АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 грудня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року Банк звернувся із позовом до відповідача, на обґрунтування якого зазначив, що 08 квітня 2014 року між сторонами було укладено договір про відкриття поточного рахунку та випуск електронного платіжного засобу №VC42794, згідно якого відповідачу було відкрито поточний рахунок НОМЕР_1, надано електронний платіжний засіб - платіжну картку Visa Classic (НОМЕР_2) в національній валюті - гривні та надано кредит у загальному розмірі 20000,00 грн., строком користування з 08 квітня 2014 року по 08 квітня 2015 року включно зі сплатою процентів у розмірі 36% річних від фактичного використання суми кредиту.

Відповідач належним чином не виконав зобов'язань за договором про відкриття поточного рахунку та випуск електронного платіжного засобу, тому, позивач просив стягнути на свою користь із відповідача 28964,22 грн. заборгованості, яка складається із: 19740,51 грн. - тіло кредиту, 3413,20 грн. - відсотки, 5810,51 грн. - штраф, а також просив стягнути 1378 грн. судового збору. (а.с.1-2)

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 13 грудня 2016 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» суму заборгованості за договором про відкриття поточного рахунку та випуск електронного платіжного засобу № VC42794 від 08 квітня 2014 року у розмірі 28964,22 грн. та судовий збір у розмірі 1378,00. (а.с.65-67)

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 29 серпня 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 грудня 2016 року залишено без задоволення. (а.с.89-90)

В апеляційній скарзі відповідач посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Обґрунтовуючи скаргу апелянт не заперечував факту укладення з Банком договору про відкриття поточного рахунку та випуск електронного платіжного засобу №VC42794, отримання коштів у розмірі 20000,00 грн., проте зазначив, що наданий позивачем розрахунок заборгованості здійснено невірно, а штраф нараховано з порушенням вимог ст. 258 ЦК України. Крім того вказує, що наданий до суду графік платежів, що оформений додатком № 3 до договору, є недійсним, оскільки містить графік платежів починаючи з 01 січня 2014 року, тобто передує даті укладення основного договору від 08 квітня 2014 року. (а.с.94-96)

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав скаргу і просив її задовольнити.

Представник Банку - Мікайилов Р.Р. заперечував проти скарги і просив її відхилити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Судом встановлено, що 08 квітня 2014 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір про відкриття поточного рахунку та випуск електронного платіжного засобу №VC42794, згідно якого останньому було відкрито поточний рахунок, операції за яким здійснюються з використанням електронного платіжного засобу, а саме платіжної картки, випущено та надано у користування платіжну карту. (а.с.4-22)

Згідно додатку № 2 до вказаного договору, ОСОБА_1 підтвердив, що особисто отримав 08 квітня 2014 року від Банку електронний платіжний засіб - платіжну картку Visa Classic (номер поточного рахунку 0445 у гривнях) з розміром ліміту кредитування 50000,00 грн., строком користування лімітом кредитування починаючи з 08 квітня 2014 року по 08 квітня 2015 року включно, зі сплатою 36% річних від фактично використаної суми.

Умовами додатку № 2 до вказаного договору передбачено, що сплата щомісячного мінімального платежу має здійснюватись Клієнтом до 20-го числа кожного поточного місяця включно. У випадку невиконання, або неналежного виконання Клієнтом своїх зобов'язань за Договором щодо своєчасного та в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу Банк має право стягнути з Клієнта штраф, за кожен випадок такого невиконання, або неналежного виконання, у розмірі 30 % від несплаченої суми щомісячного платежу, але не менше 50 гривень за кожен випадок такого невиконання, або неналежного виконання зобов'язання. (а.с.12-13)

Відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконав зобов'язань за договором про відкриття поточного рахунку та випуск електронного платіжного засобу №VC42794 від 08 квітня 2014 року, має заборгованість у розмірі 28964,22 грн., з яких: 19740,51 грн. - тіло кредиту, 3413,20 грн. - відсотки, 5810,51 грн. - штраф, передбачений підпунктом «в» пункту 2 Додатку № 2 до вищевказаного Договору від 08 квітня 2014 року. (а.с. 12, 42)

Цих обставин отримання платіжної картки, грошей у розмірі 20000,00 грн. на вищевказаних умовах на платіжну картку і наявності непогашеної заборгованості у вищевказаному розмірі, відповідач ОСОБА_1 не заперечував і в суді апеляційної інстанції про що свідчить журнал та звукозапис судового засідання.

За положеннями ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Розрахунок такої заборгованості наведений позивачем станом на 03 червня 2016 року, передбачений і відповідає змісту укладеного між Банком і ОСОБА_1 договору. (а.с.12)

Наведений розрахунок обґрунтований наявними у справі доказами, в межах заявлених позовних вимог, враховано період порушення боржником умов договору, і сплату ним коштів на виконання договору і часткове погашення заборгованості. Відповідач не надав власного розрахунку суми заборгованості за договором, доводи щодо неправильності такого розрахунку зробленого позивачем спростовуються матеріалами справи.

З такими умовами за договором про відкриття поточного рахунку та випуск електронного платіжного засобу №VC42794 від 08 квітня 2014 року, умовами додатків до вказаного договору, ОСОБА_1 погодився під час їх укладення, про що свідчать його підписи.

За наданим Банком розрахунком заборгованості, витягом з особового рахунку руху коштів за наданим кредитом, ОСОБА_1 у період з 05 травня 2014 року до 31 грудня 2015 року здійснював погашення заборгованості, у т.ч. частково, тобто вчиняв дії, які свідчать про визнання ним свого боргу, такі дії відповідача з огляду на положення ч. 1 ст. 264 ЦК України є підставою для висновку про переривання перебігу позовної давності. (а.с.32-42)

За наявними в матеріалах справи повідомленнями, відповідач ОСОБА_1 був сповіщений про місце, день та час розгляду справи районним судом. (а.с. 52, 61)

Вказане свідчить, що суд першої інстанції належним чином сповіщав відповідача про розгляд справи судом, а останній мав можливість подати заперечення проти заявленого позову, у т.ч. письмову заяву про застосування судом строку позовної давності, як підставу відмови в позові.

Вказані обставини апелянт ОСОБА_1 підтвердив в апеляційному суді та зазначив, що до ухвалення оскаржуваного рішення такої заяви до районного суду не подавав, про що свідчить журнал та звукозапис судового засідання.

За змістом ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно ч. 1 ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності та обґрунтованості рішення суду, а враховуючи те, що стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права, суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 р. у справі N 6-2307цс15.

В суді першої інстанції відповідач не заявляв про застосування строку позовної давності.

За вищенаведених обставин колегія суддів відхилила доводи апелянта про незастосування судом наслідків пропуску строків позовної давності із посиланням на положення п. 1 ч. 2 ст. 258, ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Доводи апелянта про те, що Прогнозний Графік щомісячних платежів погашення кредиту, затверджений Додатком № 3 до вищевказаного Договору від 08 квітня 2014 року, суперечить умовам Договору, оскільки передбачає повернення платежів з 01 січня 2014 року, вищевказаних висновків районного суду, щодо наявності непогашеної кредитної заборгованості відповідача перед Банком, не спростовують, не можуть бути визнані підставою для звільнення відповідача від обов'язку повернути Банку отримані у кредит гроші, сплатити проценти та штраф, тому колегія суддів їх відхилила.(а.с. 14)

На підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню із відповідача на користь позивача судовий збір за розгляд справи районним судом.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність ухваленого судом рішення, тому з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п.п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

В.М.Ратнікова

О.В.Борисова

Справа № 22-ц/796/10440/2017

Унікальний номер 761/24072/16-ц

Головуючий у першій інстанції - Волошин В.О.

Доповідач Левенець Б.Б.