АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/6465/2017 Доповідач - Желепа О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Желепи О.В.

суддів: Іванченка М.М., Рубан С.М.

при секретарі: Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 квітня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», треті особи: ОСОБА_4, Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування шкоди спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування шкоди спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення відповідача ОСОБА_1, представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_4 про відшкодування шкоди.

Під час слухання справи в якості третіх осіб було залучено Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Вієнна Іншуранс Груп».

В подальшому позивач ОСОБА_3 змінив позовні вимоги, заявивши їх і до ПрАТ «Страхова група «ТАС».

З врахуванням заяви від 28.02.2017 року ОСОБА_3 просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь майнову шкоду в розмірі 44 503,10 грн., стягнути з ПрАТ «СГ «ТАС» на його користь майнову шкоду в розмірі 50 000,00 грн.

Вимоги обґрунтовував тим, що 09.06.2012 року приблизно о 13 год. 30 хв. на перехресті вулиць О. Теліги та Мельникова в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Хюндай», державний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля «Мерседес», державний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено обидва автомобілі, а пасажир автомобіля «Хюндай» отримала тілесні ушкодження.

За даною дорожньо-транспортною пригодою було розпочато кримінальну справу, а потім внесена інформація до ЄДРДР в зв'язку з набранням чинності новим КПК України. Постановою слідчого Шевченківського РУГУ МВС України в м. Києві від 25.11.2014 року закрито провадження у справі та не встановлено вину жодного учасника дорожньо-транспортної пригоди.

ОСОБА_3, як зазначено в позовній заяві, є власником автомобіля «Мерседес», державний номер НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження якого йому спричинена матеріальна шкода. В межах кримінальної справи проводилась авто-товарознавча експертиза та було визначено розмір майнової шкоди 92 702,79 грн., проте ОСОБА_3 здійснив ремонт автомобіля та фактично витратив суму 94 503,10 грн., а тому на підставі статті 22 ЦК України звернувся до суду із зазначеним позовом.

Крім того позивач зазначає, що оскільки цивільна відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ПрАТ «СГ «ТАС», тому страхова компанія має виплатити ОСОБА_3 ліміт їх відповідальності - 50 000,00 грн., а винний водій ОСОБА_1 має відшкодувати решту.

Протокольною ухвалою суду від 28.02.2017 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди.

В зустрічному позові ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 60 750,00 грн. у відшкодування майнової шкоди.

Зустрічні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що судовим експертом ОСОБА_7 було проведено експертне дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди та встановлено, що в даній дорожньо-транспортній пригоді винен водій ОСОБА_4, який керував автомобілем «Мерседес», державний номер НОМЕР_2 та власником якого є ОСОБА_3, тому ОСОБА_1, як власник автомобіля «Хюндай», державний номер НОМЕР_1 вважає, що ОСОБА_3, як власник автомобіля має нести відповідальність за пошкодження майна ОСОБА_1 в розмірі 60 750,00 грн. сплачених за ремонт автомобіля.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», треті особи: ОСОБА_4, Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Вієнна ІншурансГруп» про відшкодування шкоди спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 44 503 (сорок чотири тисячі п'ятсот три) гривни 10 копійок та судовий збір в сумі 445,03 грн.

В іншій частині первісних позовних вимог - відмовлено.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія» «Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 подали апеляційні скарги.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні первісного позову, а зустрічний позов задовольнити.

В скарзі посилався на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим , ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначив, що суд надав перевагу сумнівному висновку судового експерта Гори І.В., та не взяв до уваги висновок експерта ОСОБА_7 та інші письмові докази, які свідчать про те, що ДТІІ сталося з вини водія автомобіля Мерседес ОСОБА_4 Суд безпідставно відмовив в задоволенні клопотання про призначення повторної експертизи, оскільки в матеріалах справи наявні два висновки, які суперечать один одному.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 просив скасувати рішення суду в частині відмовлених позовних вимог за первісним позовом та постановити в цій частині нове рішення, яким задовольнити первісний позов в повному обсязі.

В скарзі посилався на те, що суд неповністю з'ясував обставини справи, що призвело до невідповідності висновків суду письмовим доказам , а також судом було порушено та невірно застосовано норми матеріального і процесуального права. В судовому рішенні не було обґрунтовано чому саме було відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо стягнення коштів з страхової компанії. Зазначив, що про існування у водія ОСОБА_1 страхового полісу ОСОБА_3 не було відомо, оскільки така інформація знаходилася в матеріалах кримінального провадження, з яким цивільний позивач та його представник не мали можливості ознайомитися. Інформація про те, що цивільна відповідальність водія ОСОБА_1 застрахована в страховій компанії ПрАТ «Страхова Група «ТАС» стала відома під час розгляду даного цивільного позову. Отже, ОСОБА_3 ні фізично ні процесуально не мав можливості дізнатися про наявність страхового полісу та звернутися до ПрАТ «Страхова Група «ТАС» в період визначений п.37.1.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (1 рік), оскільки лише досудове розслідування по даній справі тривало 2 роки та 5 місяців. Строк позовної давності у позивача ОСОБА_3 починається з того моменту, коли була отримана інформація про наявний поліс обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів від відповідача і коли експертиза встановила вину в даному ДТП водія ОСОБА_1.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_1. підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення районного суду не відповідає.

Стаття 1188 ЦК України визначає, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язана у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (стархувльнику) або третій особі, визначену у договорі грошову суму…

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, автобус «Мерседес», державний номер НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Автомобіль «Хюндай» державний номер НОМЕР_1 належить на праві власності ОСОБА_1

В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами, що 09.06.2012 року приблизно о 13 год. 30 хв. на перехресті вулиць Мельникова та О. Теліги в м. Києві трапилося зіткнення маршрутного автобусу «Мерседес», державний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4, який рухався по вул. О. Теліги зі сторони вулиці Дорогожицької та автомобіля «Хюндай», державний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1, який рухався по вулиці Мельникова зі сторони вулиці Оранжерейної.

Постановою начальника відділення СВ Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві від 25.11.2014 року кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

В постанові зазначено, що в ході досудового розслідування в діях водіїв ОСОБА_4 та ОСОБА_1 не виявлено однозначних порушень правил безпеки дорожнього руху, які б знаходились в причинному зв'язку із виникненням даної ДТП та відповідно до яких можна було б стверджувати, що ДТП трапилась з вини когось одного з вказаних водіїв.

Постанова не оскаржувалась та судом чи прокурором не скасована.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та постанови, слідчий не направляв матеріали до ДАІ (на той час) для складання протоколу про притягнення одного з водіїв чи обох до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України внаслідок яких були пошкодженні автомобілі.

Пункт 4 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснює, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Отже, оскільки в межах кримінального провадження органом досудового розслідування не встановлено вини жодного з водіїв, проте настали наслідки порушення ПДР України - пошкодження автомобілів, суд в межах даного цивільного провадження встановлював особу, яка порушила ПДР України внаслідок чого були пошкодженні автомобілі.

В межах кримінального провадження та даної цивільної справи була проведена експертиза та експерти надали висновок, що в даній дорожній обстановці дії водія ОСОБА_4 регламентуються вимогами пункту 12.3 ПДР України та в діях водія не встановлено невідповідностей вимогам зазначеного пункту ПДР України. Подальші дії водія ОСОБА_4, а саме наїзд на електроопору, експертом не оцінюються, оскільки подальші дії водія ОСОБА_4 після зіткнення з автомобілем «Хюндай», державний номер НОМЕР_1 залежали лише від психофізіологічних якостей водія, набутих ним навиків по керуванню транспортним засобом, професійної майстерності, можливості здійснення необхідних дій в екстрених ситуаціях тощо, тобто вирішення цього питання виходить за межі компетенції експерта-автотехніка. В даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «Хюндай», державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 регламентуються вимогами пунктів 8.7.3 (е), 8.10 ПДР України та в діях водія ОСОБА_1 вбачається невідповідність дій зазначеним пунктам. Крім того, висновком встановлено, що в дорожній ситуації водій ОСОБА_1 мав технічну можливість уникнути зіткнення транспортних засобів, шляхом виконання пунктів 8.7.3 (е), 8.10 ПДР України, водій автобуса ОСОБА_4 з моменту виникнення небезпеки для його руху не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «Хюндай» шляхом застосування екстреного гальмування.

Експертом, як вбачається з висновку, перевірялись пояснення обох учасників пригоди та було встановлено, що показання водія ОСОБА_1 з технічної точки зору є технічно неспроможними; водночас пояснення водія ОСОБА_4 суперечностей технічного характеру не мають і тому прийняті експертом для подальшого дослідження.

Експертом встановлено, що водій автомобіля «Хюндай» виїхав на перехрестя на червоне світло світлофора, а водій автомобіля «Мерседес» відповідно на зелене.

Також експертом проаналізовані свідчення свідка ОСОБА_9 та зроблено однозначний висновок, що його пояснення є технічно неспроможними.

Суд першої інстанції надав вірну оцінку, наданим суду доказам та встановив вину водія ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, та як наслідок наявність підстав для притягнення його до цивільної відповідальності за завдану майну шкоду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 з приводу надання судом переваги дослідженням, які доводили його вину, та не прийняття судом висновку спеціаліста, який надав протилежний висновок, колегія суддів не приймає, оскільки суд в рішенні детально оцінив та врахував не тільки висновки експертів, а й інші докази по справі, та оцінивши докази в сукупності, в основу рішення поклав лише ті, які узгоджувались між собою та з фактичними обставинами ДТП. При цьому суд мотивував, чому він прийняв одні докази та відхилив інші. Посилання на наявність підстав для призначення у справі повторної експертизи є безпідставні, так як відповідач та його представник не навели ні в районному суді ні в апеляційному суді переконливих доводів, які б давали суду підстави сумніватись у вірності проведеної судом першої інстанції судової експертизи, а тому призначення повторної експертизи призвело б лише до затягування розгляду даної справи, яка й так не знаходить свого вирішення з 2012 року.

Таким чином, щодо встановлення вини особи, відповідальної за шкоду завдану внаслідок ДТП, висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи та вимогам Закону, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 в повному обсязі та задоволення його зустрічного позову відсутні.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду про те, що Страхова компанія, в якій застрахована відповідальність водія ОСОБА_1 не повинна нести відповідальності, передбаченої законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», через пропуск позивачем строку позовної давності.

Як встановлено в судовому засіданні, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність власника автомобіля «Хюндай», державний номер НОМЕР_1 застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» згідно з полісом №АА/4514274. Франшиза за вказаним полісом дорівнює 0.

ОСОБА_1 13.06.2012 року повідомив страхову компанію про настання страхового випадку та надав заяву про настання події, поліс, копії паспорту, копію свідоцтва про реєстрацію автомобіля, копію документа, що посвідчує право водія керувати автомобілем та довідку ДАІ про обставини пригоди.

Підставами для відмови у виплаті страхового відшкодування є:

Відповідно до ст. 37.1.3 Закону Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі по тексту Закон) невиконання потерпілим обов'язків визначених цим законом, якщо це призвело до неможливості страховика встановити факт ДТП причини та обставини її настання, або розмір заподіяної шкоди, а відповідно до п.37.1.4 цього закону, - неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного оку, якщо шкода завдана майну потерпілого з моменту скоєння ДТП.

Матеріали даної цивільної справи не містять доказів про те, що позивач в даній справі до витребування судом матеріалів кримінального провадження, яке тривало більш ніж два роки був обізнаний про те, що цивільна відповідальність іншого учасника ДТП була застрахована в СГ «ТАС». Крім того, суд першої інстанції не врахував, що позивач посилався на поважність причин, через які він не мав можливості звернутись до страхової компанії, оскільки вина іншого водія в порядку кримінального судочинства так і не була встановлена, а позивач змушений був чекати постанову про закриття кримінальної справи, та зрозумівши, що винна особа так і не була встановлена, звертатись за захистом своїх прав в порядку цивільного судочинства де після проведення експертизи в даній цивільній справі, та ухвалення судом рішення вина ОСОБА_1 була встановлена.

Відповідно до ч.5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності порушене право підлягає захисту.

Посилання представника СГ «ТАС» на те, що позивач міг довідатись про те, що є поліс страхування через загальний реєстр, зробивши відповідний запит в МТСБУ, колегія суддів не приймає , так як в апеляційному суді представник СГ «ТАС» визнав, що позивачу в будь якому випадку було-б відмовлено у виплаті, так як останній не міг надати в однорічний термін, визначений Законом, - документ, який підтверджував вину водія застрахованого транспортного засобу.

Також судом враховується, що неподання позивачем в строк один рік заяви до СГ «ТАС» про виплату страхового відшкодування, не призвело до наслідків, які б перешкодили визначити дійсний розмір завданих позивачу збитків, оскільки такі збитки були оцінені експертом в межах кримінальної справи і визначені у вигляді ринкової вартості транспортного засобу позивача на час ДТП, оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля більша ніж його ринкова вартість до пошкодження.

Крім того, відповідно до ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Так, як з даним позовом до одного з відповідачів (боржників) позивач звернувся з дотриманням трирічного строку, відповідно строк перервався і підстав для відмови в позові до другого з відповідачів у суду не було.

Також, колегія суддів виходить з того, що відповідно до Закону, страховик мав право відмовити у виплаті позивачу, який подав заяву про страхове відшкодування з порушенням визначеного Законом строку. Разом з тим, з урахуванням обставин даної конкретної справи та встановлення поважних причин, через які потерпіла особа не мала об'єктивної можливості в строки визначені Законом, довести своє право на отримання страхового відшкодування від страхової компанії, відмова в захисті порушеного права позивача в судовому порядку, в якому вперше була встановлена особа, яка винна у спричиненні шкоди позивачу , не відповідає ні вимогам Закону ні загальним засадам цивільного судочинства, передбачених п.6 ст.3 ЦК України.

Така відмова , окрім прав потерпілого, є порушенням також і прав особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, - водія ОСОБА_1, який дотримався всіх вимог та вчасно повідомив свою страхову компанію про настання страхового випадку, а відповідно має право розраховувати на те, що на нього буде покладена відповідальність лише в тій частині, яка не буде покрита Страховою компанією з якою він уклав договір та застрахував цивільну відповідальність водія на застрахованому транспортному засобі.

Стягуючи з винного водія у відшкодування шкоди різницю, між вартістю відновлювального ремонту і лімітом відповідальності страхової компанії, суд не вірно застосував норми матеріального права .

За загальним правилом та з огляду на положення ст. 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно ст. 22.1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: «При настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи».

Згідно п. 9, ч. 2, ст.. 7 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»: «Проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках: визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом».

Згідно п. 30.1., ст. 30 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: «Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням його фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди».

Згідно Висновку № С12-430 вартість відновлюваного ремонту становить 105193,10 грн., а ринкова вартість до дорожньо-транспортної пригоди становить 92702,79 грн. у зв'язку з чим транспортний засіб вважається фізично знищеним, а отже розрахунок страхового відшкодування проводиться згідно ст. 30 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів

Згідно п. 30.2., ст. 30 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: «Якщо власник транспортного засобу не згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди».

Згідно п. 30.3., ст. 30 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: «Якщо транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи МТСБУ».

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму № 4 ВССУ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано ст. 30 вищенаведеного Закону, який згідно ст.. 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є економічно необгрунтваним,- витрати на ремонт перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.

У разі якщо власник не згоден із визначенням транспортного засобу фізично знищеним. Йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця пригоди.

Враховуючи те, що за обставинами даної справи позивач відремонтував пошкоджений автомобіль, тобто залишив його собі, і не бажає його передавати ні відповідачу ні страховій компанії, відповідно не погодився з визнанням його транспортного засобу фізично-знищеним, йому має бути відшкодована різниця між вартістю його транспортного засобу до пошкодження і його вартістю після пошкодження . Районний суд на вказані вимоги закону уваги не звернув та не встановив вартість транспортного засобу позивача в пошкодженому стані.

Під час апеляційного розгляду суду був наданий висновок спеціаліста, який в рамках кримінального провадження проводив огляд автомобіля позивача одразу після ДТП, і який визначив, що вартість транспортного засобу позивача в пошкодженому вигляді на момент ДТП складала суму 43260 грн. 23 коп.

Колегія суддів вважає за можливе прийняти вказаний письмовий доказ, оскільки оцінка проведена саме тим експертом, який складав протокол огляду транспортного засобу і оглядав його після ДТП, і відповідно не вбачає підстав, для призначення в даній справі судової експертизи для визначення вказаного показника в іншу експертну установу, так як на даний час транспортний засіб вже відремонтований, а наданий суду висновок зроблений тим же експертом, який в рамках кримінальної справи оцінював майнову шкоду та оглядав транспортний засіб в пошкодженому стані.

Враховуючи вищевикладене, колегія дійшла висновку, що на користь позивача з ПрАТ «СГ «ТАС» підлягає стягненню сума 49 442 грн. 23 коп. , яка визначена за формулою 92702,79 92 ринкова вартість автомобіля позивача до пошкодження - вартість транспортного засобу у пошкодженому стані 43 260 грн. 23 коп.

Витрати позивача на проведення досліджень спеціалістами, які підтверджуються квитанціями становлять загальну суму 1600 грн. та не є прямими збитками останнього , а також не відносяться до судових витрат, та згідно Закону не відшкодовуються страховою компанією, а тому відповідно мають бути відшкодовані винною особою ОСОБА_1 на загальних підставах.

Враховуючи, що пряма дійсна шкода позивачу має бути відшкодована ПрАТ «СГ «ТАС», рішення суду в частині стягнення з водія ОСОБА_1 суми 44 503 (сорок чотири тисячі п'ятсот три) гривни 10 копійок та судового збору в сумі 445,03 грн. підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про стягнення з вказаного відповідача витрат на оплату висновків спеціалістів в сумі 1600 грн. в задоволенні інших позовних вимог до вказаного відповідача необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Так, як позовні вимоги позивача до ПрАТ СГ «ТАС» апеляційним судом задовольняються на 99 відсотків. Вказаний відповідач має відшкодувати позивачу понесені ним судові витрати на оплату судового збору в загальному розмірі 1478 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 88, 303, 307, 308, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 квітня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 скасувати та ухвалити нове рішення яким вказані вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_3 у відшкодування шкоди завданої ДТП 49 442 (сорок дев'ять тисяч чотириста сорок дві ) грн. 23 коп.

Стягнути з ПрАТ СГ «ТАС» на користь ОСОБА_3 судові витрати в загальному розмірі 1478 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1600 грн. витрат на оплату досліджень спеціалістів.

В решті вимог до ОСОБА_1 відмовити.

В частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: