ухвала

іменем україни

13 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Демяносова М.В., Леванчука А.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати при звільненні, середнього заробітку за період затримки виплати коштів при розрахунку, компенсації за затримку виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, надання довідки, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 02 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що з 01 червня 2012 року по 04 листопада 2013 року він працював у Державному підприємстві дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» на посаді слюсаря-ремонтника 4 розряду будівельно-монтажної дільниці.

При звільненні відповідач не розрахувався з позивачем по заробітній платі за період з липня по листопад 2013 року на загальну суму 8 049,71 грн, про що свідчить довідка від 12 березня 2014 року № 25, а тому позивач просив стягнути на свою користь зазначену суму. А також стягнути середній заробіток за період затримки виплати коштів при розрахунку за період з 04 листопада 2013 року по 15 жовтня 2015 року у розмірі 59 657,50 грн, компенсацію за затримку виплати заробітної плати 5 343,21 грн та 10 000 грн моральної шкоди.

Моральна шкода, завдана йому незаконними діями відповідача, полягає у моральних стражданнях, втратою нормальних життєвих зв'язків між ним та його знайомими і рідними. У зв'язку з чим він став роздратованим, постійно нервував, у нього порушився сон і він став часто хворіти, морально страждав в зв'язку з неможливістю матеріально забезпечити свою сім'ю.

При цьому просив зобов'язати Державне підприємство дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» надати йому довідку про нараховану та невиплачену заробітну плату станом на 07 липня 2015 року.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 02 серпня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншим.

Відмовляючи в задоволенніпозову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачем не доведено в судовому засіданні та не надано суду належних і допустимих доказів в обґрунтування заявлених ним позовних вимог.

Вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача надати довідку про нараховану та невиплачену йому заробітну плату станом на 07 липня 2015 року, також не підлягають задоволенню, оскільки позивач не надав суду доказів, що між ним і відповідачем з цього приводу виник спір, і що він звертався до відповідача з заявою про надання такої довідки, та відповідач відмовив йому у її наданні.

Доводи касаційної скарги про те, що судами не з'ясовано причини не виплати позивачу заробітної плати, не видачі відповідачем письмового повідомлення про нараховані суми належні працівникові при звільненні не спростовують висновків судів попередніх інстанцій про відсутність належних доказів наявності заборгованості по заробітній платі.

Так, судами встановлено, що наказом про звільнення вирішено виплатити позивачу грошову компенсацію за 12 к.д. невикористаної частини щорічної відпустки за період роботи з 01 червня по 04 листопада 2013 року.

Довідка від 12 березня 2014 року № 25, на яку як на підставу для задоволення вимог посилається позивач, свідчить про те, що йому нараховувалася заробітна плата. Відомості про те, що заробітна плата не виплачувалася відсутні.

Позивач звернувся до суду через майже два роки після звільнення, однак жодного звернення позивача до відповідача про наявність між ними спору щодо нарахованої, але невиплаченої заробітної плати протягом цього часу не має.

Також з матеріалів справи вбачається, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України місцевий суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і роз'яснював позивачу його права і обов'язки, сприяв здійсненню його прав, в тому числі відповідно до вимог ст. ст. 27 ЦПК України подавати докази, заявляти клопотання, що він має право звернутись до суду з клопотанням про витребування доказів в обґрунтування заявлених ним позовних вимог.

Проте в судовому засіданні позивач не заявляв ніяких клопотань про витребування доказів у відповідача і не бажав їх заявляти.

Згідно з ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були дослідженні з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

До апеляційної скарги позивачем додано роздруківку рахунку в ПАТ «Український інноваційний банк» із посиланням на те, що гроші на роботі він мав отримувати на картку masterkard visa, рахунок № НОМЕР_1, проте такий доказ не досліджувався у суді першої інстанції. Крім того, апеляційний суд дійшов висновку, що цей розрахунок не підтверджує того, що картка видавалася саме відповідачем та що на неї здійснювався переказ заробітної плати.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 02 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко М.В. Демяносов А.О. Леванчук