Ухвала

іменем україни

27 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, як правонаступника ОСОБА_5, до виконавчого комітету Черкаської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, заінтересована особа - комунальне підприємство «Черкаське обласне об'єднання бюро технічної інвентаризації», про визнання права власності на новостворене майно, за касаційною скаргою ОСОБА_4, як правонаступника ОСОБА_5, на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 2 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 14 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2007 року ОСОБА_5 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що згідно з свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 17 вересня 2003 року їй належить 7/25 частини будинку АДРЕСА_1. Відповідно до рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 15 вересня 1995 року № 664 за будинком закріплена земельна ділянка площею 1 142 кв. м.

Позивач зазначала, що у неї виникла необхідність у визнанні права власності на нерухоме майно, яким є житлова прибудова літ. «А1-І», дозвіл на будівництво якої було надано рішенням виконавчого комітету Соснівської районної ради народних депутатів від 21 вересня 1988 року № 440. Вказана прибудова була зведена на земельній ділянці площею1 142 кв. м, без змін її цільового призначення та без змін загального розміру земельної ділянки після будівництва, що підтверджується експлікацією плану земельної ділянки.

Вона звернулася до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю щодо прийняття в експлуатацію житлової прибудови, однак отримала висновок від 11 жовтня 2006 року № 5545/14, за яким житлова прибудова літ. «А1-І», «а2», «А-І», підлягає прийому в експлуатацію після оформлення земельної ділянки згідно зі ст. 125 ЗК України.

Позивач не погоджуючись із цим, просила у судовому порядку визнати за нею право власності на новостворене майно, а саме: прибудову літ. «А1-І».

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 2 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

15 лютого 2016 року ОСОБА_5 померла. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 30 серпня 2016 року ОСОБА_4 залучено до участі у справі як правонаступника ОСОБА_5

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 14 вересня 2016 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 2 лютого 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди правильно виходили із встановлених у справі обставин, які свідчать про те, що згідно з свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 17 вересня 2003 року, посвідченим державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, ОСОБА_5. на підставі заповіту від 15 березня 2000 року, успадкувала після смерті ОСОБА_9 7/25 частини житлового будинку АДРЕСА_1. Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з 7/25 частини жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд, а саме: жилий будинок з прибудовою площею 48,7 кв. м та надвірні споруди: сарай літ. «Б, Д», вбиральня літ. «В,Е», погріб літ. «Г», огорожа під № 1-3, 5, водоколонка під № 4, розташовані на земельній ділянці загальною площею 851 кв. м.

Власником 18/25 частини даного будинку є відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Рішенням виконавчого комітету Соснівської районної ради народних депутатів від 21 вересня 1988 року № 440 було дозволено ОСОБА_9 здійснити перебудову сіней літ. «І» в розмірі 3,0 м х 8,5 м для розміщення житлової кімнати, кухні, веранди, ліквідацію пічного опалення, переобладнання приміщення літ. «І-2» в житлове, будівництво сараю розмірами 3 м х 4 м, враховуючи згоду співвласника.

У подальшому рішенням виконавчого комітету Соснівської районної ради м. Черкаси 20 лютого 1991 року № 53 дозволено ОСОБА_9 узаконити сіни літ. «а-3» та місце розташування сараю літ. «Д».

Судами було встановлено, що ОСОБА_9 за життя не ввів в експлуатацію та не зареєстрував своє право власності на житлову прибудову, дозвіл на здійснення якої було надано органом місцевого самоврядування - виконавчим комітетом Черкаської міської ради, у зв'язку з чим дана прибудова і не ввійшла до складу спадкового майно та не була об'єктом спадкування після його смерті.

Отже, оскільки відсутні у справі належні і допустимі докази введення об'єкта нерухомого майна - прибудови літ.«А1-І» в експлуатацію у встановленому законом порядку і набуття ним статусу об'єкта нерухомого майна, як об'єкта цивільного права, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання права власності на новостворене майно.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, як правонаступника ОСОБА_5, відхилити, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 2 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 14 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук
Ю.Г. Іваненко
А.В. Маляренко

Колегія суддів: