Номер провадження 2/754/1428/17
РІШЕННЯ

Іменем України

10 березня 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Клочко І.В.

при секретарі Шевчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору дарування квартири за вимогою дарувальника, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання договору дарування квартири за вимогою дарувальника.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 17.03.2016 року за договором дарування її син - відповідач ОСОБА_3 прийняв в дар від неї однокімнатну квартиру АДРЕСА_2. Зазначена квартира була придбана 31.03.1995 року її батьками за їх кошти на її (позивача) ім»я. Восени 1995 року її батьки переїхали проживати в цю квартиру, де проживали до моменту смерті: батько позивача помер ІНФОРМАЦІЯ_1, мати позивача померла у ІНФОРМАЦІЯ_2. Вона (позивач) з сином також переїхали до спірної квартири, де і були зареєстровані. Після смерті матері позивача, відповідач переїхав проживати в квартиру АДРЕСА_1, однак реєструватися в ній категорично відмовився.

Позивач зазначає про те, що спірну квартиру вона подарувала відповідачу в пам»ять про своїх батьків. Відносини з відповідачем були звичайні, спокійні, відповідач ставився до неї по доброму, не створював конфліктів. В червні 2016 року відповідач захопився езотерикою. Протягом липня - жовтня 2016 року поведінка відповідача різко змінилась, він став замкнутим, дратівливим, різким, в спілкуванні з нею (позивачем) став виявляти неповагу, відверту грубість, причини такої поведінки відмовлявся пояснити. У вересні 2016 року відповідач їй пояснив, що на нього зійшло просвітлення, відкрилися надзвичайні здібності і він отримав завдання написати книгу, яка буде видана. Також, відповідач змінив свої погляди на життя. Він категорично розірвав з нею (позивачем) сімейні зв»язки, спроба з»ясувати причини його поведінки 02.10.2016 року закінчилась агресивною поведінкою відповідача по відношенню до неї та псуванням речей: розбив принтер, зіпсував екран телевізора, порвав документи, альбом, фотографії, особисті речі, які вона йому подарувала, знищив альбом зі своїми дитячими фотознімками разом з матір»ю та бабусею. Виявилось, що квартира відповідачу не потрібна, оскільки йому потрібно жити у палатці ближче до природи та енергетичних потоків. Вона запропонувала розірвати угоду дарування, оскільки вона цінить спадщину та пам'ять про своїх батьків. За обопільною згодою була призначена зустріч у нотаріуса на 07.10.2016 року на 16.00 год., однак відповідач не з»явився. В той же день вона (позивач) здійснила спробу поговорити з ним. Відповідач почав її принижувати, ображати та повідомив, що збирає речі і йде починати нове «правильне» життя в палатці. Під час збирання речей відповідач почав псувати та розбивати майно. Коли відповідач почав погрожувати, вона (позивач) викликала поліцію, однак заяву вона не писала. За наполяганням поліції відповідач написав розписку про те, що він зобов»язується не псувати майно і за своїм бажанням покине квартиру в 23.00 год. Залишаючи квартиру, він залишив ключі від квартири по АДРЕСА_1 та від спірної квартири.

Як вказує позивач, вона передавала відповідачу квартиру своїх батьків, як реліквію, як майно своєї сім»ї, не уявляючи, що подароване майно може стати предметом шантажу, використано проти її інтересів, дозволить відповідачу, знаючи її ранимість по відношенню до батьків, непристойну поведінку, образливі висловлювання, ненависть. Своєю поведінкою та поставленими на сьогоднішній день цілями відповідач провокує можливість відчуження подарованого майна або заставу квартири під взяття кредиту. Вона (позивач) не може жити з думкою, що квартира може бути втрачена, що майну відповідач спроможний нанести невідновні втрати - втрату назавжди. Вона бажає прожити решту життя у квартирі своїх батьків.

Посилаючись на викладене, а також на те, що розірвання договору дарування спрямовано на запобігання втрати дарунку, позивач просить задовольнити її вимоги, визнати договір дарування квартири АДРЕСА_2 розірваним, зобов»язати приватного нотаріуса Середу Вікторію Георгіївну повернути оригінали документів, наданих для укладання договору дарування, а саме оригінал договору купівлі-продажу спірної квартири на її ім»я, оскільки він для неї цінний, як пам»ять.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги, з обставин та підстав, викладених у позовній заяві, підтримала в повному обсязі та просила про їх задоволення.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з»явився, надавши на адресу суду спростування, в яких зазначає про те, що вважає позов неактуальним, оскільки він не відображає проблему вчинення дарування, а викладені факти визнає фальсифікованими (а.с.60).

Враховуючи обставини справи та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення позивача, вивчивши письмові докази, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 17.03.2016 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір дарування квартири АДРЕСА_2, за умовами якої вказана квартира перейшла у власність відповідача. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Середою В.Г. (а.с.7, 8).

Відповідно до п.2 даного договору, квартира, яка дарується, належить дарувальнику на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 31.03.1995 року (а.с.7, 18).

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.ч.1, 3, 5 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За правилами ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч.1 ст.717 ЦК, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ст. 727 ЦК України дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування нерухомих речей чи іншого особливо цінного майна, якщо обдаровуваний умисно вчинив злочин проти життя, здоров'я, власності дарувальника, його батьків, дружини (чоловіка) або дітей.

Якщо обдаровуваний вчинив умисне вбивство дарувальника, спадкоємці дарувальника мають право вимагати розірвання договору дарування.

Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність.

Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо внаслідок недбалого ставлення обдаровуваного до речі, що становить культурну цінність, ця річ може бути знищена або істотно пошкоджена.

Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо на момент пред'явлення вимоги дарунок є збереженим.

У разі розірвання договору дарування обдаровуваний зобов'язаний повернути дарунок у натурі.

Звертаючись до суду з позовом про розірвання договору дарування, позивач свої вимоги обґрунтовувала положеннями ч.ч. 2, 4, 5 ст. 727 ЦК України та зазначала, що відповідач створює загрозу безповоротної втрати квартири, яка має для неї велику немайнову цінність.

Суд не вбачає підстав для задоволення цих вимог, так як позивачем не доведено наявність перелічених умов для розірвання договору дарування на підставі ч. 2 ст. 727 ЦК України в судовому порядку, оскільки вказана стаття містить в собі обов'язкову умову для її застосування, а саме: якщо обдарований створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність. Проте в матеріалах справи відсутні дані про те, що відповідач вчиняє дії, які б загрожували безповоротній втраті квартири. Окрім викладеного у позовній заяві та пояснень в судовому засіданні позивач жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог та тверджень суду не надала.

Посилання позивача у позовній заяві на негативне ставлення до неї відповідача, погіршення стосунків, а також на те, що відповідач залишив ключі від спірної квартири та заявив, що квартира йому не потрібна, не спростовують висновків суду про те, що наведені обставини не призводять до безповоротної втрати квартири, а можуть лише свідчити про існування неприязних стосунків між сторонами, що не дає підстав для розірвання договору.

Надана позивачем медична документація відповідача, розписка відповідача про залишення ним квартири АДРЕСА_1, а також квитанції про сплату за електроенергію по квартирі АДРЕСА_1, виписка з банківського рахунку позивача, судом взагалі не приймаються до уваги, оскільки зазначені документи не містять будь-якої інформації щодо предмету спору та не мають жодного відношення до оспорюваного договору дарування та спірної квартири (а.с.19-25, 26, 53-55, 56-59).

Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, оскільки позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів в їх обґрунтування, а тому відмовляє в їх задоволенні.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, то, відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.15, 16, 203, 204, 316, 317, 328, 638, 717, 727 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 60, 88, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору дарування квартири за вимогою дарувальника - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Головуючий