АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В.,

при секретарі Горбачовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про визнання права власності та встановлення факту, що має юридичне значення,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 21 червня 2017 року, -

встановила:

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 21 червня 2017 року відмовлено у відкритті провадження за даним позовом.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду, та повернути справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження, та стягнути з Державного бюджету України понесені судові витрати.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження в справі, суд першої інстанції виходив з того, що поданий позов не підсудний Печерському районному суду м. Києва. Позивачем штучно залучено в якості відповідача ПАТ «Банк Кредит Дніпро», до якого будь-яких позовних вимог не пред'явлено.

Проте з таким висновком погодитись не можна.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких спорів проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо:

1) заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства;

2) є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Відмова від позову не позбавляє другу сторону права пред'явити такий самий позов до особи, яка відмовилась від позову;

3) у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

4) є рішення третейського суду, прийняте в межах його компетенції, щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, за винятком випадків, коли суд відмовив у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду або скасував рішення третейського суду і розгляд справи в тому ж третейському суді виявився неможливим;

5) після смерті фізичної особи, а також у зв'язку з припиненням юридичної особи, які є однією із сторін у справі, спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Із змісту пред'явленого позову вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду з вимогами про встановлення факту, та визнання права власності на Ѕ майна, а саме: грошові кошти, які знаходяться на зберіганні у відділенні ПАТ «Банк Кредит Дніпро».

Будь-яких обставин, передбачених ст. 122 ЦПК України, які б давали суду підстави для відмови у відкритті провадження, матеріали справи не містять.

Висновок суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження про те, що позов пред'явлено до неналежного відповідача, є помилковим, адже в такому випадку суд фактично на цій стадії вирішив спір по суті.

Пунктом 3 частини 1 ст. 312 ЦПК України передбачено, що розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду від 21 червня 2017 року підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вимоги про стягнення з Державного бюджету України судових витрат понесених за подання апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України питання про те, як розподілити між сторонами судові витрати, вирішується судом під час ухвалення рішення.

Таким чином, суд вирішує питання розподілу судових витрат після закінчення розгляду справи по суті.

Постановляючи ухвалу про передачу питання на новий розгляд до суду першої інстанції, апеляційний суд не вирішував справу по суті позовних вимог.

Керуючись ст. 303, п. 4 ч. 2 ст. 307, п. 3 ч. 1 ст. 312, п. 2 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 21 червня 2017 року скасувати.

Питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: І.М. Білич

Н.В. Поліщук