Номер провадження: 22-ц/785/2146/17
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Черевка П.М.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Томашевській К.В.,

за участю: позивачки ОСОБА_3, та її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 14 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_7, Комунальне підприємство жилищно - комунального сервіса «Хмельницький», Малиновська районна адміністрація виконавчого комітету Одеської міської ради, Одеська міська рада про зобов'язання звільнити самовільно зайняте приміщення та усунення перешкод у користуванні,-

В С Т А Н О В И Л А:

18 серпня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_7, КП ЖКС «Хмельницький», Малиновська районна адміністрація виконавчого комітету Одеської міської ради, Одеська міська рада про зобов'язання звільнити самовільно зайняте приміщення та усунення перешкод у користуванні.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона на підставі ордеру на житлову площу в гуртожитку №52 від 09 вересня 1998 року, виданого ВАТ «Завод скловиробів» проживає разом з сином ОСОБА_7 в кімнаті АДРЕСА_1. За вказаною адресою на неї відкрито особовий рахунок.

Позивачка зазначала, що відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 мешкають у цьому ж гуртожитку з 1987 року, та за ними на праві користування закріплені кімнати НОМЕР_1 та НОМЕР_2. Стверджувала, що відповідачі незаконно зайняли та одноосібно користуються також жилими кімнатами НОМЕР_3, НОМЕР_4 та приміщеннями загального користування за №347 (туалет), №346 (кухня), №349 (вмивальник).

Посилаючись на те, що вказаними діями відповідачів порушуються її права, оскільки вона позбавлена можливості користуватися вказаними приміщеннями, тому вона звернулась до суду із вказаним позовом та просила його задовольнити у повному обсязі з наведених у позовній заяві правових підстав.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, та просили суд відмовити у їх задоволенні.

Треті особи в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2016 року позовні вимоги задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та постановити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції не з'явились відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 а також треті особи ОСОБА_7 та представники КП ЖКС «Хмельницький» та Малиновської районної адміністрації ВК ОМР та ОМР, але про розгляд справи всі вони були сповіщені належним чином та завчасно, про що свідчать відповідні поштові повідомлення про отримання ними судових повісток. Від відповідача ОСОБА_5 надійшла заява про перенесення судового засідання в зв'язку із його хворобою, однак ним не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження даних обставин. Тому у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України їх неявка до апеляційного суду не перешкоджає подальшому розглядові справи.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 та заперечення на апеляцію позивачки ОСОБА_3 та іі представника ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції у рішенні послався на ст.100 ЖК України, згідно якої виконання наймачем робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребують отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об'єкта в експлуатацію не потребується. Виконання робіт, визначених частиною першою цієї статті, внаслідок яких змінюється площа, кількість чи склад приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду, допускається за письмовою згодою наймодавця (орендодавця), якщо інше не передбачено договором найму (оренди), а відповідно до п.19 Примірного положення про гуртожиток, затверджений постановою КМУ від 03 червня 1986 р. №208 «Про затвердження Примірного положення про гуртожиток» мешканцям гуртожитку забороняється проводити самовільне переобладнання й перепланування приміщень, самовільно переселятися з одного приміщення в інше, та згідно ст.396 ЦК України особа, яка має право на речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції зробив вірний висновок про те, що позивач ОСОБА_3 довела належними та допустимими доказами що відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_8 перешкоджають її у користуванні приміщеннями загального користування та обґрунтовано задовольнив позов.

Місцевий суд вірно послався на норми закону, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами.

Суд перевірив усі докази, які навела позивач ОСОБА_3 у підтвердження своїх вимог, а відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_8 - у підтвердження своїх заперечень, навів у рішенні фактичні обставини, які були встановлені судом під час розгляду цієї справи, вірно застосував правові норми, що регулюють спірні правовідносини, та зробив вірний висновок про задоволенні позовних вимог.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_5 на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги ті обставини що позивач не є власником спірних приміщень, а тому не мав права на звернення до суду, а також відповідачі звертались із заявою до КП ЖКС «Хмельницькій щодо дозволу розділити кімнати та те, що суд приймаючи рішення про приведення спірних приміщення до попереднього стану відповідно до технічного паспорту не пересвідчився, що технічний паспорт має незрозумілі данні, що свідчить про неясність судового рішення, не приймається судовою колегією до уваги з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що у встановленому законом порядку позивачка користується жилими приміщеннями НОМЕР_5 (т. 1 а.с.14), а відповідачі - №№ НОМЕР_2 та 41 (т. 1 а.с.29,30 звор. а.с. НОМЕР_2 т.2.), які знаходяться на третьому поверсі гуртожитка по АДРЕСА_1. На цьому ж поверсі знаходяться підсобні приміщення №347 - туалет, вмивальник, №346 - кухня, які розташовані в кінці загального коридора (а.с.183 за планом будинку літ. «А» по Тираспольскому шосе, 25 у м. Одесі).

Зазначені приміщення загального користування та частина коридору самовільно зайняті відповідачами. У технічному паспорті на будівлю цього гуртожитку від 05.03.2010 року відображена перегородка (перестінок), яка розділяє загальний коридор (а.с.180-192).

Відповідачі не заперечували у суді першої інстанції те, що правовстановлюючі документи на спірні приміщення у них відсутні.

Факт самовільного користування цими приміщенням підтверджений актами від 23.03.2014 року та 07.07.2014 року, які складені начальником дільниці №2 КП ЖКС «Хмельницький» та двома мастерами. В акті зазначено про самовільне встановлення перегородки у місцях загального користування (а.с.60,61)

Відповідачі, на підтвердження правомірності свого користування приміщеннями загального користування №347 (туалет), №346 (кухня), №349 (вмивальник) у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 надали до суду заяву на ім'я директора КП «ЖКС «Хмельницький» про поділ між мешканцями гуртожитку вказаних вище приміщень загального користування (т.2 а.с.25).

Однак згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 25.05.2016 року приміщення загального користування №347 (туалет), №346 (кухня), №349 (вмивальник) у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 самочинно реконструйовані та знаходиться у фактичному користуванні відповідачів. Вільний доступ до приміщень загального користування №346, №347 та №349 у гуртожитку за адресою : АДРЕСА_1, відсутній.

Таким чином, висновок суду першої інстанції стосовно того, що позивачка позбавлена правом користування спірними приміщеннями загального користування у гуртожитку обґрунтований.

Крім того, згідно до вимог ст. 317 ЦК України, будучи користувачами майна, яке належить територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради, мешканці гуртожитку, у тому числі позивачі, не позбавлені можливості захистити своє порушене право у засіб, передбачений ст. 16 ЦК України.

Отже, відповідачі не надали ні у суді першої інстанції, ні у суді апеляційної інстанції, докази які б спростовували обставини щодо належного користування ними спірними приміщеннями.

За таких обставини доводи ОСОБА_5 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, не заслуговують на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим доказам, постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня її проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Р.Д. Громік