УхвалА

іменем україни

16 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська, треті особи: Міністерство оборони України, Генеральний штаб Збройних Сил України, про визнання протиправним та скасування рішення, визнання права на приватизацію та зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що вона на підставі ордеру від 7 вересня 1992 року фактично мешкає та зареєстрована у АДРЕСА_1. Вона звернулась до квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська (далі - КЕВ м. Дніпропетровська) з заявою про передачу їй у приватну власність вказаної квартири відповідно до положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», проте відповідач листом від 17 жовтня 2014 року відмовив їй у приватизації квартири. Після цього, вказану відмову нею було оскаржено в судовому порядку та скасовано судом. Проте 28 січня 2015 року відповідачем прийнято рішення, яким відмовлено їй в оформленні передачі у приватну власність спірної квартири, а рішенням від 24 лютого 2015 року відмовлено їй у приватизації вищезазначеної квартири, оскільки така квартира розташована у військовому містечку, яке включено до числа закритих, а житлові приміщення, які розташовані у вказаному містечку, не підлягають приватизації. Крім того, спірна квартира є військовим майном та не передавалась у власність територіальної громади.

Позивачка вважала, що такі дії та рішення відповідача не відповідають положенням Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», оскільки вона має право на приватизацію житла.

З урахуванням наведеного ОСОБА_4 просила суд визнати відповідь КЕВ м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2014 року, рішення від 28 січня 2015 року, рішення від 24 лютого 2015 року незаконними, зобов'язати відповідача, як орган приватизації, вжити заходів щодо приватизації спірної квартири.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано рішення квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська від 28 січня 2015 року та рішення від 24 лютого 2015 року незаконними. Зобов'язано квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпропетровська, як орган приватизації, вжити заходи щодо приватизації квартири, яка використовується ОСОБА_4 на умовах найму на території відкритого військового містечка, а саме квартири АДРЕСА_1, згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яке затверджено наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2016 року рішення міськрайонного суду у частині зобов'язання квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська, як органу приватизації, вжити заходи щодо приватизації квартири, яка використовується ОСОБА_4 на умовах найму на території відкритого військового містечка, а саме квартири АДРЕСА_1, згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян скасовано. У задоволенні цих позовних вимог відмовлено. У решті рішення міськрайонного суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й залишити у силі рішення суду першої інстанції.

В іншій частині та інші учасники процесу судові рішення неоскаржують.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині зобов'язання КЕВ м. Дніпропетровська вжити заходів щодо приватизації спірної квартири й відмовляючи у задоволенні позову у цій частині, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що спірне житлове приміщення належить до житлового фонду Міністерства оборони України, перебуває у повному оперативному управлінні КЕВ м. Дніпропетровська, включене до числа закритих у військовому містечку, тому не підлягає приватизації (Закон України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України»).

Апеляційний суд, дійшов вірного висновку про те, що відповідно до положень ст. ст. 1, 2, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» вчинення дій щодо приватизації житла є виключеною компетенцією органу приватизації, яким у даних правовідносинах є КЕВ м. Дніпропетровська, унаслідок чого зобов'язання відповідача вжити заходів щодо приватизації квартири не узгоджується з компетенцією суду. Крім того, до компетенції відповідача не входить визначення статусів військових поселень, унаслідок чого КЕВ м. Дніпропетровська у частині визначення статусу та виду населеного пункту, військового поселення не може бути відповідачем.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

С.П. Штелик