Справа № 314/279/17 Провадження № 2/314/423/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2017 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі головуючого: судді Беспалько Т.Д., при секретарі Печонкіної В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилається на те, що вона 12 лютого 2013 року позичила відповідачу гроші у розмірі 15 000 гривень з датою повернення до 20 березня 2013 року, що підтверджується власноруч написаною відповідачем ОСОБА_3 розпискою, а також 19 березня 2013 року ще додатково позичила відповідачу гроші у розмірі 5 000,00 грн. Відповідно до розписки, відповідач зобов'язався повернути отримані кошти до 20 травня 2013 року. 11 травня 2013 року відповідач взяв гроші у борг у розмірі 5000 гривень, зобов»язався повернути до 11 липня 2013 року, що також підтверджується написаною власноруч ОСОБА_3 розпискою.

29 травня 2013 року відповідач взяв у позивача грошові кошти у розмірі 5000,00 гривень, які зобов»язався повернути до 20 липня 2013 року. На підтвердження грошових зобов»язань відповідач написав власноруч розписку.

Відповідач не виконав свої зобов'язання перед позивачем, а саме не повернув позивачу гроші у встановлені терміни.

На підставі викладеного, позивач ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_3 суму основного боргу 30 000 гривень, інфляційні втрати з простроченої суми основного боргу у розмірі 24151 гривня, пені у розмірі 2081 гривень.

Позивач прохає поновити їй термін позовної давності звернення з позовом до суду, посилаючись, що він нею пропущений з поважних підстав, довгий час хворіла, знаходилась на лікуванні у стаціонарі лікарні.

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилається на те, що 10.02.2014 року відповідач взяв у нього в боргу 12 000 доларів США, які обіцяв повернути до 01 січня 2017 року. На виконання боргових зобов»язань був укладений договір позики між ним та відповідачем. За умовами договору позичальник сплачує відсотки за користування позикою у розмірі 24% щорічно.

Відповідач не виконав свої зобов'язання перед позивачем, а саме не повернув позивачу гроші у встановлений термін.

Позивач прохає стягнути з відповідача суму основного боргу 326 400, відсотки річних за користування позикою 226657 гривень, пені у розмірі 11904 гривні, інфляційні втрати з простроченої суми основного боргу у розмірі 79500 гривень.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просить задовольнити з викладених підстав. Крім того, прохає заборонити ОСОБА_3 в перетинані державного кордону України до погашення суми боргу.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали, відповідач мотивує невизнання позову тим, що він отримав гроші у ОСОБА_2 у розмірі лише 50 000 гривень в рахунок орендної плати за надану ФГ « Форт» земельну ділянку.

12 000 доларів він від ОСОБА_2 не отримував. Гроші у розмірі 30 000 гривень він отримав згідно боргових розписок у ОСОБА_1, це він визнає, однак прохає застосувати строки позовної давності та відмовити в позові ОСОБА_1, ОСОБА_2

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, його представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як було встановлено в судовому засіданні та вбачається із матеріалів справи 12 лютого 2013 року позивач позичила відповідачу гроші у розмірі 15 000 гривень з датою повернення до 20 березня 2013 року, що підтверджується власноруч написаною відповідачем ОСОБА_3 розпискою, а також 19 березня 2013 року ще додатково позичила відповідачу гроші у розмірі 5 000 грн. Відповідно до розписки, відповідач зобов'язався повернути отримані кошти до 20 травня 2013 року. 11 травня 2013 року відповідач взяв гроші у борг у розмірі 5000 гривень, зобов»язався повернути до 11 липня 2013 року, що також підтверджується написаною власноруч ОСОБА_3 розпискою. 29 травня 2013 року відповідач взяв у позивача грошові кошти у розмірі 5000 гривень, які зобов»язався повернути до 20 липня 2013 року. На підтвердження грошових зобов»язань відповідач написав власноруч розписку.

Відповідач не виконав свої зобов'язання перед позивачем ОСОБА_1, а саме не повернув позивачу гроші у встановлені у розписках терміни.

Сума основного боргу складає 30 000 гривень, інфляційні втрати з простроченої суми основного боргу у розмірі 24151 гривня, пені у розмірі 2081 гривень.

Суд враховує, що тривалий час протягом березня, травня, червня, липня 2016 року позивач ОСОБА_1 хворіла, тривалий час лікувалася, у червні- липні знаходилась на лікуванні у стаціонарі лікарні, тому поновлює їй термін для зверненням свого порушеного права до суду.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

10.02.2014 року відповідач ОСОБА_3 взяв в борг у ОСОБА_2 12 000 доларів США, на умовах визначених у договорі позики, що підтверджується самим договором, які обіцяв повернути до 01 січня 2017 року. На виконання боргових зобов»язань був укладений договір позики від 10.02.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 За умовами договору позичальник ОСОБА_3 сплачує відсотки за користування позикою у розмірі 24% щорічно.

Відповідач не виконав свої зобов'язання перед позивачем, а саме не повернув позивачу гроші у встановлений термін.

Таким чином сума основного боргу складає 12000 доларів США, щорічні відсотки за договором позики складає:з 10.02.2014 року по 10.02.1015 року 2880 доларів США, з 10.02.2015 по 10.02.2016 року щорічні відсотки за договором позики складають 2880 доларів США, з 10.02.2016 по 01.01.2017 року щорічні відсотки за договором позики складають 2573 доларів США, загальна сума складає 8333 доларів США- відсотки за користування позикою.

З 01.01.2017 року позичальником грошові кошти не повернуто, сума пені в розмірі пів двійної облікової ставки НБУ з 01.01.2017 по 30.01.2017 року складає 434 доларів США.

Згідно основного розрахунку:

Позичальник заборгував 12 000 доларів США основного боргу, 8333 доларів США відсотки річних за користування кредитом, пені у розмірі 434 долари. Загальна сума 20767 доларів США.

Офіційний курс за даними НБУ станом на 30.01.2017 року становить 27,2 гривні за 1 долар США. Заборгованість у національній валюті становить 564 862 гривень.

З 10.02.2014 року по 30.01.2017 року середній індекс інфляції становить 1,795.

В договорі позики визначений еквівалент в національній грошовій одиниці України- гривні, який дорівнює 100 000 гривням України. Тому відповідно до розрахунку 100 000 грн. х 1,795= 79500 гривень.

Загальна сума боргу в національній валюті складає 326 400, відсотки річних за користування позикою 226657 гривень, пені у розмірі 11904 гривні, інфляційні втрати з простроченої суми основного боргу у розмірі 79500 гривень.

А всього 644 363 гривні.

Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача та самого відповідача, що нібито насправді відповідач отримав від позивача ОСОБА_2 за договором позики від 20.02.2014 року 50 000 гривень в рахунок орендної плати за надані ОСОБА_3 ФГ « Форт» в оренду земельні ділянки. Ці твердження спростовуються наданими представником позивачів та дослідженими в судовому засіданні бухгалтерськими відомостями з нарахованої та виплаченої орендної плати земельного паю, де ОСОБА_3 у 2013 році отримав 83340 грн., у 2014 році 9812 гривень, у 2015 році 8193 грн., у 2016 році 24150 грн. за наданий в оренду пай.

Судом також не приймається до уваги наданий відповідачем до матеріалів справи витяг ( ксерокопія) про реєстрацію у спадковому реєстрі заповіту, за яким нібито ОСОБА_3 12.02.2014 року був складений заповіт на земельну ділянку на ОСОБА_2 У відповідності до ст. 203 ч.5 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Тому твердження ОСОБА_3, що фактично гроші у розмірі 50 000 гривень, які він отримав від ОСОБА_2 були отримані за оренду земельної ділянки, а в якості позики у розмірі 12 000 доларів США не передавалися від ОСОБА_2 до ОСОБА_3 не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей.

Відповідно до п. 1 ст. 1049 ЦК України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем( у строк та в порядку, що встановлені договором.

До сьогоднішнього часу відповідач ухиляється від повернення боргу, чим порушив взяті на себе зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та цивільного кодексу. Інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання добровільно не виконав, термін повернення позики по борговим розпискам та договору позики від 20.02.2014 року минув, відповідач умови договору позики порушив, позику не повернув, тому суд приходить до висновку, що сума боргу з відповідача підлягає стягненню в судовому порядку.

Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором невстановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України.

Оскільки сума боргу відповідачем своєчасно повернута не була, вона підлягає індексації.

З урахування індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання та відповідно до роз'яснення Верховного Суду України від 3 квітня 1997 року № 6.2.- 97 р. «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» відповідач повинен сплатити позивачу суму інфляційного збільшення.

Тому загальна сума боргу яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 складає:

Загальна сума боргу в національній валюті складає 326 400, відсотки річних за користування позикою 226657 гривень, пені у розмірі 11904 гривні, інфляційні втрати з простроченої суми основного боргу у розмірі 79500 гривень. А всього 644 363 гривні.

Відповідач в супереч ст.60 ЦПК України не надав суду докази, на спростування поданого позивачем розрахунку боргу.

В частині заборони ОСОБА_3 у виїзді за межі України суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, ґрунтуючи свою відмову наступним.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених у порядку, передбаченомуст.11 Закону України «Про виконавче провадження»таст.377-1 ЦПК України, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Згідно розяснень Верховного Суду України, викладених в узагальненні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року, ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну» № 3857-XIIта у п. 18 ч. 3ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання.

Верховний Суд України дійшов висновку, що ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Закон України „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" (зі змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює статтею 8 даного закону порядок розв'язання спорів у цій сфері. Частиною 2 ст. 6 Закону України „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта та громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право державного виконавця у процесі здійснення виконавчого провадження у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням. Ст. 377-1 ЦПК України передбачає процесуальний порядок вирішення такого питання.

Ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, вжите у вищезазначених положеннях закону, означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. Тобто, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

За таких обставин, позовна заява є такою, що ґрунтується на вимогах закону та підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 625, 1046-1049 ЦК України, ст.ст. 3, 60, 61, 212-215 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу задовольнити частково.

Поновити строк.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу 30 000 гривень, інфляційні втрати з простроченої суми основного боргу у розмірі 24151 гривня, пені у розмірі 2081 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2

суму основного боргу 326 400 гривен, відсотки річних за користування позикою 226657 гривень, пені у розмірі 11904 гривні, інфляційні втрати з простроченої суми основного боргу у розмірі 79500 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 7000 гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Т.Д. Беспалько

13.03.2017