УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - СЕМІРЯД І.В.

при секретарі - РОМАНОВІЙ О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові подання старшого державного виконавця Шевченківського відділу ДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Шевченківського відділу ДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання зобовязань, посилаючись на те, що на примусовому виконанні у ДВС знаходяться виконавчі провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1-17/09 виданого Апеляційним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 305 000 грн.

Державний виконавець вказує, що боржник рішення суду в добровільному порядку не виконує, уході виконавчого провадження було вжито заходи щодо пошуку майна боржника, однак результату вони не дали.

Суд, дослідивши матеріали справи суд вважає, що подання необхідно залишити без задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що у Шевченківському відділі ДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області знаходяться виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих документів.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Також п. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено

Так, п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Як зазначено в узагальненні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України Верховного Суду від 01.02.2013 року ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Отже, доказів ухилення боржника від виконання зобов'язань, що боржник має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин державним виконавцем Шевченківського відділу ДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області суду не надано, матеріали подання не містять доказів того, що виклики державного виконавця направлялися та були вручені боржнику суду, а тому відсутні підстави стверджувати, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання зобовязань перед стягувачем.

За таких обставин, вказане подання про обмеження виїзду за межі України не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 377-1 ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження» суд, -

УХВАЛИВ:

Подання Шевченківського відділу ДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-ти денний строк з дня винесення ухвали.

СУДДЯ : Семіряд І.В.