Справа № 345/3822/17
Провадження № 2-о/345/93/2017
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

03.11.2017 року м. Калуш

Суддя Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області Кардаш О.І., розглянувши матеріали за заявою ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2 міська рада, третя особа ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме просить встановити за нею факт добросовісного відкритого та безпереревного користування земельною ділянкою протягом понад 15 років, що розташована по вул.Грушевського,107, м.Калуш, Івано-Франківська область, простягається від суміжного землекористувача ОСОБА_4 до самочинної забудови співвласника ОСОБА_5 та від суміжного землекористувача ОСОБА_6 до дороги загального користування.

Вивчивши матеріали заяви, приходжу до висновку, що у відкритті провадження у справі слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визначено ч. 1 ст. 256 ЦПК України. Частиною 2 ст. 256 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вбачається, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Як зазначено вище, вимоги заявлені з приводу встановлення факту набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Ч. 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

У п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст.15,16 ЦК України, а також ч. 4ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Відповідно до ч. 4 ст. 256 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку окремого провадження по суті із позовною заявою про встановлення факту набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Проте подана заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки вбачається спір про право, а саме виникнення у заявника права на земельну ділянку по вул.Грушевського,107, м.Калуш, Івано-Франківська область. За таких обставин слід відмовити у відкритті провадження у справі згідно ч. 4 ст. 256 ЦПК України.

Розяснити, що на підставі ч.6 ст.235 ЦПК України, заявник не позбавлений права звернення до суду за захистом своїх прав в порядку позовного провадження на загальних підставах.

На підставі наведено та керуючись ст.ст. 15, 122, 235, 256 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2 міська рада, третя особа ОСОБА_3, про встановлення факту, що має юридичне значення.

Роз'яснити заявнику право звернення до суду за захистом своїх прав в порядку позовного провадження на загальних підставах.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Івано-Франківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом пяти днів з дня проголошення ухвали, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, у цей же строк з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ: