У Х В А Л А

27 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Лященко Н.П., Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 листопада 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Гармашов Георгій Миколайович, служба у справах дітей районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, про визнання недійсним та скасування договору дарування будинку,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 21 липня 2016 року, позов ОСОБА_4, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишено без задоволення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 листопада 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відхилено, рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін.

У лютому 2017 року ОСОБА_4, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 10 листопада 2016 року з підстави, передбаченої пунктом 4 частини 1 статті 355 ЦПК України, - невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права - статей 17, 18 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» та статті 12 Закону України від 2 червня 2005 року № 2623-VI «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей».

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення суду касаційної інстанції заявниця посилається на постанову Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року, в якій, на її думку, зазначені норми матеріального права застосовані по-іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання недійсним та скасування договору дарування будинку виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні ОСОБА_4, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_5 суди виходили з того, що спірний будинок не є спільним сумісним майном ОСОБА_5 та ОСОБА_7, оскільки був придбаний останньою після розірвання шлюбу з ОСОБА_5

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, яка діє від імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, суди виходили з недоведеності позивачкою, що на час укладення ОСОБА_7 оспорюваного договору спірний будинок являється єдиним місцем проживання неповнолітньої особи з дня її народження, при цьому власником спірного будинку є ОСОБА_7, яка не є матір'ю ОСОБА_6 та особою, яка її замінює, вона є бабою і не обмежена в реалізації свого права власності на розпорядження майна. Крім того, суди вирішуючи спір врахували висновок Верховного Суду України, що міститься у постанові від 10 лютого 2016 року щодо застосування норм матеріального права, зокрема, статті 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» та статті 12 Закону України від 2 червня 2005 року № 2623-VI «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», згідно із яким підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору.

Разом з тим, у наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року, Верховний Суд України переглядаючи справу про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки та про визнання договору іпотеки недійсним щодо неоднакового застосування положень статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства» та статті 12 «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» дійшов висновку, що у разі вчинення правочину стосовно нерухомого майна (договір іпотеки), право власності на яке або право користування яким мають діти, попередня згода органу опіки та піклування є обов'язковою, з урахуванням встановлених у справі обставин, зокрема того факту, що нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є місцем постійного проживання малолітньої дитини та яка мала право користування предметом іпотеки на момент укладення спірного договору.

Отже, порівняння наведених судових рішень не дає підстав вважати, що висновок, викладений в ухвалі, про перегляд якої подано заяву, суперечить висновку, викладеному в зазначеній постанові Верховного Суду України.

За таких обставин, вважати заяву ОСОБА_4, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Гармашов Георгій Миколайович, служба у справах дітей районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, про визнання недійсним та скасування договору дарування будинку відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

Н.П. Лященко

Я.М. Романюк