Номер провадження: 22-ц/785/1502/17
Головуючий у першій інстанції Огренич І. В.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря - Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за договором, за скаргою ОСОБА_4 на дії старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Ковтуненко Марини Володимирівни, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2016 року про відмову в задоволення скарги,

встановила:

У листопаді 2013 р. публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - Банк) звернулося до суду з вищезазначеним позовом.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08.09.2014 р. позов Банку задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Банку заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в розмірі - 45 393,76 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12.11.2013 р. становить - 362 832,30 грн., та судовий збір у сумі - 3 441,00 грн..

У серпні 2016 р. до суду надійшла скарга ОСОБА_4 на дії державного виконавця, в якій вона просила скасувати постанову державного виконавця ВП №48982712 від 28.09.2015 р. про стягнення з неї судового збору в сумі - 3 441,00 грн. та зобов'язати державного виконавця відмовити у відкритті виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом.

Свої вимоги ОСОБА_4 обґрунтовувала тим, що рішення набрало законної сили - 19.09.2014 р., а заява про примусове виконання цього рішення подана - 24.09.2015 р.. Постанова про відкриття виконавчого провадження постановлена з порушенням вимог п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», тобто з пропуском встановленого строку.

Представник скаржника у судовому засіданні вимоги скарги підтримав, просив задовольнити її за вказаних у ній підстав.

Заінтересовані особи у судове засідання не з'явилися. Про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань не надали.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 31.10.2016 р. у задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовлено.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати. Постановити нову ухвалу про задоволення її скарги. Посилається на те, що ухвала постановлена судом першої інстанції при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явилися. Заінтересовані особи письмових заперечень на апеляційну скаргу не надали. Про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Заяв та клопотань не надали.

Згідно із ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановлені ухвали, колегія суддів зазначає наступне.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що заяву про примусове виконання заочного рішення суду першої інстанції Банк надіслав поштою - 19.09.2015 р., тобто без пропуску встановленого строку (а. с. 159 - 160).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції. Вважає, що цих висновків суд дійшов без порушень норм матеріального (ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження») та процесуального (ст. ст. 10, 11, 383, 387 ЦПК України). Доводи апелянта не спростовують вказаних висновків суду.

Відповідно до матеріалів справи заочне рішення ухвалено - 08.09.2014 р. (а. с. 116 - 118). 17.09.2014 р. до суду надійшла заява Банку про направлення копії рішення суду, видачу виконавчих листів (а. с. 120). 01.10.2014 р. представник Банку отримала лист суду про направлення виконавчого листа (а. с. 124).

19.09.2015 р. (а. с. 133) Банк направив до державної виконавчої служби заяву про відкриття виконавчого провадження, яке надійшло до ДВС - 24.09.2015 р.. Вказане підтверджується оглянутими судом першої інстанції матеріалами виконавчого провадження, зокрема оригіналом поштового конверту Банку, на якому зазначена дата відправки - 19.09.2015 р..

28.09.2015 р. державним виконавцем були винесені постанови ВП № 48982744 та ВП № 48982712 про відкриття виконавчого провадження із стягнення боргу та судового збору (а. с. 134, 137).

Відповідно до ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вищевказане стосується й скарг на дії державного виконавця

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», чинної на час виникнення правовідносин, виконавчий лист може бути пред'явлений до виконання протягом року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Статтею 383 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Оскільки судом першої інстанції беззаперечно встановлено, що Банк не пропустив строк пред'явлення виконавчого листа до примусового виконання, колегія суддів вважає, що останній дійшов вірного висновку про необхідність відмови в задоволенні скарги.

Доводи апелянта щодо не з'ясування судом обставин щодо часу відправлення Банком заяви про примусове виконання рішення суду, колегією судів не приймаються до уваги, виходячи з вищевказаних встановлених по справі обставин.

Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні скарги відповідають положенням вищевказаних норм діючого законодавства. Апеляційна скарга є необґрунтованою, а тому її треба відхилити.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Ураховуючи, що суд першої інстанції постановив ухвалу без порушень діючого законодавства, підстави для її скасування, зміни в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_4 та для прийняття доводів апеляційної скарги останньої відсутні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2016 року про відмову в задоволення скарги - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

С. О. Погорєлова