АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6684/17 Справа № 203/1760/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Єдаменко С. В. Доповідач - Каратаєва Л.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_5 - представника ОСОБА_6 про забезпечення позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім'єю, розподіл спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2016 року заяву ОСОБА_5 - представника ОСОБА_6, про забезпечення позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім'єю, розподіл спільного майна подружжя - задоволено частково. Заборонено ОСОБА_7 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії з відчуження будинку АДРЕСА_1 до набрання законної сили рішення у цивільній справі №203/1760/16-ц. Копію ухвали надіслано заявнику та ОСОБА_7 для відома негайно. Копію ухвали для виконання направлено Ленінському відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ, Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпропетровського МУЮ Головного управління юстиції у Дніпропетровській області(а.с.81-82).

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_4 (особа, яка не брала участь у справі, але суд вирішив питання про її права та обов'язки) звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на її незаконність, ставить питання про скасування ухвали суду (а.с.86-90).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

З матеріалів справи вбачається, що у квітні 2016 року ОСОБА_8 пред'явила позов до ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім'єю, розподіл спільного майна подружжя, в якому, посилаючи на набуття за спільні кошти з відповідачем в інтересах їх сім'ї цілого ряду майна, просила: встановити факт спільного проживання ОСОБА_6 з ОСОБА_7 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з березня 2004 року по 11 листопада 2011 року; визнати майно спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7, яке складається з: 1) квартири № 13 загальною площею 47,7 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2, придбану за договором купівлі-продажу від 25 квітня 2008 року, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО. реєстраційний номер 166601333; 2) одноквартирного будинку загальною площею 45,4 кв.м., придбаного за договором купівлі-продажу від 22 жовтня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО 29858621; 3) легкового автомобіля (седан-В) марки Mersedes-Benz C-200, 2011 р.в., днз НОМЕР_1, свідоцтво НОМЕР_2 про реєстрацію транспортного засобу від 25 грудня 2013 року; 4) з легкового автомобіля Lexus GX 460, днз НОМЕР_3, 2008 р.в., придбаного у 2010 році; ухвалити рішення про поділ майна в натурі, що належить ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності, відступивши від засад рівності часток подружжя, визначивши ОСОБА_6 2/3 частки спільного майна подружжя, а ОСОБА_7 - 1/3 частки спільного майна подружжя; виділити із спільного сумісного майна подружжя у приватну власність ОСОБА_6 та визнати за ОСОБА_6 право приватної власності на квартиру № 13 загальгою площею 47,7 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2; припинити право приватної власності ОСОБА_7 на квартиру № 13 загальною площею 47,7 к.в.м, розташовану з адресою: АДРЕСА_2; виділити із спільного сумісного майна подружжя у приватну власність ОСОБА_6 та визнати за ОСОБА_6 право приватної власності на легковий автомобіль Lexus GX 460, днз НОМЕР_3, 2008 р.в.; припинити право приватної власності ОСОБА_7 на легковий автомобіль Lexus GX 460, днз НОМЕР_3, 2008 р.в., придбаного відповідно до довідки рахунку; виділити із спільного сумісного майна подружжя у приватну власність ОСОБА_7 одноквартирний будинок загальною площею 45,4 кв.м., по АДРЕСА_1; виділити ОСОБА_7 1/3 частку грошових коштів від ринкової вартості автомобіля, отриманих ним від продажу спільного сумісного майна подружжя - легкового автомобіля седану-В марки Mersedes-Benz C-200, 2011 р.в., днз НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 25 грудня 2013 року; стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 грошові кошти у розмір 2/3 часток від дійсної ринкової вартості отриманого ним під час поділу спільного майна подружжя: одноквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та грошових коштів від ринкової вартості легкового автомобіля/седану-В мари Mersedes-Benz C-200, 2011 р.в., днз НОМЕР_1.

30 травня 2016 року представник позивача ОСОБА_5 подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_7, в тому числі, на одноквартирний будинок, розташований по АДРЕСА_1, придбаний за договором купівлі-продажу від 22 жовтня 2010 року, а також на автомобіль Lexus GX 460, днз НОМЕР_3, 2008 р.в., обгрунтовуючи такі вимоги тим, що після розірвання шлюбу з позивачем відповідач без згоди та відома позивача у червні 2015 року на власний розсуд розпорядився спільним сумісним майном - автомобілем Mersedes-Benz C-200, 2011 р.в., днз НОМЕР_1, у зв'язку з чим позивач має підстави вважати, що і в подальшому спільне сумісне майно буде відповідачем відчужене без її згоди та відома.

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду по зазначеній справі.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції не можна погодитись у зв'язку з наступним.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України - суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

В силу ч. 3 ст. 151 ЦПК України - забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а згідно ч. 5 ст. 153 ЦПК України - про вжиття забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання.

Відповідно до ст. 151-153 ЦПК України та роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п.1 та 4 Постанови Пленуму від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Однак, в порушення вищезазначених вимог процесуального права, вирішуючи питання щодо забезпечення позову, судом першої інстанції не з'ясовано належність відповідачам майна, на яке накладено заборону та не досліджено, що нерухоме майно, на яке позивач просила накласти заборону відчуження, на день подання заяви про забезпечення позову, було відчужене на підставі договору купівлі-продажу від 22.10.2015. Власником будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_4, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.94).

Зазначені обставини не були перевірені судом першої інстанції.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що, задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції порушив порядок, встановлений для вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову та дійшов передчасного висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, у зв'язку з чим оскаржена ухвала підлягає скасуванню з направленням питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.209, 218, 303, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2016 року - скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді