Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/1308/17 Головуючий у 1-й інст. Слюсарчук Н. Ф.
Категорія 05 Доповідач Шевчук А. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі за участю органу опіки та піклування

цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Житомирської міської ради про визнання права на приватизацію

за апеляційною скаргою Житомирської міської ради

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 05 вересня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Житомирської міської ради, а з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.61), у липні 2017 року до суду із вимогами до Житомирської міської ради звернулися ОСОБА_1, ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_5 Позивачі просили визнати за ними право на приватизацію житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1. Вимоги обґрунтовували тим, що зареєстровані та проживають у кімнаті гуртожитку за вищевказаною адресою, яку в 1985 році отримав чоловік ОСОБА_1 ОСОБА_6, який нині покійний. Гуртожиток належав Житомирському обласному підрядному спеціалізованому ремонтно-будівельному обєднанню «Житомиррембуд». Наразі підприємство ліквідовано, а гуртожиток переданий у комунальну власність Житомирської міської ради. Проте, у порушення законодавства на час їх заселення ордер не був виданий, а сім'я заселилася та зареєструвалася на підставі дозволу. Сім'я проживає у кімнаті з 1990 року. Сплачує комунальні платежі. Правомірність їх заселення і проживання у житловому приміщенні гуртожитку ніким не оспорюється. Вони виявили бажання приватизувати кімнату, в якій проживають та з цього приводу звернулися до органу приватизації. Управління житлового господарства Житомирської міської ради листом їх повідомило, що питання приватизації не може бути розглянуто у звязку з відсутністю копії ордера на вселення та рекомендувало з цього приводу звернутися до суду.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 05 вересня 2017 року, з урахуванням ухвали від 22 вересня 2017 року про виправлення описки, позов до Житомирської міської ради задоволено. Визнано за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право на приватизацію житлового приміщення кімнати 121 у будинку №35 по вул. Грушевського у м. Житомирі (а.с.73-75,87-88).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Житомирська міська рада подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Зокрема зазначає, що єдиною підставою для вселення до гуртожитку є спеціальний ордер. Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженим на це органом, а саме Управлінням житлового господарства Житомирської міської ради, яке є юридичною особою та належним відповідачем у даній справі. Також вважає невірним висновок суду про те, що із позивачами фактично був укладений договір найму житлового приміщення з тих міркувань, що позивачам ордер на вселення не видавався та письмового договору найму не укладалося, що передбачено чинним законодавством.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що чоловік позивача ОСОБА_1 працював у Житомирському обласному підрядному спеціалізованому ремонтно-будівельному обєднанні «Житомиррембуд» (а.с.39-46).

Відповідно до змісту довідки про склад сім'ї, виданої 19 жовтня 2016 року Приватним підприємством «КВЖРЕП №8», у квартирі АДРЕСА_2 мешкають ОСОБА_1 (наймач), ОСОБА_2 (дочка наймача), ОСОБА_3 (онука наймача), ОСОБА_4 (дочка наймача) та ОСОБА_5 (онука наймача), тобто всі позивачі (а.с.9).

Сторони визнають, що вищевказаний жилий будинок є гуртожитком, що в силу положень ст.61 ЦПК України звільняє від доказування такої обставини.

Повнолітні громадяни виявили бажання приватизувати займане ними жиле приміщення в гуртожитку та з цього приводу позивач ОСОБА_7 звернулася до органу приватизації.

Проте, листом від 25 січня 2017 року №1-154 Управління житлового господарства Житомирської міської ради повідомило ОСОБА_7 про те, що заява з питання приватизації займаного житла не може бути прийнята до розгляду та разом із тим розяснило, що спори, які виникають при приватизації квартир державного житлового фонду, вирішуються в судовому порядку (а.с.18).

У вищевказаному листі орган приватизації підкреслив, що серед документів, які громадяни подають до органу приватизації, має бути копія ордеру про надання жилої площі.

Як убачається із довідки, виданої 30 листопада 2016 року головою ліквідаційної комісії Житомирського обласного підрядного спеціалізованого ремонтно-будівельного обєднання «Житомиррембуд» за №230, ОСОБА_1 не отримувала ордера на кімнату №121 в гуртожитку обєднання по вул. Грушевського, 35, у звязку в тим, що вселилася в будинок з 12 січня 1990 року, а ордера обєднання почало видавати з травня місяця 1990 року. Вселялись у гуртожиток до травня місяця 1990 року згідно заяв, які зберігалися упродовж трьох років (а.с.8).

За таких обставин всупереч вимог ст.129 ЖК України адміністрація підприємства не видала ОСОБА_7 спеціальний ордер, який би мав стати єдиною підставою для вселення останньої на надану жилу площу. Натомість обмежилися заявою.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник відповідача, повноваження якої підтверджені належною довіреністю на представлення інтересів Житомирської міської ради, визнала ту обставину, що гуртожиток перебуває у комунальній власності, що в силу положень ст.61 ЦПК України звільняє від доказування факту знаходження гуртожитку в комунальній власності міста Житомира, тобто відповідної територіальної громади, а дослідження порядку передачі гуртожитку в комунальну власність територіальної громади виходить за межі позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції, встановивши, що позивачі вселилися в гуртожиток не самоправно, а фактично з дозволу підприємства, з яким чоловік позивача перебував у трудових правовідносинах, та саме підприємство не дотрималося вимог закону в 1990 році та не видало спеціального ордеру, як підстави для вселення, обґрунтовано дійшов висновку про фактичне укладення договору найму, а доводи апеляційної скарги з цього приводу, хоча формально ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, але зазначені без урахування фактичних обставин справи та тих правовідносин, які насправді склалися. Окрім того, не спростовано й прийняття від позивачів комунальних платежів та виконання останніми всіх зобовязань, які зазвичай випливають із договору найму та у матеріалах справи відсутні докази того, що питання щодо правомірності проживання позивачів у відповідній кімнаті гуртожитку було б предметом розгляду в судовому порядку.

У разі, якщо позивачі не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених законодавством, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу, то вони не мають бути обмежені у праві на приватизацію кімнати у гуртожитку з однієї лише формальної ознаки, що не можуть надати органу приватизації копії ордера.

Разом із тим, розглядаючи даний спір, суд першої інстанції обґрунтовано зосередився на питанні, чи були порушені права позивачів на приватизацію житлового приміщення у гуртожитку, але разом із тим, не приділив належної уваги питанню, а чи є Житомирська міська рада належним відповідачем у даному спорі.

У абзаці другому пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам розяснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року №2482-XII та прийнятих відповідно до нього нормативно-правових актів з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04 вересня 2008 року №500-VI, який регулює питання забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які за відсутності власного житла тривалий час на правових підставах мешкають у гуртожитках, зокрема призначених для проживання сімей, жилі приміщення в яких після передачі гуртожитків у власність територіальних громад можуть бути приватизовані відповідно до закону.

Так, із змісту статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» зокрема випливає, що приватизація державного житлового фонду, в тому числі відчуження житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян, здійснюється уповноваженими на це органами, створеними органами місцевого самоврядування, та передача обєктів здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян (надалі Положення). Зміст пунктів 13,14 Положення також передбачає, що приватизація жилих приміщень в гуртожитках здійснюється уповноваженими на це органами, створеними органами місцевого самоврядування та передача жилих приміщень в гуртожитках здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації. Окрім того, підзаконним нормативно-правовим актом врегульовано, що свідоцтво про право власності на жиле приміщення в гуртожитку реєструється в органах приватизації та громадяни, які виявили бажання приватизувати жиле приміщення, звертаються в орган приватизації (пункти 16 та 17 Положення).

Відповідно до Положення про управління житлового господарства Житомирської міської ради, затвердженого рішенням Житомирської міської ради від 27 квітня 2007 року №231, на Управління житлового господарства Житомирської міської ради покладені повноваження, зокрема, щодо проведення організаційної та методичної роботи, повязаної з приватизацією житлового фонду (п.4 Положення). Згідно з Положенням про відділ приватизації державного житлового фонду, розробленим на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», вищевказаний відділ безпосередньо здійснює функції по передачі державного житлового фонду у власність громадян (а.с.103-111). Відділ приватизації державного житлового фонду не має статусу юридичної особи та є структурним підрозділом Управління житлового господарства міської ради, а останнє, в свою чергу, наділено статусом юридичної особи (пункт 10 Положення про управління та підпункт 1.2 пункту 1 Положення про відділ).

За таких обставин Житомирська міська рада уповноважила Управління житлового господарства, яке має статус юридичної особи, займатися питаннями, повязаними з приватизацією житлового фонду та створила для цього спеціальний відділ приватизації державного житлового фонду, який ввела до структури відповідного управління.

Оскільки відділ приватизації державного житлового фонду не має статусу юридичної особи, то у розумінні вищевказаних Законів, Цивільного процесуального кодекса України, підзаконного нормативно-правового акта належним органом приватизації на території міста Житомира слід вважати Управління житлового господарства Житомирської міської ради.

У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої предявлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд першої інстанції в порядку ч.1 ст.33 ЦПК України залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи.

Допущений судом першої інстанції недолік на стадії апеляційного провадження усунути не видається можливим, оскільки суд апеляційної інстанції чинним процесуальним законодавством не наділений правом заміняти неналежного відповідача або залучати співвідповідача.

Відповідно до ст.309 ЦПК України колегія суддів апеляційного суду скасовує рішення суду першої інстанції та відмовляє у задоволенні позову до Житомирської міської ради про визнання права за позивачами на приватизацію житлового приміщення в гуртожитку, оскільки позов предявлений до неналежного відповідача, що не позбавляє позивачів права на предявлення нового позову до належного відповідача, тобто Управління житлового господарства Житомирської міської ради.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313-314,316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Житомирської міської ради задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 05 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у задоволенні позову до Житомирської міської ради про визнання права на приватизацію.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча

Судді: