглянути без їх участі та рішення винести на розсуд суду. Суд вважає можливим слухати справу за відсутності представника вказаної третьої особи згідно ст. 169 ЦПК України.

Зясувавши думку сторін, третьої особи, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та підлягаючою задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні зясовано, що позивачу ОСОБА_1 на склад її сімї із трьох осіб (позивач, дочка і неповнолітня онука) була надана для мешкання квартира ІНФОРМАЦІЯ_2, всі вони заселилися в передбаченому законом порядку у вказане житло, були зареєстровані, мешкали та сплачували передбачені законом комунальні та інш. платежі, квартира на той час не була приватизована і на праві власності нікому не належала; квартира складається з двох ізольованих кімнат, кухні, санвузла та інш., загальною площею 43.70 кв. м.. Згодом мешканці цього житла вирішили отримати у власність цю квартиру. В 1997 вони приватизували займане житло і отримали свідоцтво про право власності на цю квартиру від 16 вересня 1997 року, у них спільна сумісна власність, на праві власності нікому іншому не належить. У 2004 році донька позивачки (відповідач) разом з чоловіком та онукою позивачки виїхали на постійне місце мешкання до іншої країни США, де вони і мешкають вже більше 12 років В січні 2017 року відповідачка виписалася з вказаної квартири, була знята з реєстрації за її власним бажанням і, як вона повідомила, не претендує на вказане; вона вже там тривалий час не мешкає, але залишилася зареєстрованою онука позивачки, яка також мешкає з матірю весь цей час в Америці. Фактично в квартирі мешкає лише одна позивачка, вона на пенсії і їй зараз важко сплачувати комунальні послуги, вона також хоче переїхати до дітей і мешкати поруч з ними. Відповідач тривалий час не мешкає в цій квартирі, забрала свої речі і виїхала з дитиною з вказаного житла в інше місце (де постійно мешкають), зараз вона там (в спірній квартирі) не мешкають з 2004 року, але онука залишилися зареєстрованою і в спірному житлі, відповідач з дочкою у вказаному житлі в м. Дніпро не мешкають без поважних причин більше дванадцяти років, фактично звільнили спірну квартиру, давно виїхали на інше місце мешкання, зареєстрованою ж залишилася у вказаному спірному житлі, не мешкають понад шість місяців і мешкати не мають намірів, за комунальні послуги не сплачують, але реєстрація в цьому житлі перешкоджає позивачу в повній мірі користуватися і розпоряджатися своєю власністю, своїм житлом. В звязку з відсутністю вказаного відповідача, що діє в інтересах своєї дочки, у вказаному житлі понад встановлені законом терміни без поважних причин позивач просив фактично усунути для неї перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою 25 будинку 8 по вул. Пісаржевського м. Дніпро з боку відповідача, визнати їх втратившими право користування цим житлом та фактично зняти їх з реєстрації у вказаному житлі, оскільки в добровільному порядку спір не вирішено, позивач вимушений був звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позовну заяву підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 64 ЖК України члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма права і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інші особи, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ст. 65 ЖК України особи, які вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням.

Судом встановлено, що дійсно онука позивачки, відповідач (була) зареєстрована у вказаному житлі, в цій квартирі вони не мешкають тривалий час, вони фактично звільнили це житло, інші члени сімї попередників чи особисто відповідача у вказаному житлі не мешкали тривалий час і не мешкають, за комунальні послуги не сплачують, в цій квартирі не має їх речей, але реєстрація дочки відповідача в цьому житлі перешкоджає позивачу в повній мірі користуватися і розпоряджатися своїм житлом.

Крім того, факт тривалої відсутності відповідачки і її дочки по місцю знаходження спірного житла підтверджується, крім вищенаведеного, також довідкою та актами житлової комунальної обслуговуючої організації на підставі письмових пояснень сусідів спірного житла, затверджені житловою організацією за місцем знаходження житла.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника квартири, які проживають з ним в квартирі, яка йому належить, користуються житловим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування даним приміщенням.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності непорушно, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, власник може бути позбавлений права власності або обмежений в його здійсненні тільки у випадках і в порядку, встановленому законом, примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване тільки як виняток по мотивах суспільної необхідності на підставах і в порядку, встановленому законом, і за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Об'єкт права власності (спірний будинок) є житловим приміщенням, тому режим мешкання в нім регулюється нормами Житлового кодексу України.

Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Згідно зі ст. 163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 15 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сімї не звільняє їх від виконання обовязків за договором найму жилого приміщення.

Згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Частиною 2 статті 405 ЦПК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, і фактично з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

За таких обставин суд вважає, що відповідач з дочкою тривалий час (понад шість місяців) без поважних причин не мешкають за адресою спірного житла, в цьому житлі відсутні їх речі, комунальні та інші послуги не сплачують, зустрічні вимоги не заявлені, доказів на спростування позову суду не надано.

Згідно з ч. 7 ст. 41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію й природні якості землі.

Власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається майном, що йому належить. Власник має право здійснювати стосовно свого майна будь-які дії, що не протирічать закону.

Позивач позовні вимоги не доповнював, але уточняв, придбав вказане житло на законних підставах.

Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр.

Тобто, відповідач повинна довести, що її дiями не було порушено її права або права дочки чи позивача. Однак, жодних доказiв відповідачем до суду не надано.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідачі в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, могли б скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі відповідачами цього зроблено не було.

Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-якi домовленості i зобовязання стосовно відповідачів про мешкання в квартирі, перешкоди, предмета спору, а відповідачі не довели незаконність дій позивача. Можливе твердження відповідачів про наявнiсть будь-яких iнших зобов'язань стосовно позовних вимог - є припущенням.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю їх між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Не може суд прийняти до уваги можливе не визнання відповідачем з дочкою позовних вимог, оскільки воно спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується.

Позивач як власник спірного житла не порушує прав фізичних та юридичних осіб, за захистом своїх прав звернувся до суду, відповідач з позовом погодилася.

При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги про визнання особи втратившою право користування житлом та зняття з реєстрації знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, а тому можливо визнати ОСОБА_2, що діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3, втратившими право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 та зняти їх - і ОСОБА_3 - з реєстрації у вказаному житлі: квартирі АДРЕСА_1, а також стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 640 грн..

Таким чином суд вважає доведеними обставини позовних вимог, позов обгрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 9, 64, 65, 71, 72, 156, 163 ЖК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 209, 212 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, що діє в своїх і інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3, втратившими право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстрації у вказаному житлі: квартирі АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 640 грн..

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -