АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/428/17Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 06 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до сільської ради с. Крутьки Чорнобаївського району Черкаської області, третя особа: ОСОБА_8 про визнання права власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва,-

в с т а н о в и л а :

В серпні 2016 року ОСОБА_7 звернулась до суду з позовом до сільської ради с. Крутьки Чорнобаївського району Черкаської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, посилаючись на те, що 10 січня 2002 року помер її рідний дід по батьковій лінії ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті діда відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,83 га.

На момент смерті ОСОБА_9 єдиним спадкоємцем за законом був його син - батько позивачки ОСОБА_10, який є таким, що в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України автоматично прийняв спадщину свого батька, оскільки проживав разом з ним.

09 квітня 2004 року ОСОБА_10 не встигнувши прийняти спадщину ОСОБА_9 також помер.

ОСОБА_7 вказує, що прийняла спадщину свого рідного батька згідно закону, подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, проте вона не може звернутися до Чорнобаївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого діда, оскільки з моменту його смерті пройшов встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви до нотаріальної контори. Причинами поважності неподання даної заяви зазначає перебування за межами Черкаської області, у звязку перебуванням її чоловіка на службі у Збройних силах України, а тому просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_9

25 серпня 2016 року та 21 вересня 2016 року позивачка подала до суду заяви про уточнення позовних вимог, мотивуючи їх тим, що Державний акт на право приватної власності на вищезазначену земельну ділянку (пай) серії ЧР № 038398, виготовлений 26.09.2003 року, тобто після смерті спадкодавця ОСОБА_9 але не був виданий спадкодавцю та на теперішній час знаходиться в справах Держгеокадастру у Чорнобаївському районі Черкаської області.

При цьому позивачка вказує, що навіть при задоволенні позовних вимог про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини вона не зможе успадкувати вказане майно, оскільки в неї відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, а тому є підстави для звернення до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно.

На підставі викладеного, ОСОБА_7 просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,83 га, що знаходиться в адміністративних межах Крутьківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, що належала померлому ОСОБА_9, померлого 10 січня 2002 року.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 06 жовтня 2016 року позов задоволено повністю та визнано за ОСОБА_7 право власності в порядку спадкування за законом на вказану земельну ділянку.

Додатковим рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 19 січня 2017 року відмовлено ОСОБА_7 у визначенні їй додаткового строку для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті 10 січня 2002 року її померлого діда ОСОБА_9

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач не може оформити право власності на спадкову земельну ділянку через відсутність в неї правовстановлюючих документів та відповідного судового рішення, а тому право позивача порушено та підлягає судовому захисту.

Однак з такими висновками суду погодитись не можна.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10 січня 2002 року помер ОСОБА_9, що підтверджується Свідоцтвом про смерть ОСОБА_11 І-СР № 284262 від 28 липня 2016 року, яке видане Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (а.с. 4).

Відповідно до листа Відділу Держгеокадастру у Чорнобаївському районі Черкаської області за № 3389 від 26 квітня 2016 року вартість земельної ділянки (паю), яка належала гр.. ОСОБА_9 на підставі Державного акту серії ЧР № 038398 від 26.09.2003 року станом на 10.01.2002 року складала 19084.03 гривень (а.с 10).

Таким чином з вказаного листа видно, що ОСОБА_9 належала земельна ділянка у звязку з чим було виготовлено Державний акт серії ЧР № 038398 від 26.09.2003 року.

Крім того, вказаний факт підтверджується довідкою виданою виконкомом Крутьківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 30.03.2016 року, в якій зазначено, що за гр. ОСОБА_9 числиться земельна ділянка площею 1.83 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адмінмежах Крутьківської сільської ради згідно державного акту на право власності ЧР №038398 (а.с. 9).

ОСОБА_9 є батьком ОСОБА_10, що підтверджується свідоцтвом про народження ЯТ №397637 (а.с.7).

Позивач ОСОБА_12 є дочкою ОСОБА_10, що підтверджується свідоцтвом про народження І-АВ №204669 та свідоцтвом про укладення шлюбу І-СР №485087 (а.с.6).

ОСОБА_9 помер 10 січня 2002 року, тобто під час дії ЦК УРСР, даний позов предявлений в 2016 році, під час дії ЦК України.

Тому для вирішення поданого позову, слід визначити, які правила спадкування підлягають застосуванню, ті які встановлені ЦК УРСР чи ті які встановлені ЦК України.

Звертаючись до суду позивач вказувала на те, що після смерті ОСОБА_9 прийняв спадщину його син і батько позивача ОСОБА_10, як спадкоємець який проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що встановлено ч.3 статті 1268 ЦК України.

Тобто позивач зазначала підстави позовних вимог виходячи з норм ЦК України, що не узгоджується з нормами права, оскільки п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності 1 січня 2004 року встановлено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

В період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави.

Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР.

В даній справі спадщина відкрилась 10 січня 2002 року, день смерті ОСОБА_9, відповідно застосуванню підлягають норми ЦК УРСР.

Статтею 549 ЦК УРСР визначені дії, що свідчать про прийняття спадщини, і вказана позивачем така підстава позовних вимог (дія яка свідчить про прийняття спадщини) як постійне проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не зазначена як дія яка свідчить про прийняття спадщини.

За змістом статей 31, 119 ЦПК України позовна вимога складається з підстав позовних вимог до яких відноситься обставини якими позивач обґрунтовує свої вимоги та з предмета позову до якого відносить прохання позивача щодо способу захисту порушеного права.

Частиною 2 статті 31 ЦПК України встановлено, що до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Позивач вказаним правом скористалась та двічі подавала до суду першої інстанції заяви про зміну позовних вимог, але в жодній заяві не була змінена вказана нею підстава прийняття спадщини ОСОБА_10 після смерті ОСОБА_9 та, що спадкоємець який проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини прийняв спадщину.

Про фактичний вступ у володіння і управління спадковим майном після смерті ОСОБА_9, тобто зміну підстав позовних вимог, позивач розпочала вказувати вже в апеляційній інстанції при подачі заперечення, однак суд апеляційної інстанції не може встановлювати вказаних обставин, оскільки частиною 1 статті 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Більше того, в запереченнях поданих позивачем на апеляційну скаргу, позивач вказує, що вона особисто прийняла спадщину після смерті ОСОБА_9, що протирічить змісту позовної заяви, де позивач вказувала, що спадщину після смерті ОСОБА_9 прийняв ОСОБА_10

Оскільки за нормами права ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_9, постійне проживання із спадкодавцем не є дією яка свідчить про прийняття спадщини, то з вказаних підстав ОСОБА_10 не міг прийняти спадщину.

Відповідно до ст. 67 ЗУ «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на імя всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Вказані розяснення містяться і у п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Виходячи з вказаних положень судовому захисту підлягає саме порушене право, а тому відсутність доказів щодо наявності порушеного права є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Судом встановлено факт відсутності як звернення до нотаріальної контори, так і відмови нотаріуса в оформленні позивачу права на спадщину, позивачем не надано належних і допустимих доказів за приписами ст. ст. 10, 58-60 ЦПК України на підтвердження факту існування перешкод в оформленні права власності на спадкове майно та не можливість оформити права на спадкове майно в позасудовому порядку, як не надано і доказів того, що відповідач порушив її права, свободи чи інтереси.

ОСОБА_7 в позові посилається на лист Чорнобаївської державної нотаріальної контори № 1462/01-16 від 20 вересня 2016 року (а.с. 46) про розгляд звернення щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, проте він не являється обґрунтованою постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а тому можливість на здійснення свого права на спадкування відповідно до закону шляхом оформлення спадщини через нотаріуса позивачем не втрачено.

Крім того вказаний лист є нічим іншим як розясненням даним на запит адвоката, а не відмовою нотаріуса спадкоємцю який звернувся до нотаріуса з відповідною заявою.

Теж саме стосується і листа Драбівської державної нотаріальної контори №240/02-14 від 16 лютого 2016 року.

Суд першої інстанції вказані обставини справи та норми права не врахував, а тому помилково прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Як вбачається з рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 19 грудня 2016 року між ОСОБА_6 та Крутьківською сільською радою треті особи ОСОБА_7, ОСОБА_8 (а.с.67) розглядався спір щодо права власності на земельну ділянку яка є предметом в даній справі.

Вирішуючи спір та відмовляючи ОСОБА_6 в задоволенні позовних вимог, суд, в тому числі серед інших доказів, послався і на рішення Чорнобаївського районного суду від 6 жовтня 2016 року, яке переглядається, відповідно вказане рішення стосується прав та обовязків апелянта, яка до участі у справі не була залучена, а тому у останньої виникли право на його оскарження.

За таких обставин, колегія суддів, приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 06 жовтня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення яким:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до сільської ради с. Крутьки Чорнобаївського району Черкаської області, третя особа: ОСОБА_8 про визнання права власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 судові витрати в сумі 606 гривень 33 копійки.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :