Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Коновалова В.А.
Справа № 415/4045/16-ц
Провадження № 22ц/782/63/17
РІШЕННЯ
Іменем України
13 березня 2017 року м. Сєвєродонецьк
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:
головуючого Коновалової В.А.,
суддів: Луганської В.М., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря Козубської А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області справу
за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО»
на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 14 грудня 2016 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про захист прав споживачів та стягнення коштів,
в с т а н о в и л а:
Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 14 грудня 2016 року позов ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про стягнення коштів задоволено. Суд стягнув з товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» на користь ОСОБА_2 сплачені на виконання угоди № 375753 від 19.11.2011 року грошові кошти чисті внески у розмірі 87750 грн. в якості відшкодування понесених витрат на усунення недоліків автомобіля. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі товариство з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час і місце повідомлений належним чином і в установленому законом порядку, його неявка відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що ним були встановлені факти про те, що 19.11.2011 року у м. Сєвєродонецьк Луганської області сторони по справі уклали угоду № 375753 з додатками, предметом якої є надання учаснику послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання автомобіля ЗАЗ Ланос за ціною 71680 грн. через систему придбання у групах.

На виконання Угоди позивачем було сплачено 54 чисті внески на автомобіль.

На підставі п.13.1 додатку № 2 до Угоди позивач 10.06.2016 року звернувся до відповідача із заявою про розірвання угоди та повернення сплачених внесків, яка була отримана відповідачем, що вбачається з його листа позивачу від 24.06.2016 року.

Відповідно до п.13.3 додатку № 2 до Угоди розмір чистих внесків, що підлягає поверненню, розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці, коли учасник повідомив про розірвання угоди, за вирахуванням відступного за відмову від угоди у розмірі 2 цілих внесків.

Вартість автомобіля зазначена на сайті відповідача у червні 2016 року становила 202500 грн.

Таким чином, розмір чистих внесків вираховується із зазначеної вартості і складає 202500 (вартість автомобілю)/120 (кількість внесків за весь період) х 52 (54 внесених внески - 2 внески відступних) = 87750 грн.

Суд першої інстанції вважав, що не є підставою для відмови у задоволенні позову наявність черги серед учасників групи, доказів звернення цих учасників до суду з позовом про стягнення внесків суду не надано. При цьому суд зазначив, що зміст умов договору про черговість повернення внесків не свідчить про те, що їх повернення може мати місце через невизначений та тривалий час.

Тому суд першої інстанції, з урахування вказаних обставин, дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про захист прав споживачів та стягнення коштів.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини по справі та матеріали справи у їх сукупності апеляційний суд вважає, що до такого висновку суд дійшов помилково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.11.2011 року між позивачем та відповідачем укладено угоду № 375753 з додатками, предметом якої є надання учаснику послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання автомобіля ЗАЗ Ланос через систему придбання у групах.

На виконання Угоди позивачем було сплачено 54 чисті внески на автомобіль.

За приписами ст.907 ЦК України порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Статтею 13 додатку № 2 до Угоди сторони чітко визначили порядок і наслідки її розірвання.

Відповідно до умов угоди № 375753, а саме п.13.1 ст.13 Додатку № 2, учасник, який ще не отримав автомобіль, має право розірвати угоду за власним бажанням, про що має повідомити ТОВ «АВТО ПРОСТО» у письмовій формі.

Згідно п. 13.4.1. ст. 13 додатку № 2 до Угоди в першу чергу повертаються кошти учаснику, який розірвав угоду внаслідок настання наступних непередбачених обставин, що виникли під час дії угоди: отримання ним інвалідності або смерті свого подружжя, або набуття учасником статусу безробітного. За вимогою ТОВ «АВТО ПРОСТО» учасник зобов'язується надавати документи, які підтверджують виникнення вищезазначених обставин. За підтверджених обставин згідно з цим пунктом, учаснику повертаються сплачені чисті внески без вирахування відступного.

В п. 13.4.2 ст. 13 додатку № 2 до Угоди передбачено, що у наступну чергу повертаються чисті внески тим учасникам, які розірвали Угоду, не посилаючись на обставини, викладені в попередньому пункті. При цьому, пріоритет у групі надається тому учаснику, який першим подав письмову заяву про розірвання угоди, а в разі, коли такі заяви було подано одночасно кількома учасниками, пріоритет надається учаснику, номер угоди якого є меншим.

Зазначене вище свідчить про те, що згідно з п. 13.4. ст. 13 додатку № 2 до Угоди, кошти повертаються в порядку, що побудований на принципі черговості.

Відповідно до ст. 10 Угоди підписання цієї Угоди та додатків до неї є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами її умов та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Угоди й додатків до неї. Отже позивач, підписуючи угоду з додатками, погодився на повернення коштів на умовах, передбачених статтею 13 додатку № 2 до Угоди, яка передбачає повернення коштів у порядку черговості.

Судом встановлено, що 10.06.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про розірвання Угоди та повернення сплачених внесків, яка була отримана відповідачем,

Листом від 24.06.2016 року ТОВ «АВТО ПРОСТО» підтвердило, що угоду № 375753 розірвано та зазначило, що повернення чистих внесків, розрахованих згідно статті 13 п. 13.3 Додатку № 2 до Угоди, буде здійснено відповідно до пріоритетів, викладених у п.п.13.4.1-13.4.3. та після накопичення необхідної суми коштів у фонді групи для повернення коштів.

Згідно реєстру розірваних угод, наданого ТОВ "«АВТО ПРОСТО» від 06.09.2016 року у групі 1155 чисті внески за якими будуть повертатися, ОСОБА_3 є 26 учасником системи на повернення коштів, при цьому надавши копії заяв про дострокове розірвання угоди та повернення коштів.

Зазначене в реєстрі та підтверджене копіями заяв учасників групи про повернення сплачених внесків, які перебувають в черзі на їх отримання, (а.с.119-143) позивач не спростував та не довів, що настала подія - його черга на отримання коштів, внаслідок якої у відповідача настав обовязок виконання зобовязання перед ним.

Тобто подія, яка відповідно до умов угоди дає позивачу право вимоги, ще не настала.

Отже позивачем не зважаючи на вимоги ст. 60 ЦПК України про те, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, не надано суду доказів ухилення відповідача від виконання зобовязань, в той час як умовами угоди передбачена черговість повернення коштів, а суд же згідно ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Суд першої інстанції не взяв до уваги ту обставину, що передчасне повернення коштів позивачу з Фонду для повернення коштів, порушує права інших учасників, які стоять в черзі на повернення коштів перед позивачем.

Тому колегія суддів вважає, що вимоги позивача про повернення коштів є передчасними.

Що стосується посилання позивача на те, що відповідачем порушуються ліцензійні умови в частині формування фонду для повернення коштів, то колегія суддів виходить з наступного.

Законом України від 02.06.2011 року № 3462-VI були внесені зміни до частини 1 статті 4 Закону України від 12.07.2001 року № 2664-ІІІ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а саме статтю було доповнено пунктом 11-1 такого змісту: фінансовими послугами вважаються такі послуги: адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Вказані зміни до закону набули чинності 09 січня 2012 року.

Відповідно до Закону України статті «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова діяльність ліцензується.

Згідно з п.п. 3, 4 Закону України № 3462-VI спеціально уповноважений орган виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг зобов'язаний у шестимісячний строк з дня опублікування цього Закону розробити та затвердити ліцензійні умови здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

12 листопада 2012 року набуло чинності розпорядження Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 09 жовтня 2012 року № 1676 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах».

15 січня 2013 року після набрання чинності вказаного розпорядження ТОВ «АВТО ПРОСТО»отримало Ліцензію на право надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах (а.с. 146).

Відповідно до ст. 5 ЦК України закон зворотної сили не має, а розпорядження про затвердження Ліцензійних умов набуло чинності лише 12 листопада 2012 року, тому ці умови не поширюються на правовідносини між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та ОСОБА_2 за Угодою № 375753 від 19.11.2011 року до набрання чинності вказаних змін до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначають обовязок фінансової установи привести у відповідність до ліцензійних умов саме свою господарську діяльність і не зобовязують відповідача в односторонньому порядку внести зміни до угод, укладених з учасниками системи ОСОБА_4.

Також є помилковим посилання позивача на положення ч. 3 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки судом першої інстанції встановлено, що угоду було укладено між позивачем та відповідачем, в особі продавця-консультанта ОСОБА_5 у приміщенні салону ПАТ «Луганськ Авто», який знаходиться за адресою м. Сєвєродонецьк, вул. Маяковського, 2-А, тобто угоду було підписано на робочому місці продавця консультанта ТОВ «АВТО ПРОСТО» в приміщенні автомобільного салону.

Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що рішення суду слід скасувати відповідно до статті 309 ЦПК України та ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про стягнення коштів відмовити за необґрунтованістю, у звязку з тим, що повернення коштів позивачу повинно здійснюватися в порядку черговості, як визначено умовами Угоди, укладеної між сторонами, оскільки в іншому випадку будуть порушуватися права інших 25 учасників системи АвтоТак.

Оскільки на даний час не має підстав для задоволення позову, то відповідно не має підстав проводити розрахунок суми внесків, які підлягають поверненню позивачу.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки позивача відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів» звільнено від сплати судового збору, то судові витрати, понесені відповідачем в сумі 965 грн.25 коп. необхідно повернути з Державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 319 ЦПК України колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» задовольнити.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 14 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про стягнення коштів відмовити за необґрунтованістю.

Зобовязати Державну казначейську службу України у Луганській області повернути товариству з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» судовий збір в сумі 965 грн. 25 коп., сплачений 31 січня 2017 року згідно платіжного доручення № 400 за наступними реквізитами:отримувач коштів: УК у м.Сєвєродонецьку/Апеляційний суд Луганської області/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37944909, банк отримувача: ГУ ДКСУ у Луганській області, код банку отримувача (МФО): 804013, рахунок отримувача: 0080, код класифікації доходів бюджету: 22030101.

Рішення суду набирає законної сили негайно після його проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після його проголошення у касаційному порядку.

Головуючий

Судді: