АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/8324/2017 Доповідач - Музичко С.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Музичко С.Г.,

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарі - Юрчуку С.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» - Васютіна Андрія Георгійовича на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 червня 2017 року в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору недійсним, в якому просив визнати договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС 8565046 недіcйним.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06 червня 2017 року в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору недійсним відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обгрунтування вимог зазначає, що бланк полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не відповідає Інструкції про порядок заповнення бланку поліса обов'язкового страхування, а саме на ньому відсутні підпис страховика та відомості про платіжний документ. Дана невідповідність є підтвердженням того, що страховий платіж не був перерахований відповідачем до страхової компанії.

На його думку, суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем була надана достатня кількість доказів, які вказують на недійсність договору обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів.

В судовому засіданні відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити без змін рішення суду першої інстанції.

В судове засідання інші сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених в суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки доказів укладення договору (полісу) обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів суду не надано, то відсутні підстави для визнання його недійсним.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 14.06.2016 року сталася ДТП за участю автомобіля «Volkswagen Passat», державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, та автомобіля «Honda Civic», державний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_5 та автомобіля « Volkswagen Polo», державний номер НОМЕР_3, що належить ОСОБА_4

16 червня 2016 року ОСОБА_3 подав до позивача повідомлення страхувальника щодо вказаної ДТП, в якому зазначив про наявність договору (полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС номер 8565046 та надав страховику копію вказаного полісу.

Наявний в матеріалах справи поліс № АС/8565046 підписано страхувальником ОСОБА_3 14.08.2015 року, яким забезпечено транспортний засіб «Volkswagen Passat», державний номер НОМЕР_1. Строк дії полісу з 18.08.2015 року по 17.08.2016 року.

Згідно з ч. ч. 1-3,5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

У статті 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування повинен містити: назву документа; назву та адресу страховика; прізвище, ім'я, по батькові або назву страхувальника та застрахованої особи, їх адреси та дати народження; прізвище, ім'я, по батькові, дату народження або назву вигодонабувача та його адресу; зазначення предмета договору страхування; розмір страхової суми за договором страхування іншим, ніж договір страхування життя; розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат за договором страхування життя; перелік страхових випадків; розміри страхових внесків (платежів, премій) і строки їх сплати; страховий тариф (страховий тариф не визначається для страхових випадків, для яких не встановлюється страхова сума); строк дії договору; порядок зміни і припинення дії договору; умови здійснення страхової виплати; причини відмови у страховій виплаті; права та обов'язки сторін і відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору; інші умови за згодою сторін; підписи сторін. Уповноважений орган має право встановлювати додаткові вимоги до договорів страхування життя та договорів страхування майна фізичних осіб.

Істотні умови договору страхування зазначені у статті 982 ЦК України, якими є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Статтею 1.8. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

Оспорюваний поліс містить всі істотні умови договору страхування, які визначенні у статті 982 ЦК України, зокрема містить предмет договору, розмір страхової суми та страхового платежу. Страховий платіж у сумі 1 181,95 грн. сплачено страхувальником 14.08.2015 року об 16 год. 14 хв. (а.с.6). Проте, даний поліс не містить підпису уповноваженої особи страховика.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Колегія суддів вважає, що не підписання договору страховиком не є підставою для визнання його недійсним у розумінні ст. 215 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною чи сторонами вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Положеннями пункту 12 Постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом, зокрема статтями 547, 719, 981, 1055, 1059, 1107, 1118 ЦК ( 435-15 ) тощо.

Положеннями пункту 8 вказаної Постанови передбачено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК ( 435-15 ) підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК ( 435-15 ) тощо).

Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК ( 435-15 ) не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції помилково не досліджено вказаних обставин та не визначено момент вчинення правочину.

Суд першої інстанції неправомірно дійшов до висновку, що за відсутності доказів укладення цього договору у суду відсутні підстави для визнання його недійсним, оскільки копію договору (полісу) № АС/8565046 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 14.08.2015 року було надано до суду позивачем, оригінал якого був наданий відповідачем.

Позивач посилається на те, що бланки суворої звітності ПрАТ «УТСК» були втрачені, серед яких, зокрема, бланк за номером №8565046.

Статтею 983 ЦК України визначено, що договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з довідки ПрАТ «УТСК» від 04.08.2016 року, кошти за реалізацію договору (полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС номер 8565046 на рахунки ПрАТ «УТСК» не надходили, проте оскаржуваний поліс містить вказівку про отримання страхового внеску, як це передбачено ст. 16 Закону України «Про страхування».

На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.

Законодавець не пов'язує у випадку укладення договору страхування момент укладення цього договору з моментом передання грошей - страхового платежу, як у випадку укладення договору позики (ст. 1046 ЦК України). Договір страхування є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору.

У відповіді МТСБУ від 25.07.2016 року №4/4-10/20113 зазначено, що відповідно до п.3.5 глави 3 Порядку замовлення, виготовлення, дистрибуції, обліку бланків страхових документів з обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого протоколом Президії МТСБУ від 07.07.2010 року №238/2010 із змінами і доповненнями, який є внутрішнім нормативним документом МТСБУ (далі-Порядок), у разі втрати бланку полісу (бланків полісів) Страховик самостійно приймає рішення щодо способу оприлюднення інформації про втрачені бланки. А також вносить до ЦБД МТСБУ відомості про кожний втрачений бланк полісу. Крім цього, нормами п.3.5 Порядку передбачено, що оголошення або визнання бланку полісу втраченим не звільняє Страховика від виконання зобов'язань за договором, оформленим на такому бланку - у випадках виявлення означених фактів.

Згідно довідки від 05.08.2016 року заступника начальника відділу страхового обліку ОСОБА_6, ПрАТ « Українська транспортна страхова компанія» у серпні 2014 року було проведено звірку залишків договорів (полісів) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В процесі проведення відповідної звірки було виявлено втрату низки договорів (полісів) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, серед яких значиться поліс № АС/8565046, який було списано, розміщено в засобах масової інформації та відповідну інформацію внесено в єдину централізовану базу МТСБУ.

На вимогу суду представником позивача було надано оригінал газети «Aviso» №66 від 01.09.2014 року, з оголошення якої вбачається, що були втрачені бланки суворої звітності ПрАТ «УТСК», серед яких, зокрема, бланк за номером №8565046.

Згідно витягу з єдиної централізованої бази даних МТСБУ поліс серії АС номер 85650468 визначений страховиком як втрачений бланк.

Отже, колегія суддів вважає, що визнання бланку полісу спірного договору втраченим, не є підставою для визнання його недійсним, оскільки нормами п.3.5 Порядку передбачено, що оголошення або визнання бланку полісу втраченим не звільняє Страховика від виконання зобов'язань за договором, оформленим на такому бланку - у випадках виявлення означених фактів. А також така обставина не є підставою визнання полісу недійсним у розумінні ст. 203 ЦК України.

Судом першої інстанції не були враховані вищезазначені обставини, не надана належна оцінка доказам та документам, наданим позивачем, неправильно застосовані норми матеріального права, тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 309, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» - Васютіна Андрія Георгійовича задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 червня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору недійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді