Справа № 366/3302/17
Провадження № 2-о/366/60/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 листопада 2017 року смт. Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Слободян Н.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Мартовицької Н.Є.,

заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Іванків справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Вишгородське обєднане управління Пенсійного фонду України в Київській області про встановлення факту роботи відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи",

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту роботи відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме, що він в період з 06.12.1983 року по 11.01.1991 року працював на території смт. Іванків Київської області.

В обґрунтування заявлених вимог заявник посилається на те, що він в серпні 2017 року звернувся до Вишгородського обєднане управління Пенсійного фонду України в Київській області із заявою про призначення йому пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ч.2 ст. 55 Закону України «Прпо статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», але йому було відмовлено з посиланням на те, що час його роботи у зоні добровільного гарантованого відселення недостатній для призначення вказаної пенсії.

Відповідно до довідок про його місце проживання в період з 21.09.1979 року по 25.02.1991 року він був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, а з 13.03.1991 року і по даний час в смт. Іванків.

Однак, у 1983 році він влаштувався на роботу в Автобазу Міністерства звязку УРСР водієм 3 класу в автоколону № 2 і з того часу був відряджений та фактично працював в Іванківському районному вузлі звязку, який розташовувався в смт. Іванків по вул. І.Проскури, 56, де працював до звільнення 11.01.1991 року.

Проте, підтверджуючих документів, які б вказували на роботу саме в смт. Іванків Київської області, не збереглося, оскільки термін зберігання подорожніх листів та нарядів на роботу автомобілів становить 3 роки і їх було знищено.

Тому, окрім судового, іншого шляху підтвердження цього факту , немає.

На даний час він має лише два накази про відрядження в смт. Іванків до м. Києва для ремонту автомобіля ГАЗ-53. Цей факт можуть підтвердити також свідки колишні працівники Іванківського РВЗ.

Встановлення цього факту необхідне йому для оформлення пенсії за віком за зменшенням пенсійного віку відповідно до ч.2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У судовому засіданні заявник надав пояснення аналогічні викладеним у його заяві. Зазначив, що за 7 років роботи в смт. Іванків ( РВЗ) в м. Києві загалом він був місяців 4.

Представник заінтересованої особи Вишгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області не з*явився. Подали до канцелярії суду лист, у якому повідомили, що не заперечують по даній заяві та просять справу розглянути без їх участі.

Представник заінтересованої особи ПАТ «УКРПОШТА» у судове засідання також не з*явився. Про день і час слухання справи повідомлено вчасно, належним чином. Про причини неявки суд не повідомлено. Відгуку на заяву не надіслано.

Свідок ОСОБА_2 пояснила суду, що знає заявника особисто. За своїми службовими обовязками вона видавала водіям зброю. Автомобілі були закріплені в Києві. Але весь час перебували в смт. Іванків, на ремонт їздили в м. Київ.

Свідок ОСОБА_3 пояснила суду, що знає заявника особисто. Коли прийшла працювати в Іванківський РВЗ у 1986 році, то ОСОБА_1 вже працював. Вона була начальником пересувного відділу. Разом їздили по роботі, розвозили пошту.

Свідок ОСОБА_4 пояснила суду, що вона була заступником начальника РВЗ в смт. Іванків з 1983 по 1993 роки. І підтверджує той факт, що хоча заявник і числився на роботі в м. Києві в автобазі Мінзв*язку, але з самого початку працював в смт. Іванків. Тут отримував маршрутні та шляхові листи, які потім передавали на Київ.

Свідок ОСОБА_5 пояснив суду, що у 1983 році вони разом із заявником влаштувались на роботу в м. Києві, і були відразу направлені в Іванківський РВЗ по місцю проживання і разом проробили до 1991 року. Кожен працював на закріпленому за ним автомобілі.

Заслухавши пояснення заявника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання про необхідність задоволення вимог ОСОБА_1 з наступних підстав.

Згідно із записами у трудовій книжці серії БТ-1 № 5207273 ОСОБА_1 06.12.1983 року був зарахований водієм 3 класу автобази № 2 міністерства звязку УРСР ( наказ № 278/0к від 06.12.1983 року). 11.01.1991 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи за власним бажанням ( записи № 5 та 7).

Наказ начальника автобази Міністерства звязку № 66/ОК від 12.03.1986 року свідчить про те, що ОСОБА_1 був відряджений для ремонту автомобіля ГАЗ-53 № 37-80 КИП з Іванкова до м. Києва на 22 дні : з 10.03 по 03.04.1986 року.

Наказ начальника автобази Міністерства звязку № 92/ОК від 07.04.1986 року свідчить про те, що ОСОБА_1 був відряджений для ремонту автомобіля ГАЗ-53 № 37-80 КИП з Іванкова до м. Києва на 10 днів : з 07.04. по 16.04.1986 року.

Наказ начальника автобази Міністерства звязку № 84/ОК від 10.04.1987 року свідчить про те, що ОСОБА_1 було продовжене відрядження для ремонту автомобіля з Іванкова до м. Києва на 8 днів : з 2 по 9 квітня 1987 року.

На запит ОСОБА_1 т.в.о. директора ПАТ «Укрпошта повідомлено, що інших документів (подорожніх листів, талонів замовника, нарядів на роботу автомобілів) надати неможливо, через збіг терміну їх зберігання (3 роки).

Згідно з довідкою Блідчанської сільської ради Іванківського району Київської області № 800 від 06.09.2017 року ОСОБА_1 з 21.09.1979 року по 25.02.1991 року був зареєстрований та проживав у ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно записів у погосподарській книзі № 1, особовий рахунок № 154.

Згідно з довідкою Іванківської селищної ради № 2748 від 11.09.2017 року ОСОБА_1 з 13.03.1991 року по 31.10.1995 року проживав в ІНФОРМАЦІЯ_3, а з 31.10.1995 року АДРЕСА_1.

Як вбачається з наданих свідоцтв серії НП № 552016 та серії ГФ № 165504, він навчався в смт. Іванків та отримував відповідно водійські категорії «Е» у 1988 році та категорії «Д» у 1990 році.

Вишгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Київській області , в особі начальника Іванківського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій, розглянувши звернення ОСОБА_1, відмовили йому в призначенні пенсії за віком із зниженням віку, визначеного ст.26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно зі ст.55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991 року, оскільки згідно з наданими ним документами, станом на 01.01.1993 року, період роботи у зоні гарантованого добровільного відселення в смт. Іванків (ПАТ «Іванківська пересувна механізована колона «2») з 05.02.1991 року до 01.01.1993 року становить 1 рік 10 місяців та 26 днів за необхідних 3 років, тобто права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 6 років, він не має. ОСОБА_1 розяснено його право на звернення до суду.

Крім того, суд звертає увагу на те, що у відповідності до постанови КМУ № 106 від 23 липня 1991 року смт. Іванків Київської області віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Заявник ОСОБА_1 є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорії 3), що беззаперечно стверджується посвідченням серії Б № 248521, виданого 27.02.1996 року.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: потерпілі від Чорнобильської катастрофи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обовязкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обовязкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, категорія 3.

Згідно з абз. 3 п. 5 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою КМУ від 20 січня 1997 року № 51, потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обовязкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обовязкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, чи таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обовязкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обовязкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.

Таким чином, наявність у заявника ОСОБА_1 вказаного посвідчення, є достатнім підтвердженням того, що він станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років працював в зоні гарантованого добровільного відселення, а саме в смт. Іванків Київської області.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що подані документи, разом з поясненням заявника, свідків, підтверджують факт спільної роботи із заявником у період з 1983 року по 1991 рік саме в смт. Іванків.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Факт постійної роботи заявника в смт. Іванків Київської області у період з 06.12.1983 року по 11.01.1991 року підтверджується наданими та дослідженими у судовому засіданні документами та показаннями свідків.

За таких обставин, суд вважає, що зазначений факт, що має юридичне значення, знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, тому заяву ОСОБА_1 слід задовольнити, оскільки встановлення даного факту тягне для заявника юридичні наслідки - оформлення пільг встановлених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме оформлення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку.

Відповідно до ст.235 ч.7 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, а тому повинні бути віднесені на рахунок заявника.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60, 212, 256, 259 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту задовольнити.

Встановити юридичний факт, а саме, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, в період з 06.12.1983 року по 11.01.1991 року працював водієм в Іванківському районному вузлі зв*язку на території смт. Іванків Київської області, яка відноситься до зони гарантованого добровільного відселення згідно Закону України" Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Іванківський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя