АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/7921/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2401/17Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж.О. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Лобова О.А., Хіль Л.М.,

при секретарі - Маладиці Л.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 липня 2017 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк", з участю третьої особи Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк", про захист прав споживача фінансових послуг, визнання недійсним кредитного договору і договору купівлі-продажу прав вимоги та визнання припиненою іпотеки,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 у якому просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки: двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1601/0908/98-167 від 10 вересня 2008 року, яка станом на 01 вересня 2016 року складає 21409,58 дол. США, а саме: з заборгованості за кредитом - 17069,73 дол. США, за відсотками - 4339,85 дол. США. Просив звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Також просив стягнути з відповідача на свою користь витрати по сплаті судового збору у сумі 8294,97 грн.

Відповідач ОСОБА_3 звернулася із зустрічним позовом до ПАТ «Альфа-Банк» про захист прав споживача фінансових послуг, визнання недійсним кредитного договору і договору купівлі-продажу прав вимоги та визнання припиненою іпотеки, в якому просила визнати недійсним в цілому укладений 10 вересня 2008 року між нею та ВАТ «Сведбанк» кредитний договір № 1601/0908/98-167, визнати недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги, укладений між ПАТ«Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк», посвідчений ОСОБА_5, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 15 червня 2012 року за реєстром № 937, в частині відступлення прав вимоги за укладеними 10 вересня 2008 року між нею та ВАТ «Сведбанк» кредитним договором № 1601/0908/98-167 та іпотечним договором № 1601/0908/98-167-Z-1, посвідченим ОСОБА_6, приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області 10.09.2008 року за реєстром № 5874, а також визнати припиненою іпотеку квартири АДРЕСА_1, за укладеним між нею та ВАТ «Сведбанк» іпотечним договором № 1601/0908/98-167-Z-1, посвідченим ОСОБА_6, приватним нотаріусом Кременчуцькогоміського нотаріального округу Полтавської області 10.09.2008 року за реєстром № 5874.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 27 липня 2017 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки - залишені без задоволення.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" про захист прав споживача фінансових послуг, визнання недійсним кредитного договору і договору купівлі-продажу прав вимоги та визнання припиненою іпотеки - залишені баз задоволення.

З даним рішенням не погодився позивач ПАТ «Альфа-Банк», подав на нього апеляційну скаргу. У скарзі просить рішення суду першої інстанції змінити в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» та ухвалити нове, яким задовольнити їх у повному обсязі.

Апелянт вважає, що внаслідок укладення договору купівлі-продажу прав вимоги у ПАТ «Дельта Банк» позивач набув і право вимоги на звернення стягнення на предмет іпотеки. Початковою ціною продажу предмета іпотеки вважає його заставну вартість, вказану у іпотечному договорі, а висновки суду першої інстанції в цій частині необгрунтованими.

Також вважає невірним висновок суду і про вихід за межі позовних вимог у разі ухвалення рішення про стягнення коштів в рахунок погашення відсотків за кредитним договором, оскільки Банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості саме за цим договором.

Звертає увагу на те, що оригінали договору купівлі-продажу права вимоги не були надані з поважних причин, так як за ним відбулася купівля відступлених прав вимоги до багатьох осіб, спори про стягнення коштів з яких є предметом розгляду в судах.

Суд, заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши правомірність ухваленого судом першої інстанції рішення та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що остання до задоволення не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що 10 вересня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 1601/0908/98-167, згідно з яким банк надав відповідачу кредит у сумі 39000 дол. США на споживчі цілі зі встановленням плати за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних з визначенням строку користування кредитом по 10 вересня 2018 року включно, а відповідач взяла на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом відповідно до графіку погашення кредиту, встановленого у додатку № 1 до кредитного договору зі строком погашення з 01 по 10 число кожного місяця в розмірі 325 дол. США, починаючи з 10 жовтня 2008 року та з урахуванням укладеного між ПАТ «Сведбанк», що є правонаступником ВАТ «Сведбанк», та відповідачем ОСОБА_3 договору про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору № 1601/0908/98-167 від 10 вересня 2008 року - з лютого 2010 року і в подальшому по 345 дол. США з 01 по 10 число кожного місяця.

В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору № 1601/0908/98-167 від 10 вересня 2008 року ВАТ «Сведбанк» уклав 10 вересня 2008 року з ОСОБА_7 договір поруки та з відповідачем ОСОБА_3 іпотечний договір № 1601/0908/98-167-Z-1, посвідчений ОСОБА_6, приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області 10 вересня 2008 року за реєстром № 5874, предметом якого є належна на праві власності відповідачу ОСОБА_3 квартира за адресою: АДРЕСА_1

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги.

15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким ПАТ «Альфа-Банк» набув право вимоги за кредитним договором № 1601/0908/98-167 від 10 вересня 2008 року та договором поруки, укладеним 10 вересня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_7

Вказана обставина встановлена рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 27 січня 2015 року, яке набрало законної сили 06 квітня 2015 року, в справі № 524/10700/14-ц за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Місцевий суд вважав недоведеним позивачем факт наявності у нього права вимоги на звернення стягнення на предмет іпотеки. Такий висновок суду зроблений внаслідок помилкової оцінки доказів у справі, оскільки згідно з витягом про реєстрацію у державному реєстрі іпотек ПАТ «Альфа банк» є іпотекодержателем квартири за адресою: АДРЕСА_1

Тому доводи апеляційної скарги в частині невідповідності висновків місцевого суду про те, що вони не надали належних доказів, що є іпотекодержателями квартири та що до них не перейшло право вимоги, є обґрунтованими, а висновки місцевого суду в цій частині - неправильними. ( а. с. 9)

Поряд з цим, апеляційний суд погоджується з правильністю висновків місцевого суду про застосування правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 1 березня 2017 року (справа № 6-2284цс16), від 8 червня 2016 року (справа № 6-1239цс16), від 3 лютого 2016 року (справа № 6-2026цс15), від 4 листопада 2015 року (справа № 6-340цс15), від 21 жовтня 2015 року (справа № 6-1561цс15), від 7 жовтня 2015 року (справа № 6-1935цс15), від 16 вересня 2015 року (справи № 6-495цс15, № 6-1193цс15), 10 червня 2015 року (№ 6-449цс15), від 27 травня 2015 року (№ 6-332цс15), від 13 травня 2015 року (справи № 6-53цс15, № 6-63цс15) при вирішенні спірних правовідносин, та з висновком, що при зверненні ПАТ «Альфа-Банк» до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації не була визначена за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Згідно з вимогами ст. 11, 57-66, 212 ЦПК України особа, яка бере участь в справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Сторонам належним чином було роз'яснено їх процесуальні права, попереджено про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій та цими правами сторони розпорядилися диспозитивно.

При розгляді справи суд виступає незалежним та неупередженим і не віддає перевагу жодній із сторін процесу (вимоги ст. 6 Європейської конвенції, в тому числі і щодо роз'яснення сторонам процесуальних наслідків вчинення чи не вчинення певних процесуальних дій).

Позивач наполягав на позиції визначення вартості предмета іпотеки, виходячи з його ціни, визначеної умовами договору, і в суді апеляційної інстанції. Доводів невиконання вимог ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» не навів.

Вирішуючи питання щодо обгрунтованості позовних вимог Банку в частині розміру заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції правомірно виходив з наступних обставин.

У справі № 524/10700/14-ц за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором судом були задоволені вимоги ПАТ «Альфа-Банк» щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 1601/0908/98-167 від 10 вересня 2008 року станом на 01 жовтня 2014 року.

Здійснюючи згідно з ч. 1 ст. 20 ЦК України та ч. 2 ст. 11 ЦПК України захист свого права на власний розсуд, позивач ПАТ «Альфа-Банк» самостійно розпорядився своїми правами щодо предмету позову в справі № 524/10700/14-ц та визначив грошовий еквівалент загального розміру невиконаного зобов'язання за кредитним договором № 1601/0908/98-167 від 10.09.2008 року в національній валюті - гривні, який станом на 01.10.2014 року становив 232623,89 грн., і складався з: простроченої заборгованості за кредитом - 17476,21 дол. США, що за курсом Національного банку України на 01.10.2014 року складало 226408,10 грн., за відсотками - 376,82 дол. США, що за курсом Національного банку України на дату розрахунку складало 4881,79 грн., та пені - 102,97 дол. США, що за курсом Національного банку України на дату розрахунку складало 1334,00 грн.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 27 січня 2015 року в справі № 524/10700/14-ц за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором було фактично виконано шляхом повної сплати боргу у сумі 233787,01 грн. згідно з квитанціями № 45, № 46 від 05 вересня 2016 року, підтверджується постановою від 05 вересня 2016 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 50349775. Копії цих документів долучені до матеріалів справи.

Суд вірно вважав, що зміна курсу валют на час фактичного виконання вказаного судового рішення порівняно з курсом, встановленим на час його ухвалення, у зв'язку із чим за даними обліку ПАТ «Альфа-Банк» відповідач ОСОБА_8 начебто має заборгованість за кредитним договором № 1601/0908/98-167 від 10 вересня 2008 року, не спростовує висновку суду про виконання боржником зобов'язання зі сплати основної заборгованості за кредитним договором № 1601/0908/98-167 від 10 вересня 2008 року (тіла кредиту), оскільки саме цей розмір був визначений судом за результатами розгляду і вирішення справи № 524/10700/14-ц.

Також суд обгрунтовано дійшов висновку і про те, що згідно ст.ст. 525, 526, 599, 1046, 1048, 1049, 1054 ЦК України та умов кредитного договору № 1601/0908/98-167 від 10 вересня 2008 року фактичне повне виконання 05 вересня 2016 року рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 27 січня 2015 року по справі № 524/10700/14-ц за позовом ПАТ «Альфа-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, шляхом сплати заборгованості, яка була визначена станом на 01 жовтня 2014 року, не позбавляє ПАТ «Альфа-Банк» права на отримання процентів за період з 01 жовтня 2014 року по 05 вересня 2016 року.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Посилання апелянта щодо безпідставної відмови суду про стягнення заборгованості за відсотками згідно умов кредитного договору є помилковими, оскільки Банк у позові порушував питання виключно про звернення стягнення на предмет іпотеку.

Частиною третьою статті 39 Закону «Про іпотеку» передбачено, щосуд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Законодавством не передбачено такої підстави для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки як неспівмірність заборгованості за основним зобов'язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання.

Зазначене може бути враховано лише в разі, якщо порушенням основного зобов'язання іпотекодержателю не завдано збитків.

В ході судового розгляду справи апелянтом не надано жодних доказів про те, що порушенням основного зобов'язання їм завдано збитки. А саме, позивачем, враховуючи виконання боржником рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 27 січня 2015 року по справі № 524/10700/14-ц належного обґрунтування суми заборгованості за кредитним договором так надано і не було. Вартість предмета іпотеки в установленому законом порядку позивач не визначив, диспозитивно розпорядившись при цьому своїми правами.

Правомірність ухваленого державним виконавцем рішення про закінчення виконавчого провадження ВП № 50349775 апелянтом також не спростована, зі скаргою на дії державного виконавця ПАТ «Альфі-Банк» не звертався.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 липня 2017 року не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 317 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" - відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 липня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя : /підпис/ П.С. Абрамов

Судді: /підпис/ С.Ю. Мартєв

/підпис/ Л.М. Хіль

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області ____________ П.С. Абрамов