УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Овідіопольського РС ГУ ДМС України в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 23 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до відповідачів, в якому просила:

- визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

- зобов'язати Овідіопольський РС ГУ ДМС України в Одеській області зняти ОСОБА_5 з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалась на те, що вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в якому зареєстрований її колишній чоловік ОСОБА_5.

Вказала, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 грудня 2012 року шлюб, укладений між нею та ОСОБА_5, було розірвано і з того часу він не проживає за вищевказаною адресою.

Посилаючись на вищевикладене, просила визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти його з реєстраційного обліку.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 травня 2013 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1

Зобов'язано Овідіопольський РС ГУ ДМС України в Одеській області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково, рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 травня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, виходив із того, що колишній чоловік ОСОБА_4 - ОСОБА_5 зареєстрований у спірному житловому будинку, проте з 03 грудня 2012 року у ньому не проживає.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, врахував п. 34 постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» та дійшов обґрунтованого висновку, що місце проживання ОСОБА_5 у спірному житловому приміщенні було зареєстровано у встановленому законом порядку та за згодою ОСОБА_4, як власника цього нерухомого майна, а тому розірвання шлюбу між сторонами не є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, оскільки це суперечить положенням ст. 47 Конституції України та ст. 156 ЖК УРСР.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 23 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

О.В.Попович