АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 530/964/16-ц Номер провадження 22-ц/786/365/17Головуючий у 1-й інстанції Должко С. Р. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді : Дряниці Ю.В.,

суддів: Кривчун Т.О., Чумак О.В.,

при секретарі: Ткаченко Т.І.,

з участю: представника позивача Мельникова Д.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Агроекологія» в особі представника Мельникова Дениса Олександровича на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 02 грудня 2016 року у справі за позовом Приватного підприємства «Агроекологія» до ОСОБА_3, третя особа - Зіньківська районна державна адміністрація Полтавської області, про внесення змін до договору оренди землі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Полтавської області Дряниці Ю.В., -

в с т а н о в и л а :

25 липня 2016 року позивач звернувся до місцевого суду з позовом до відповідача про внесення змін до договору оренди.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 15.01.2008 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено договір оренди землі щодо земельної ділянки на території Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області площею 4,59 га, кадастровий номер НОМЕР_1 строком на 25 років. 23.05.2008 р. зазначений договір зареєстровано Зіньківським районним відділом земельних ресурсів Полтавської РФ ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис №70.

Згідно з п. 36 договору оренди землі зміна умов договору здійснюється за згодою сторін, а в разі недосягнення згоди - в судовому порядку. Згідно з п. 40 договору оренди землі смерть орендодавця є підставою для зміни умов договору оренди землі.

Відповідач повідомила позивачу, що орендодавець ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а спадкоємцем померлого є вона, ОСОБА_3. Набуття відповідачем права власності на земельну ділянку підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.06.2016 р. за індексним № 61333704.

В зв'язку з цим, позивач просив внести зміни до договору оренди землі, укладеного 15.01.2008 року між приватним підприємством «Агроекологія» та ОСОБА_4 щодо земельної ділянки на території Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області площею 4,59 га, кадастровий номер НОМЕР_1 строком на 25 років, зареєстрованого 23.05.2008 р. Зіньківським районним відділом земельних ресурсів Полтавської РФ ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис №70 шляхом заміни ОСОБА_4 на його правонаступника ОСОБА_3.

17 листопада 2016 року позивачем подана письмова заява про зміну предмету позову. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на імперативність норм ст. 32 ЗУ «Про оренду землі» та ст. 1218 ЦК України щодо безумовного переходу прав і обов'язків по договору оренду до нового власника землі (спадкоємця).

Просив суд внести зміни до договору оренди землі, укладеного 15.01.2008 року між приватним підприємством «Агроекологія» та ОСОБА_4 щодо земельної ділянки на території Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області площею 4,59 га, кадастровий номер НОМЕР_1 строком на 25 років, зареєстрованого 23.05.2008 р. Зіньківським районним відділом земельних ресурсів Полтавської РФ ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис №70 шляхом заміни ОСОБА_4 на його правонаступника ОСОБА_3 та викласти договір оренди в новій редакції.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 02 грудня 2016 року в задоволенні позовних вимог Приватного підприємства «Агроекологія» до ОСОБА_3 про внесення змін до договору оренди землі - відмовлено.

В апеляційній скарзі ПП «Агроекологія» в особі представника Мельникова Дениса Олександровича просить рішеннямісцевого суду скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано зміни до позову, надані 17.11.2016 року відповідно до яких розмір орендної плати запропонований на рівні 6% від нормативної грошової оцінки землі. Також судом безпідставно проігноровано п. 40 Договору оренди від 15.01.2008 року відповідно до якого смерть орендодавця є підставою для зміни умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, з'ясувавши межі апеляційного оскарження, колегія суддів приходить до необхідності часткового задоволення апеляційної скарги та ухвалення нового рішення з підстав, визначених п. 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України - невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального права і процесуального права.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.01.2008 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено договір оренди землі щодо земельної ділянки на території Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області площею 4,59 га, кадастровий номер НОМЕР_1 строком на 25 років. 23.05.2008 р. зазначений договір зареєстровано Зіньківським районним відділом земельних ресурсів Полтавської РФ ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис №70 (а.с.9-10).

Згідно з п. 36 договору оренди землі зміна умов договору здійснюється за згодою сторін, а в разі недосягнення згоди - в судовому порядку. Згідно з п. 40 договору оренди землі смерть орендодавця є підставою для зміни умов договору оренди землі.

Відповідно до свідоцтва про смерть вбачається, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15).

Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.06.2016 р. за індексним № 61333704 вбачається, що 10 червня 2016 року здійснено державну реєстрацію запису про право власності № 14951659 про набуття ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку площею 4,5901 га кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с.12).

Як зазначає сам позивач, відповідач ОСОБА_3 повідомила його про те, що орендодавець орендодавець ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а спадкоємцем померлого є вона.

Із проекту нового договору оренду, викладеного в заяві про зміну предмету позову від 17.11.2016 року (а.с.42-48), вбачається, що позивачем було запропоновано укласти даний договір на строк 25 років. Орендна плата становить 6% від нормативної грошової оцінки в грошовій формі. Обчислення розміру орендної плати здійснюється без урахування індексації. Орендна плата вноситься на протязі року але не пізніше 31 грудня кожного року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що запропоновані новому власнику (відповідач у справі) умови договору не відповідають вимогам чинного законодавства. Зокрема п. 9 Договору оренди, який визначає розмір орендної плати на рівні 2,2 %, що суперечить нормам пп. 288.5.1 п.288.5 ст.288 Податкового кодексу України, оскільки розмір орендної плати не повинен бути меншим за 3%.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Розглядаючи спір по суті пред'явлених вимог, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що згідно запропонованого проекту нового договору оренду, викладеного в заяві про зміну предмету позову від 17.11.2016 року (а.с.42-48), вбачається, що позивачем було запропоновано укласти даний договір на строк 25 років. Орендна плата становить 6% від нормативної грошової оцінки в грошовій формі. Обчислення розміру орендної плати здійснюється без урахування індексації. Орендна плата вноситься на протязі року але не пізніше 31 грудня кожного року.

Однак, ці обставини не враховані судом при ухваленні рішення, що є порушенням норм процесуального права. А тому доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Окрім того, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи суд першої інстанції неповно з'ясував фактичні обставини у справі, які мають значення для правильного вирішення справи, що потягло до неправильного вирішення спору з порушенням норм матеріального права.

Згідно заперечень на позов (а.с.28-31) вбачається, що бажаючи скористатися своїм правом на вільний вибір способу володіння, користування та розпорядження належним на праві власності майном, відповідачкою 08 липня 2016 року на адресу ПП «Агроекологія» засобами поштового зв'язку рекомендованим листом було направлено лист про розірвання договору оренду, три екземпляри договорів про розірвання договору оренди та інформаційна довідка з реєстру речових прав на нерухоме майно.

Окрім того, в запереченнях представник відповідача посилається на те, що позивач проігнорував її лист-повідомлення, а тому відповідачка 04 серпня 2016 року звернулася до суду з позовом про розірвання договору оренди землі від 15.01.2008 року.

Про отримання даних повідомлень позивачем також свідчить той факт, що позивач в позові посилається на отримання від ОСОБА_3 повідомлення про смерть орендодавця та набуття нею права власності в порядку спадкування.

Однак ці обставини не були перевірені судом та в порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України не було роз'яснено сторонам на необхідність надання відповідних доказів на підтвердження цих обставин.

На вимогу апеляційного суду представником позивача в судовому засіданні 28 лютого 2017 року надано копію заяви ОСОБА_3 від 08 липня 2016 року про дострокове розірвання договору оренди, в якій нею повідомляється, що після смерті ОСОБА_4 до неї перейшло право власності на земельну ділянку, яка перебуває в користуванні ПП «Агроекологія» на підставі договору оренди від 15.01.2008 року. Окрім того, ОСОБА_3 повідомила ПП «Агроекологія» про намір самостійно обробляти земельну ділянку та враховуючи свободу договору і умови п. 40 договору оренди запропоновано припинити договірні відносини шляхом розірвання договору оренди від 15.01.2008 року.

Згідно ч. 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Звертаючись з позовом позивач посилався на імперативність норм ст. 32 ЗУ «Про оренду землі» та ст. 1218 ЦК України щодо безумовного переходу прав і обов'язків по договору оренду до нового власника землі (спадкоємця). Будь-яких інших підстав позову, крім зазначених вище, позивачем не заявлялося.

Однак, колегія суддів не бере до уваги дані твердження позивача, оскільки тлумачення норм матеріального права, як загальних, так і спеціальних, здійснено поверхового без повного і системного їх аналізу не враховуючи умови договору оренди, який було попередньо укладено зі спадкодавцем.

Згідно ч. 5 ст. 31 ЗУ «Про оренду землі» особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов'язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному ст. 148-1 ЗК України.

Відповідачка у встановленому законом порядку набула права власності на орендовану земельну ділянку, здійснивши 10.06.2016 року державну реєстрацію, про що внесено запис про право власності номер 14951659.

Після чого 08.07.2016 року засобами поштового зв'язку орендарю було направлено інформаційну довідку з реєстру речових прав на нерухоме майно, лист про розірвання договору оренди та три екземпляри договорів про розірвання договору оренди.

Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до п. 40 Договору оренди від 15.01.2008 року, укладеного з ОСОБА_4, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Волевиявлення нового власника землі на розірвання попереднього договору оренди було письмово викладено в листі, який у встановлені ст. 148-1 ЗК України та ст. 31 ЗУ «Про оренду землі» строки було направлено орендарю.

Провівши оцінку встановлених у справі фактичних обставин та аналіз норм матеріального права в їх сукупності, колегія суддів вважає, що в даному випадку між сторонами виник спір щодо укладення договору з новим власником (спадкоємцем), враховуючи п. 40 попереднього Договору оренди від 15.01.2008 року, а не щодо зміни умов, які були попередньо досягнуті цими ж сторонами.

Правовідносини щодо оренди землі врегульовані спеціальним законом, а саме : ЗУ «Про оренду землі». Разом з цим, вірним є застосування також норм цивільного права, які визначають порядок укладення, зміни, розірвання та припинення правочину та договору, вимоги щодо їх форми, змісту, істотних умов.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України). Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років (ч.1 ст. 19 ЗУ «Про оренду землі»).

Зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку (ст. 30 ЗУ «Про оренду землі»).

Відповідно до ч. 4 ст. 148-1 ЗК України за згодою сторін договору оренди можуть бути внесені зміни із зазначенням нового власника земельної ділянки.

Відповідно до п. 3 ст. 6 ЦК України, сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Нормами статей 203, 627 ЦК України закріплено, що правочин є чинним, якщо його зміст не суперечить цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасників є вільним і відповідає їхній волі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору.

Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідків.

Таким чином, як укладення договору, так і зміна умов договору можлива лише за наявності волевиявлення на те сторін. При цьому, волевиявлення є важливими чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою статтею 627 ЦК України.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Так, відповідачка після здійснення державної реєстрації свого права власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування повідомила позивача про зміну власника землі та небажання в подальшому укладати з ним договір оренди і перебувати в будь-яких договірних відносинах з приводу оренди земельної ділянки, яка належить їй на праві власності в порядку спадкування.

Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі відповідно - Перший протокол; Конвенція). Держави-учасниці Конвенції зобов'язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України).

Відповідно до положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. 319 ЦК України, всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечується рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права власності.

Право власності є непорушним. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велів Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

За обставин, викладених вище, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з інших підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 309 ч.1 п. 3, 4, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Агроекологія» в особі представника Мельникова Дениса Олександровича- задовольнити частково.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 02 грудня 2016 року - скасувати.

Ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог Приватного підприємства «Агроекологія» до ОСОБА_3 про внесення змін до договору оренди землі- відмовити за безпідставністю.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) Ю.В.Дряниця

Судді: (підпис) Т.О.Кривчун

(підпис) О.В.Чумак

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Ю.В.Дряниця