Справа № 1005/6292/2012 Головуючий у І інстанції Журавський В. В.
Провадження № 22-ц/780/3825/17 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Категорія 42 02.11.2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Журби С.О.,

суддів Сержанюка А.С., Яворського М.А.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Ганна Володимирівна, про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спільного майна, виділення майна в натурі, визнання недійсним договору іпотеки, визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування майном, усунення перешкод у користуванні майном, а згодом, з урахуванням заяв про збільшення позову та зміну предмета позову, визнання права власності на майно, визнання договорів недійсними та стягнення коштів.

Протокольною ухвалою суду від 10 жовтня 2012 року до спільного розгляду первісним позовом прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та встановлення порядку користування майном. З урахуванням заяв про збільшення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 просив суд визнати набуття земельних ділянок за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Гнідин площею 0,1436 га державний акт на право власності на земельну ділянку від 04.09.2006 року серії НОМЕР_4 та за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Гнідин площею 0,2500 га, державний акт на право власності на земельну ділянку від 04.09.2006 року серії НОМЕР_5 за громадянином Франції ОСОБА_2 та громадянкою України ОСОБА_3 у спільну власність під час проживання однією сім'єю; поділити майно, що є спільною сумісною власністю громадянина Франції ОСОБА_2 та громадянки України ОСОБА_3 шляхом виділення ОСОБА_2 та визнання за ним права власності на частини земельних ділянок та шляхом виділення ОСОБА_3 (без визнання за нею права власності) частин земельних ділянок; виділити ОСОБА_2 та визнати за ним право власності на 2/3 житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1, виділити ОСОБА_3 1/3 частину житлового будинку, визнати право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 та стягнути із ОСОБА_3 на його користь 1/2 частину перерахованих за квартиру особистих коштів ОСОБА_2 - 362725 грн., визнати право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину автомобіля марки «PEUGEOT 307XS» та стягнути з ОСОБА_3 1/2 вартості даного автомобіля.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 02 лютого 2016 року рішення суду від 18 серпня 2015 року скасоване та ухвалене нове про відмову у задоволенні позовних вимог, яке ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2016 року залишене без змін.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2015 року зустрічний позов ОСОБА_2 залишено без розгляду у зв'язку з повторною неявкою останнього у судове засідання без поважних причин та відсутністю заяви про розгляд справи за його відсутності. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 30 листопада 2015 року, залишеною в силі Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ухвалу Бориспільського міськрайонного суду скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду у частині зустрічного позову.

Протокольною ухвалою суду від 29 вересня 2016 року прийнято заяву ОСОБА_2 про зміну предмету позову, згідно з якою останній просив суд визнати набуття за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 під час спільного проживання однією сім'єю на праві спільної сумісної власності: земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_6, загальною площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: с. Гнідин, Бориспільський район, Київська область, державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 від 04.09.2006 року, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане реєстраційною службою Бориспільського МРУЮ Київської області НОМЕР_8 від 24.04.2013 року, земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_7, загальною площею 0,1436 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адаресою: с. Гнідин, Бориспільський район, Київська область, державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 04.09.2009 року, свідоцтво про право власності НОМЕР_9, видане 24.04.2013 року реєстраційною службою Бориспільського МРУЮ Київської області; поділити майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 таким чином:

1) виділити ОСОБА_2 та визнати за ним право власності на: земельну ділянку (у повному розмірі) з кадастровим номером НОМЕР_1, загальною площею 0,3083 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: АДРЕСА_3, державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 23.09.2008 року, свідоцтво про право власності серії НОМЕР_3, видане 12.07.2013 року реєстраційною службою Вишгородського районного управління юстиції Київської області; 1/2 земельної ділянки, з кадастровим номером НОМЕР_6, загальною площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: с. Гнідин, Бориспільський район, Київська область, державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 від 04.09.2006 року, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане реєстраційною службою Бориспільського МРУЮ Київської області НОМЕР_8; 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, загальна площа 510,7 кв. м., житлова площа 243,2 кв.м., з усіма складовими частинами об'єкта нерухомого майна: житловий будинок (2008), А-ІІ, площа: загальна площа (кв.м.): 510.7, житлова площа (кв.м.): 243,2, будинок охорони Б; спортзал В; огорожа №1-3; колонка питна, К; ями вигрібні Л,М.;

2) виділити ОСОБА_3 таке майно: 1/2 земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_6, загальною площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: с. Гнідин, Бориспільський район, Київська область, державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 від 04.09.2006 року, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане реєстраційною службою Бориспільського МРУЮ Київської області НОМЕР_8 від 24.04.2013 року; земельну ділянку, з кадастровим номером НОМЕР_7 загальною площею 0,1436 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: с. Гнідин, Бориспільський район, Київська область, державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 04.09.2006 року, свідоцтво про право власності № НОМЕР_9, видане 24.04.2013 року реєстраційною службою Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області; 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, загальна площа 510,7 кв.м., житлова площа 243,2 кв.м., з усіма складовими частинами об'єкта нерухомого майна 243,2, будинок охорони Б; спортзал В; огорожа №1-3; колонка питна, К; ями вигрібні Л,М.;

3) визнати недійсним договір іпотеки від 08.07.2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, реєстраційний номер №1502, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В.;

4) скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційні записи про державну реєстрацію іпотеки та обтяження нерухомого майна на підставі договору іпотеки №1502 від 08.07.2016 року та договору позики б/н від 08.07.2016 року, а саме: реєстраційні записи про іпотеку №15613823 від 08.07.2016 року та про обтяження №15330789 від 08.07.2016 року щодо житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1; реєстраційні записи про іпотеку №15386823 від 08.07.2016 року та про обтяження №15331088 від 08.07.2016 року щодо земельної ділянки, з кадастровим номером НОМЕР_7 загальною площею 0,1436 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою: с. Гнідин, Бориспільський район, Київська область, свідоцтво про право власності НОМЕР_9, видане 24.04.2013 року реєстраційною службою Бориспільського МРУЮ Київської області; реєстраційні записи про іпотеку №15386176 від 08.07.2016 року та про обтяження №15339972 від 08.07.2016 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_6 загальною площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: с. Гнідин, Бориспільський район, Київська область, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане реєстраційною службою Бориспільського МРУЮ Київської області НОМЕР_8 від 24.04.2013 року.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 вересня 2016 року була задоволена заява представника ОСОБА_2 про забезпечення позову та накладено арешт на належне майно ОСОБА_3

Позивач ОСОБА_2 зазначав, що спірне майно було придбано подружжям у період спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та під час шлюбу, письмовий договір про поділ чи набуття у власність майна сторони не укладали, а відтак таке спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Вказував, що укладений 08.07.2016 року договір іпотеки між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є протиправним, адже ОСОБА_2 не надав своєї згоди на передачу спірного майна в іпотеку, а відтак вважав, що зазначений договір іпотеки підлягає визнанню судом недійсним з моменту його укладання.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення його зустрічного позову в повному обсязі. Обґрунтував скаргу тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наявним доказам у справі. Суд дійшов помилкового висновку про те, що спірний будинок та земельні ділянки під ним є особистою власністю ОСОБА_3 Окрім того, суд безпідставно відмовив у розподілі спільного майна сторін - земельної ділянки у с. Глібівка, Вишгородський район, Київська область. Безпідставно з точки зору апелянта суд відмовив й у задоволенні решти позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне:

Згідно положень ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В той же час наведеним вимогам оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.

У відповідності до положень ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо розподілу між сторонами житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого по АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив насамперед з того, що вищезазначеним рішенням Апеляційного суду Київської області від 02 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 було встановлено, що вказаний спірний житловий будинок є особистою приватною власністю ОСОБА_3 За таких умов будинок не є об'єктом спільної власності сторін по справі, відтак не підлягає поділу між ними. Рішення Апеляційного суду Київської області від 02 лютого 2016 року було предметом перегляду Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, який ухвалою від 18 травня 2016 року залишив його без змін. З урахуванням наведеного, оскільки обставини, встановлені вищевказаним судовим рішенням, є преюдиційними та не є предметом доказування у даній справі, колегія суддів апеляційного суду погоджується з позицією суду першої інстанції в частині вирішення даної частини позовних вимог.

Свої права на спірні земельні ділянки в с. Гнідин Бориспільського району Київської області, які ОСОБА_3 набула в процесі реалізації свого права на приватизацію землі, ОСОБА_2 обґрунтовував наявним в нього правом на житловий будинок, що розташований на зазначеній землі. Оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність претензій ОСОБА_2 на вказаний будинок, не підлягають до задоволення й похідні від цього позовні вимоги, у зв'язку з чим суд відмовив у задоволенні вимог про розподіл вищевказаних земельних ділянок. Також, у зв'язку з відсутністю прав позивача на спірний будинок не підлягають до задоволення, з точки зору суду першої інстанції, й позовні вимоги про визнання недійсним укладеного 08.07.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 договору іпотеки, як і вимоги про скасування записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію іпотеки та обтяження нерухомого майна на підставі такого договору іпотеки та договору позики від 08.07.2016 року.

З наведеною позицією суду першої інстанції в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду, адже у відповідності до положень ст. 3 ЦПК України судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси особи. Оскільки, як вже було зазначено вище, у ОСОБА_2 відсутні права на спірний житловий будинок, не можуть бути задоволені й вимоги, які є похідними від таких претензій позивача, оскільки його права з цього приводу не можуть вважатися порушеними. За таких умов висновки суду першої інстанції в цій частині є законними та обґрунтованими, а апеляційна скарга ОСОБА_2 в цій частині не підлягає до задоволення. В той же час колегія суддів не може погодитися з рішенням суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог щодо спірної земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_3.

В ході розгляду справи судом було належним чином встановлено, що вказана земельна ділянка була набута під час шлюбу сторін по справі, відтак вона є об'єктом спільної сумісної власності сторін. Не заперечував в судовому засіданні такого факту й представник ОСОБА_3 В той же час суд першої інстанції відмовив у задоволенні таких позовних вимог. При цьому суд виходив з того, що позивач заявив вимогу не про розподіл спірної земельної ділянки, а про її виділення йому в повному обсязі та визнання за ним право власності на неї. В той же час суд першої інстанції не звернув увагу на те, що така вимога висувалася з урахуванням претензій позивача на інше майно та була заявлена саме в порядку розподілу спільного майна подружжя. За таких умов вирішення питання про розподіл такого майна не є виходом за межі позовних вимог, а сама вимога підлягає вирішенню по суті.

У відповідності до положень ст.60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно положень ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При цьому, відповідно до вимог ст.70 СК України у разі поділу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зважаючи на те, що спірна земельна ділянка, яка розташована по АДРЕСА_3, є спільною власністю сторін, домовленості між ними або шлюбного договору, які б змінювали розмір часток подружжя у спільному майні, немає, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що вказана земельна ділянка підлягає поділу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з визнанням за останнім права власності на ? її частини. В той же час суд першої інстанції на вказані обставини увагу не звернув.

У відповідності до положень ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог стосовно розподілу спільного майна сторін - спірної земельної ділянки по АДРЕСА_3 не ґрунтується на обставинах справи, ухвалене з порушенням вимог матеріального та процесуального права, рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення такої вимоги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2017року в частині відмови у задоволенні вимоги ОСОБА_2 про виділення йому у власність земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_3, скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову. Виділити в порядку поділу спільного майна подружжя ОСОБА_2 та визнати за ним право власності на 1/2земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, загальною площею 0,3083 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_3 (державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 23.09.2008 року, свідоцтво про право власності серії НОМЕР_3, видане 12.07.2013 року реєстраційною службою Вишгородського районного управління юстиції Київської області).

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: А.С. Сержанюк

М.А. Яворський