Справа № 761/9887/16-ц
Провадження № 2/761/1709/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю Техніко-транспортна компанія «Бізнес-Клас», про застосування наслідків нікчемного правочину та стягнення отриманих коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просила застосувати наслідки нікчемного правочину та стягнути з відповідача грошову суму в 510 000 грн., яка була передана на виконання нікчемного правочину, проценти за користування чужими грошовими коштами з розрахунку облікової ставки НБУ за період з 12.08.2013 по день винесення судового рішення, що станом на 07.03.2016 становить 214 635, 33 грн., збитки з розрахунку 16 % річних за період з 12.08.2013 по день винесення судового рішення, що станом на 07.03.2016 становить 209 924, 38 грн., а всього на момент звернення до суду із вказаним позовом - 934 559, 71 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на виконання договору № 10/13 від 12.08.2013 відкрив у відповідача банківський рахунок та передав останньому на депозит грошовому суму в розмірі 510 000 грн. під 16 % в грн. При укладенні вказаного договору позивачу було повідомлено про умови банку з прийняття коштів на депозит, позивачу було надано на підпис кілька документів, менеджер банку прийняв грошові кошти від позивача та видалився із підписаними документами. Через деякий час позивачу були повернуто пакет документів, які останній докладно не перечитував. Пізніше позивач встановила, що депозитний договір містить умови, які остання не погоджувала, а також встановила, що підпис на договорі не належить їй. Позивач зазначає, що факт того, що остання не підписувала Договір грошового покриття №10/13-1 від 12.08.2013 (далі по тексту - Договір) встановлено рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02.09.2015. Оскільки судом встановлено, що позивачем не підписано вказаний договір, то він, є нікчемним у відповідності до ст. 1059 ЦК України. Відтак, враховуючи ту обставину, що вказаний договір є нікчемним, позивач просить застосувати наслідки недійсності правочину, зокрема, застосувати положення ст. 1212, 1214 ЦК України та просить стягнути суму депозиту в розмірі 510 000 грн., проценти за користування за ст. 1214 ЦК України. Крім того, якби договір не був нікчемним, позивач могла б отримати дохід від розміщення коштів у відповідача в розмірі, що відповідає платі по депозитам, які здійснював відповідач протягом 2013-2016 років, а саме у випадку позивача 16 % річних. З цих підстав позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просив захистити його порушені права.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог в повному обсязі, пояснив, що саме на виконання Договору грошового покриття позивачем було внесено грошові кошти в на рахунок банку. Предметом вказаного Договору є забезпечення повного та своєчасного виконання боргових зобов'язань. Крім того, вказаний Договір містить ознаки кількох договорів, однак не є ними, а є окремим видом договору. Право власності на грошове покриття до припинення всіх боргових зобов'язань належить відповідачу. Відповідно до Оборотної відомості, грошові кошти в сумі 510 000 грн. внесені в касу відповідача, зараховані на рахунок позивача, а потім зараховані на рахунок відповідача. Договір грошового покриття не є депозитним договором, тому посилання позивача на ст. 1059 ЦК України, як на підставу для визнання Договору грошового покриття нікчемним є помилковим, оскільки вказаний Договір не є договором банківського вкладу та не регулюється цією статтею. Договір грошового покриття не було визнано недійсним, а тому позовні вимоги позивача є передчасними.

Третя особа в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 12.08.2013 позивач та відповідач уклали Договір грошового покриття № 10/13-1 (далі по тексту - Договір), відповідно до умов якого з метою забезпечення повного та своєчасного виконання боргових зобов'язань, платник перераховує банку грошові кошти на рахунок банку для грошового покриття. Платник відповідає перед банком як за належне виконання, так і за порушення клієнтом боргових зобов'язань. Банк має право як уразі порушення клієнтом, так і в разі настання строку виконання боргових зобов'язань, одержати задоволення своїх вимог за рахунок грошового покриття (п. 3 Договору).

Предметом Договору (основного зобов'язання) визначено надання Банком на вимогу клієнта банківської послуги, а клієнт приймає банківську послугу та зобов'язується належним чином виконувати зобов'язання, що встановлені в Договорі відносно такої банківської послуги, в тому числі своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату послуг Банку (п. 11 Договору).

Реквізити Договору, щодо якого укладено Договір грошового покриття: назва - Договір про надання банківських послуг між Банком та Клієнтом (ТОВ ТТК «БІЗНЕС-КЛАС»), генеральний ліміт - 500 000 грн., генеральний строк - до 12.02.2015 включно, сума та валюта грошового покриття - 510 000 грн., плата Банку на користь Платника за грошовим покриттям - 16 % річних.

Позивач у своїх поясненнях зазначає, що укладала з відповідачем саме депозитний договір. Але пізніше виявилось, що вказаний договір містить положення договору поруки, які позивач з відповідачем не погоджувала. Позивач вважає вказаний договір нікчемним в силу Закону, а саме у відповідності до положень ст. 1059 ЦК України, у зв'язку з чим просить застосувати наслідки недійсності правочину. Додатково позивач пояснив, що Договір грошового покриття як забезпечувальний договір, є нікчемним в силу ст. 547 ЦК України.

Відповідно до ст. 1059 ЦК України, договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Укладений між сторонами договір є змішаним та містить в собі елементи переважно забезпечувального договору, а також договору банківського рахунку, але ніяк не договору банківського вкладу.

А тому суд не може погодитись з твердженням позивача, що Договір є нікчемними в силу положень ст. 1059 ЦК України, оскільки вказана стаття регулює положення щодо дійсності саме договору банківського вкладу, в той час як Договір грошового покриття за своєю правовою природою є забезпечувальним договором.

Разом з тим, надаючи оцінку наявним в матеріалах справи доказам, суд враховує ту обставину, що статтею 203 ЦК України, зокрема, встановлено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.

Згідно правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові від 10.06.2015 по справі №6-449цс15, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватись, а створені обов'язки підлягають виконанню.

За загальним правилом, правочини щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняються у письмовій формі (ч. 1 ст. 547 ЦК України).

Статтею 207 ЦК України визначено вимоги до письмової форми правочину.

Так, згідно частини першої вказаної статті, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до п. 3 Договору, взаємні права та обов'язки Банку і Платника виникають з моменту підписання Договору грошового покриття. Забезпечення за Договором грошового покриття є дійсним до припинення всіх боргових зобов'язань.

Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частини третьої вказаної статті, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до ч. 2 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Як вбачається з матеріалів справи, Договір грошового покриття, укладений між позивачем та відповідачем, викладений в одному документі та містить підписи сторін.

Отже, твердження про те, що сторонами не дотримано письмової форми правочину в цілому, що тягне за собою нікчемність Договору, не відповідає дійсності.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02.09.2015 по справі № 761/35251/14-ц позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ін. про визнання недійсним договору грошового покриття в частині позивачу було відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Зокрема, рішенням суду було встановлено, що ОСОБА_1 не підписувала договір грошового покриття №10/13-1 від 12.08.2013 року, укладений між сторонами по справі, вказана обставина відповідно до вимог закону є підставою для визнання цього договору недійсним повністю. Разом з тим, позивач за вище вказаним позовом наполягала на визнанні оспорюваного договору недійсним тільки в частині окремих його пунктів, категорично не погоджуючись із повним визнанням договору недійсним. Вказана обставина і стала підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи ту обставину, що позивач не підписував Договір грошового покриття №10/13-1 від 12.08.2013, суд приходить до висновку, що вказаний Договір не є нікчемним, а є оспорюваним, у зв'язку з цим він може бути визнаний недійсним.

Відповідно до ч.1,5 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Згідно роз'яснень, що містяться в Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.01.2017, якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

Відповідно до ч.1,2 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Враховуючи вище викладене, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, а також ту обставину, що судом під час з'ясування обставин справи, не встановлено, що Договір грошового покриття є нікчемним за законом чи визнаний в судовому порядку недійсним, то, відповідно, відсутні підстави і для застосування наслідків недійсності правочину, а отже позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про застосування наслідків нікчемного правочину та стягнення отриманих коштів задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 11, 203, 207, 215, 216, 547, 628, 1059 ЦК України, ст. 10, 60, 88, 212, 213, 215, 218, 293 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю Техніко-транспортна компанія «Бізнес-Клас» про застосування наслідків нікчемного правочину та стягнення отриманих коштів за договором грошового покриття №10/13-1 від 12.08.2013 року.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: