233 Справа № 233/476/17
Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2017 року м.Костянтинівка

Костятинівській міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючої судді Бєлостоцької О.В.,

за участю

секретаря Теліціної О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Костянтинівка скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Фамільний» на дії державного виконавця Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції ОСОБА_1, заінтересована особа ОСОБА_2,-

В С Т А Н О В И В :

06 лютого 2017 року Публічне акціонерне товариство «Банк Фамільний» звернувся до суду із скаргою, в якій зазначив, що 13 грудня 2011 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області видано виконавчий лист по справі № 2-1816 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Фамільний» витрат в розмірі 120 гривень 00 копійок. Постановою державного виконавця Масалаба А.О. від 08 грудня 2016 року зазначений виконавчий документ повернуто стягувачу в межах виконавчого провадження № 50628528 на тій підставі, що боржник за вказаною у виконавчому документі адресою не мешкає. В порушення вимог ст.ст.10,18 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем не вжито всіх передбачених законом заходів з примусового виконання рішення суду. З постанови про повернення виконавчого документа стягувачу не вбачається, що було перевірено майновий стан боржника та виконані всі виконавчі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» у зв*язку з чим заявник просить скасувати постанову від 08 грудня 2016 року про повернення виконавчого документу стягувачу; зобов*язати начальника Відділу державної виконавчої служби Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції відновити виконавче провадження.

В судове засідання представник заявника не з*явився, надав заяву про розгляд скарги у його відсутність.

Державний виконавець Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції ОСОБА_1 в судове засідання не з*явився, надав заяву про розгляд скарги у його відсутність.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з*явився, що не є перешкодою для розгляду скарги судом відповідно до ст.386 ЦПК України.

З поданого заперечення на скаргу вбачається, що державним виконавцем в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документу № 2-1816 від 13 грудня 2011 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Фамільний» витрат у розмірі 120 гривень 00 копійок було встановлено відсутність майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, в тому числі і зареєстрованого за ним автотранспорту, рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах України, а також даних про отримання пенсії чи інших доходів. Крім того, під час неодноразових виходів за адресою: м.Костянтинівка, вул.Жовтнева, 288/14 державним виконавцем встановлено, що боржник двері не відчиняв у зв*язку з чим перевірити його майновий стан немає можливості, про що складені відповідні акти. Просив відмовити в задоволенні скарги заявника.

З*ясувавши позицію учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Постановою державного виконавця Костянтинівського міськрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції від 08 грудня 2016 року на підставі п.5ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» було повернуто стягувачу виконавчий лист № 2-1816, виданий 13 грудня 2011 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Фамільний» витрат в розмірі 120 гривень 00 копійок у зв*язку з тим, що боржник за вказаною у виконавчому документі адресою не мешкає, місце його знаходження не відоме (а.с.3).

Як вбачається з інформаційних довідок, станом на 30 березня 2016 року відомості про отримання ОСОБА_2 заробітної плати, пенсії, інших доходів, про наявність у нього рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах, нерухомого майна відсутні (а.с.18-22).

08 грудня 2012 року державним виконавцем Масалабом А.О. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1816, виданого 13 грудня 2011 року про стягнення із ОСОБА_2 боргу у розмірі 11739 гривень 43 копійки було складено акт про те, що за вказаною у виконавчому документі адресою боржник не мешкає, місце його знаходження невідоме (а.с.26).

11 жовтня 2016 року державним виконавцем Масалабом А.О. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1816, виданого, як зазначено в документі 13 грудня 2016 року про стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Фамільний» боргу у розмірі 11739 гривень 43 копійки було складено акт про те, що за вказаною у виконавчому документі адресою:м.Костянтинівка, вул.Жовтнева, 288/14 боржник не мешкає, місце його знаходження невідоме (а.с.27).

Частиною 1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.1) ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», на яку послався державний виконавець в оскаржуваній постанові, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо в результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, зясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя, у звязку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника).

Згідно ч.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» про наявність обставин, зазначених у пунктах 2-6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт.

Отже, зі змісту п.5 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що однією з підстав повернення виконавчого документу стягувачу є неможливість встановити місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, не зважаючи на вжиті виконавцем заходи.

З досліджених судом доказів, поданих на підтвердження заперечень взагалі не вбачається, що державним виконавцем в рамках даного виконавчого провадження вживались будь-які заходи, спрямовані на встановлення місця проживання або перебування божника ОСОБА_3, зокрема у вигляді запитів про місце його реєстрації або постійного чи тимчасового проживання.

Складені 08 грудня 2012 року та 11 жовтня 2016 року акти державного виконавця про те, що ОСОБА_2 не мешкає за адресою, зазначеною у виконавчому документі не свідчать про вжиття належних та достатніх заходів для встановлення місця проживання або перебування боржника.

Із змісту поданого заперечення вбачається, що під час неодноразових виходів державного виконавця за адресою боржника : м.Костянтинівка, вул.Жовтнева, 288/14 було встановлено, що останній двері не відчиняв, з огляду на що неможливо перевірити його майновий стан.

Отже, у заперечені та актах державного виконавця від 08 грудня 2012 року та від 11 жовтня 2016 року викладені протилежні, суперечливі відомості щодо проживання боржника за зазначеною адресою.

До того ж, з аналізу змісту п.5 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що не встановлення місця проживання або місця перебування боржника-фізичної особи не може бути підставою для повернення виконавчого документу стягувачу у випадку, коли виконанню підлягають виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти.

Статтею 383 ЦПК України передбачено право сторін виконавчого провадження звернутися до суду із скаргою, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч.1 ст.385 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Копію оскаржуваної постанови ПАТ «Банк Фамільний» отримав 23 січня 2017 року, згідно штампу на поштовому конверті звернувся до суду зі скаргою 30 січня 2017 року отже, з дотриманням строків, передбачених ст.385 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст.387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що скарга ПАТ «Банк Фамільний» підлягає частковому задоволенню і постанову державного виконавця від 08 грудня 2016 року про повернення виконавчого документу стягувачу слід визнати незаконною та скасувати.

Статтею 41 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобовязані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження предявити його до виконання.

Оскільки відновлення провадження відповідно до ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» віднесено до компетенції державного виконавця, у зв*язку із висновком суду про наявність правових підстав до визнання постанови про повернення виконавчого документу стягувачу незаконною та її скасування, державного виконавця Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції слід зобов'язати розглянути питання щодо відновлення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1816 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Фамільний» витрат у розмірі 120 гривень 00 копійок.

На підставі ст. ст. 18, 37 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст. ст.383, 385, 386, 387 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Банку Фамільний» на дії державного виконавця Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції ОСОБА_1 від 08 грудня 2016 року про повернення стягувачу виконавчого документу виконавчого листа у справі № 2-1816 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Фамільний» витрат у розмірі 120 гривень 00 копійок.

Зобов*язати державного виконавця Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції ОСОБА_1 розглянути питання щодо відновлення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1816 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Фамільний» витрат у розмірі 120 гривень 00 копійок.

В задоволенні іншої частини скарги відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Запорізької області через Костянтинівський міськрайонний суд протягом п*яти днів з дня проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п*яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя