Справа № 125/1744/16-ц Провадження № 22-ц/772/837/2017Головуючий в суді першої інстанції Хитрук В. М.
Категорія 23Доповідач Іващук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючогоІващука В.А.,
суддів:Стадника І.М., Якименко М.М.
при секретаріКирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Сади Поділля», за участю третіх осіб - Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Агрокомплекс Барський», Барської районної державної адміністрації Вінницької області, про припинення договору оренди землі шляхом його розірвання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 07 лютого 2017 року,

у с т а н о в и л а :

із зазначеним позовом ОСОБА_6 звернулася в суд 6 вересня 2016 року.

Зазначала, що вона є власником земельної ділянки площею 0,5793 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Терешківської сільської ради Барського району. Позивач набула права власності на вказану земельну ділянку 08.11.2012 р. тобто з дати отримання державного акта на право власності на земельну ділянку серії серія НОМЕР_1. Її земельною ділянкою неправомірно користується ТОВ «Сади Поділля». Розпорядженням №244 «Про передачу в оренду земельної ділянки на території Терешківської сільської ради» від 30 травня 2007 року Барська районна державна адміністрація надала ТОВ «Сади Поділля» в оренду терміном на 20 років земельну ділянку - ріллю загальною площею 100 га на території Терешківської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - садівництва багаторічних насаджень. На виконання вказаного розпорядження 04 червня 2007 року між Барською районною державною адміністрацією та ТОВ «Сади Поділля» було укладено договір оренди землі, зареєстрований у Вінницькій регіональній філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 06 червня 2007 року №01. Земельна ділянка позивача розташована в межах земельної ділянки, наданої ТОВ «Сади Поділля» в оренду. Внаслідок набуття права власності на земельну ділянку до ОСОБА_6 перейшли права та обов'язки орендодавця за договором оренди землі від 4 червня 2007 року між Барською районною державною адміністрацією Вінницької області та ТОВ «Сади Поділля», зокрема, до неї перейшов обов'язок передати земельну ділянку в користування орендарю та право отримувати орендну плату. Однак, з 08.11.2012 р. позивач жодного разу не отримала орендної плати, що є підставою для розірвання договору оренди землі. Крім того позивач послалася на те, що відповідач без її згоди передав в суборенду її земельну ділянку ТОВ «Агрокомплекс -Барський».

Посилаючись на ці обставини та положення частини 1 статті 782 та статей 773, 783 ЦК України, частини 1 статті 15, 21, частини 1 статті 32 Закону України «Про оренду землі» позивач просила припинити договір шляхом його розірвання в частині площі 0,5793 га на території Терешківської сільської ради Барського району, укладений 04 червня 2007 року між Барською районною державною адміністрацією та ТОВ «Сади Поділля», яка належить ОСОБА_6 та стягнути витрати по справі.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 7 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Представник відповідача заперечував доводи апеляційної скарги через їх безпідставність та просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи із наступного.

У відповідності до положень статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Із оскаржуваного рішення суду вбачається, що таке рішення є по суті правильним і справедливим, а тому скасованим бути не може.

Судом першої інстанції встановлено і не заперечувалось сторонами, що ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 0,5793 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Терешківської сільської ради Барського району Вінницької області на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії серія НОМЕР_1 виданого 8 листопада 2012 року.

Згідно з договором оренди від 04 червня 2007 року Барська районна державна адміністрація Вінницької області передала земельні ділянки на території Терешківської сільської ради Барського району Вінницької області загальною площею 100га (з них ріллі: 100 га) в оренду ТОВ «Сади Поділля» строком на 20 років. Договір зареєстрований у Вінницькій регіональній філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 6 червня 2007 року № 01. Не заперечується сторонами, що земельна ділянка позивача належала до орендованої ТОВ «Сади Поділля» ділянки загальною площею 100га.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 27 березня 2012 року у справі № 12/2/2012/5003 за позовом ТОВ «Сади Поділля» до Барської районної державної адміністрації про визнання недійсними відмови від договору, розпорядження відповідача та відновлення становища, що існувало до порушення права позивача, встановлено, що угода про розірвання договору оренди землі не зареєстрована у встановленому законом порядку, тобто не вчинена у тій формі, у якій було укладено основний договір. Отже, рішенням суду у господарській справі, яке набрало законної сили, встановлено, що договір оренди землі від 4 червня 2007 року укладений між Барською районною державною адміністрацією Вінницької області та ТОВ «Сади Поділля» не припинений.

У судовому засіданні встановлено, що з моменту отримання державного акту на землю позивач не зверталась до ТОВ «Сади Поділля» з вимогами про виплату орендної плати як новому власнику землі та не надавала документів, що підтверджують її право власності на землю.

Судом встановлено, що відповідач дізнавшись із позовної заяви ОСОБА_6 про те, що вона є власником земельної ділянки, що знаходиться в оренді у ТОВ «Сади Поділля», перерахував поштовим переводом на її ім'я орендну плату за весь час користування земельною ділянкою, з врахуванням інфляції, перерахунку та штрафних санкцій.

Так, 21 вересня 2016 року ТОВ «Сади Поділля» на ім'я Позивача було перераховано 5630 грн. (квитанція 3/4). 26 вересня 2016 року ОСОБА_6 відмовилась отримувати орендну плату, про що свідчить надпис на поштовому відправленні. 12 жовтня 2016 року ТОВ «Сади Поділля» повторно здійснило перерахування орендної плати у сумі 5725 грн. (квитанція 0/4). 24 жовтня 2016 року ОСОБА_6 відмовилась отримувати цю орендну плату.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову суд виходив із того, як це вбачається із змісту рішення, що позивачем не доведено тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а саме обставин про несплату орендної плати та використання земельної ділянки не орендарем, а іншою особою, які дають правову підставу для припинення договору оренди шляхом його розірвання.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи і суд вирішуючи спір правильно застосував норми матеріального права до встановлених правовідносин.

Відповідно до частини 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України "Про оренду землі" (далі - Закон).

Згідно зі статтею 13 Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до вимог частини 1 статті 32 Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 та 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до п. «д» частини 1 статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Оскільки судом встановлено, що позивачем не доведено систематичної несплати орендної плати, то підстав для задоволення позову саме через несплату орендної плати, як правової підстави для задоволення позову, не вбачається.

Згідно із частиною 6 статті 93 ЗК України орендована земельна ділянка або її частина може за згодою орендодавця передаватись орендарем у володіння та користування іншій особі (суборенда).

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що договором оренди землі передання орендарем без згоди орендодавця земельної ділянки у суборенду не передбачено. Встановлено, що згоди на передачу земельної ділянки у суборенду як першим орендодавцем так і власником (позивачем) з часу набуття ним права власності на цю земельну ділянку, не надавалось.

Разом із тим, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт передачі у суборенду земельної ділянки відповідачем, то позов, з підстав передачі в суборенду земельної ділянки без згоди орендодавця, задоволеним бути не може, а тому суд цілком обґрунтовано відмовив у задоволенні цих позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не можна визнати обґрунтованими і такими, що спростовують висновки суду. Доводів про порушення судом норм матеріального і процесуального права, які дають підстави для скасування судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Не спростовують правильних висновків суду доводи апеляційної скарги щодо неправильної оцінки судом доказів у справі щодо передачі земельної ділянки позивача у суборенду ТОВ «Агрокомплекс «Барський».

Із матеріалів справи вбачається, що належних та допустимих доказів на підтвердження господарської угоди між відповідачем ТОВ «Сади Поділля» та ТОВ «Агрокомплекс «Барський» про передачу у суборенду земельної ділянки ОСОБА_6 суду не надано, докази, на які посилається апелянт, суд обґрунтовано не взяв до уваги.

Колегія судді вважає рішення суду достатньо обґрунтованим і зокрема в частині, щодо оцінки наданих суду доказів, їх недостатності для доведення тих обставин, на які посилається позивач обгрунтовуючи зазначені позовні вимоги.

Не можна погодитись із доводами апеляційної скарги в частині порушення судом вимог статті 61 ЦПК України, оскільки рішення господарського суду Вінницької області від 27 березня 2012 року, на яке посилається апелянт, ухвалено у справі не між тими самими особами, а тому встановлені обставини не можуть в силу частини 3 статті 61 ЦПК України братися до уваги, як такі, що не потребують доказування у цій справі.

Посилання у апеляційній скарзі на судову практику, зокрема на постанову Верховного Суду України №6-146цс12 від 12 грудня 2012 року, яка згідно доводів апеляційної скарги є обов'язковою для застосування судом, не спростовують висновків суду, оскільки у вказаній справі йдеться про безспірні обставини щодо сторін договору без зміни орендодавця та щодо несплати орендної плати систематично, в той час як у цій справі має місце зміна власника земельної ділянки в період дії договору та встановлено, що власник, який набув право власності на земельну ділянку та яка орендується відповідачем свідомо відмовляється від орендної плати маючи намір забрати земельну ділянку для власного користування, про що прямо заявляє у суді.

Щодо довідки № 807 від 06.09.2016 р. Терешківської сільської ради, на яку посилається апелянт, про те, що земельну ділянку ОСОБА_6 використовує ТОВ «Агрокомплекс Барський», то вказана довідка була анульована Терешківською сільською радою Барського району Вінницької області довідкою №171 від 13.09.2016 р., як така, що видана помилково.

Суд першої інстанції правильно встановив, що відповідачу ТОВ «Сади Поділля» не було відомо, хто саме є власником земельної ділянки, тому дізнавшись про це з позовної заяви ОСОБА_6 відповідач зразу ж перерахував орендну плату за весь час користування земельною ділянкою. Ці обставини підтверджуються належними та допустимими доказами. Доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Отже, рішення суду першої інстанції є правильним і справедливим та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому зміні чи скасуванню не підлягає.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 7 лютого 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: /підпис/ В.А. Іващук

/підпис/ І.М. Стадник

/підпис/ М.М. Якименко

Згідно з оригіналом

Суддя В.А. Іващук