АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2017 року Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.,

суддів Шахової О.В.,

ПоливачЛ.Д.,

при секретарі Іваницькій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за апеляційною скаргою БеседінаВладислава Івановича в інтересах Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 серпня 2016 року,

у с т а н о в и л а:

ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі представника звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за Кредитним договором №5113К1 від 02.04.2013 року, укладеного в рамках Генеральної кредитної угоди №5111N1 від 02.08.2011 року в розмірі 21929487,58 грн., з яких: прострочена заборгованість за основним боргом - 15010000,00 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 4727205,72 грн.; прострочена заборгованість з комісії за управління - 115276,80 грн.; пеня на прострочену заборгованість за основним боргом - 1428451,67 грн.; пеня на прострочену заборгованість за процентами - 636215,67 грн.; пеня на прострочену заборгованість з комісії за управління - 12337,72 грн..; заборгованість за Кредитним договором №5113К2 від 02.04.2013 року, укладеного в рамках Генеральної кредитної угоди №5111N1 від 02.08.2011 року в розмірі 27867610,28 грн., з яких: прострочена заборгованість за основним боргом - 19180000,00 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 5875712,71 грн.; прострочена заборгованість з комісії за управління - 162646,40 грн.; пеня на прострочену заборгованість за основним боргом - 1825296,67 грн.; пеня на прострочену заборгованість за процентами - 806959,10 грн.; пеня на прострочену заборгованість з комісії за управління - 16995,40 грн..; заборгованість за Кредитним договором №5113V1 від 17.01.2013 року, укладеного в рамках Генеральної кредитної угоди №5111N1 від 02.08.2011 року в розмірі 4716068,28 грн., з яких: прострочена заборгованість за основним боргом - 3551045,34 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 777284,36 грн.; пеня на прострочену заборгованість за основним боргом - 267512,08 грн.; пеня на прострочену заборгованість за процентами -120226,50 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач припинив належним чином виконувати договірні зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість.

У травні 2016 року позивач зменшив розмір позовних вимог та просив стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за Кредитним договором №5113К1 від 02.04.2013 року, укладеного в рамках Генеральної кредитної угоди №511 INI від 02.08.2011 року в розмірі 20108585,63 грн., з яких: прострочена заборгованість за основним боргом - 15010000,00 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 4727205,72 грн.; прострочена заборгованість з комісії за управління - 115276,80 грн.; пеня на прострочену заборгованість за основним боргом - 227651,67 грн.; пеня на прострочену заборгованість за процентами - 27352,86 грн.; пеня на прострочену заборгованість з комісії за управління - 1098,58 грн..; заборгованість за Кредитним договором №5113К2 від 02.04.2013 року, укладеного в рамках Генеральної кредитної угоди №5111N1 від 02.08.2011 року в розмірі 25544000,52 грн., з яких: прострочена заборгованість за основним боргом - 19180000,00 грн.;

_______________________________________________

Справа № 235/6852/15-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/9152/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Новак Р.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

прострочена заборгованість за процентами - 5875712,71 грн.; прострочена заборгованість з комісії за управління - 162646,40 грн.; пеня на прострочену заборгованість за основним боргом - 290896,67 грн.; пеня на прострочену заборгованість за процентами - 32853,36 грн.; пеня на прострочену заборгованість з комісії за управління - 1891,38 грн..; заборгованість за Кредитним договором №5113V1 від 17.01.2013 року, укладеного в рамках Генеральної кредитної угоди №5111N1 від 02.08.2011 року в розмірі 4478361,37 грн., з яких: прострочена заборгованість за основним боргом - 3551045,34 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 777284,36 грн.; пеня на прострочену заборгованість за основним боргом - 150031,67 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 01 серпня 2016 року, в задоволенні позову - відмовлено (том IV а.с.128; 128а-128б).

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, Беседін В.І. в інтересах ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 серпня 2016 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивував, зокрема, тим, що оскаржуване рішення є незаконним, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права та неповним з'ясуванням обставин справи.

Зазначає, що відповідач, підписавши договір поруки, надав свою згоду нести солідарну відповідальність з позичальниками перед Банком за невиконання та/або неналежне виконання останніми своїх зобов'язань за кредитними договорами, укладеними в рамках Генеральної угоди. Банком направлено відповідачу вимогу погашення заборгованості за кредитними договорами в межах строку дії поруки. Оскільки зобов'язання щодо сплати суми заборгованості за Генеральною угодою позичальниками та відповідачем не виконано, Банк має передбачене договором поруки право вимагати від поручителя (відповідача у справі) виконання останнім обов'язку позичальників.

ЦК України не передбачає скороченого строку позовної давності для пред'явлення вимог до поручителя у разі невиконання кредитного зобов'язання боржником, якщо у договорі поруки не встановлено строк його дії.

В суді апеляційної інстанції, представник ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» - Пистогова С.В., підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_8, заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив її відхилити; письмові заперечення останнього містяться в матеріалах даної справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході судового розгляду, згідно з договором поруки №5111Р1 від 02 серпня 2011 року відповідач є поручителем за кредитами, виданими банком позичальникам в рамках генеральної угоди 5111N1 від 02 серпня 2011 року.

Оскільки кредитні кошти не були повернуті позичальниками у встановлені строки, Банк просить стягнути суму заборгованості з поручителя.

В п.7.1 договору поруки №5111Р1 від 02 серпня 2011 року встановлено, що договір набуває чинності з дати його підписання повноважними представниками сторін. В цей же час, конкретного строку дії договір не містить.

В п.7.4 договору зазначено, що договір припиняється після повного виконання основного зобов'язання.

Звертаючись до суду з позовом, Банк просив, з урахуванням зменшення, стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача відповідачем, завдання позивачу матеріальних збитків, втрат майнового характеру чи бездіяльністю відповідача; порука ОСОБА_2 щодо забезпечення виконання кредитних договорів припинилася на підставі ч.4 ст.559 ЦК України, оскільки позовну заяву з вимогами до поручителя Банк подав лише в 2015 році, тобто після спливу встановленого законом шестимісячного строку. Відтак, в силу припинення поруки відповідач не є особою, відповідальною за невиконання зобов'язань за кредитними договорами.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

В даному випадку, договір поруки не містить конкретного строку його дії, а в п.7.4 договору зазначено, що договір припиняється після повного виконання основного зобов'язання, проте ця умова не може вважатись умовою про строк дії договору в розумінні ЦК України.

Так, положеннями ст.251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення; терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Відповідно до ст.252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Оскільки повне виконання основного зобов'язання не є подією, що має неминуче настати (зобов'язання так і може лишитись невиконаним), то вказівкою на таку подію не може визначатись термін дії договору поруки, а відтак, термін (строк) його дії слід вважати таким, що не встановлено, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, неодноразово висловлену ним в своїх постановах (наприклад, постанова від 15 квітня 2015 року по справі № 3-42гс15).

Так, в постанові ВСУ по справі № 6-170цс14 від 17вересня 2014 року суд дійшов висновку, що виходячи з тотожної природи зобов'язань, які регулюються реченнями першим і третім частини четвертої статті 559 ЦК України та реченням другим частини четвертої цієї статті, правову конструкцію частини четвертої статі і 559 ЦК України, викладену в одному абзаці, ототожнює правову природу усіх зобов'язань, преклюзивність строку дії договору поруки, необхідно дійти висновку, що такою вимогою може бути лише позов, заявлений кредитором до поручителя в судовому порядку, оскільки пред'явлення іншої вимоги суперечить правовій природі поруки як строкового зобов'язання. Отже, сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, так само як закінчення строку, установленого договором поруки, та закінчення одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до поручителя з позовом.

Виходячи з того, що строк дії договору поруки № 5111Р1 від 02 серпня 2011 року не встановлено, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в даному випадку підлягає застосуванню правило ч.4 ст.559 ЦК України. Строками виконання зобов'язань за вищевказаними кредитними договорами є 01 квітня 2014 року та 16 січня 2014 року Відповідно, дія поруки за даними зобов'язанні припиняється, якщо банком не пред'явлено вимоги до поручителя до 01 жовтня 2014 року та 16 липня 2014 року.

Доводи апелянта про те, що судом невірно застосовано положення статті 559 ЦК України, не приймаються колегією суддів, оскільки Верховний Суд України сформував відповідну практику та визначив, що пред'явленням вимоги до поручителя відповідно до ч. 4 ст.559 ЦК України є саме позовна заява до суду, а не будь-яка досудова претензія.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не відносяться до підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування або зміни оскаржуваного рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу БеседінаВладислава Івановича в інтересах Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» - відхилити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: І.М. Вербова

Судді: О.В. Шахова

Л.Д.Поливач