Справа №461/7923/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2017 року Галицький районний суд міста Львова

в складі : головуючого судді Волоско І.Р.

секретар Мисько С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про повернення суми вкладу, відсотків та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

В липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного регіонального управління публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» у Львівській області про повернення суми вкладу, відсотків та відшкодування моральної шкоди, покликаючись на те, що між нею та відповідачем 03.10.2014 року укладено договір про відкриття банківського вкладу. Крім того, між нею та банком були укладені 2 договори банківського рахунку від 13.01.2015 року та договір банківського рахунку від 15.01.2015 року. З 01.01.2015 року відповідачем не виконуються договірні зобов'язання по сплаті відсотків та поверненню суми вкладу, тому позивач просила суд стягнути з відповідача грошову суму в розмірі 149628 грн. (7126 доларів США); стягнути відсотки по вкладу з 06.03.2015 року по 11.06.2015 року за договором №3000131/168798/1-15; стягнути моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. 07.12.2015 року позивач уточнила позовні вимоги, просить суд стягнути суму депозитного вкладу станом на 07.12.2015 року в сумі 164610 грн. та відсотки з 01.01.2015 року по 01.04.2015 року; через невиконання договірних зобов'язань стягнути з відповідача відсотки в межах 01.04.2015 року по 01.07.2015 року визнавши її кредитором у вказаний термін; стягнути суму в розмірі 37000 грн., а також відсотки в сумі 12114 грн.; стягнути з відповідача неустойку в розмірі 50820 грн. та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Заочним рішеннням Галицького районного суду м.Львова від 13.01.2016 року позов задоволено частково. Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 14.04.2016 року, рішення суду першої інстанції від 13.01.2016 рокузалишено без змін. Однак Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.11.2016 року, заочне рішення Галицького районного суду м.Львова від 13.01.2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 14.04.2016 року скасовано, справу скеровано до суду першої інстанції, на новий розгляд.

В ході розгляду справи, позивач уточнила позовні вимоги та просить суд стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на її користь 28200,00 грн. неустойки (пені) за весь час не виплати депозиту; 64604,00 грн. - недоплачену суму по виплаті банківського вкладу в розмірі 1047,00 доларів США; 10668,00 грн. - недоплачену суму по виплаті банківського вкладу в розмірі 6088 доларів США; 30000,00 моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та уточненні до неї.Зокрема, просять суд звернути увагу , що відповідно до вимог п.3.3 Глави 3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних / депозитних/ операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого Постановою НБУ від 03.12.2003 року за №516, банки повертають вклади / депозити/ та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу / депозиту/ між вкладнимком і банком.За договором банківського вкладу/ депозиту/ незалежно віж його виду, банк зобов»язаний видати вклад або його частину, на першу вимогу вкладника, крім , вкладів,розміщеними юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.Також як на правову підставу позову покликаються на вимоги Постанови Правління НБУ від 03.03.20125р. за № 160»Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» та на положення ст..ст.526,530,598,1058 ЦК України. Відтак, заявлені ви моги є підставними і просять такі задоволені.

Представник відповідач, в судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що в період дії тимчасової адміністрації банку, позивач 20.11.2015 року, через ситему гарантування вкладів, отримав через банк агент «Південний» за депозитними договорами, суму гарантованого відшкодування в повному розмірі, а саме 200 000,00 грн. Окрім того, в установленому законом порядку позивач звернувся з кредиторською вимогою та відповідно включений до реєстру вимог кредиторів банку на суму 200 844,37 грн. Оскільки законодавством встановлено спеціальний порядок задоволення вимог кредиторів після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, зокрема, Закону України »Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вимоги ОСОБА_1 задоволенні не підлягають.Іншого порядку задоволення вимог кредитора,ніж у встановлений означеним Законом законодавство не передбачає.

Заслухавши пояснення учасників судового засіданні, зясувавши фактичні обставини справи, перевіривши та оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що у позові слід відмовити, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; докази є належними та допустимими /ст.ст. 57-59 ЦПК України/.

Судом встановлено, що 13 січня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було укладено договір-заяву про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» строком на 3 місяці в національній валюті на суму 25 000,00 грн. з виплатою 23,10 % річних, а також 13 січня 2015 року між ними було укладено договір-заяву про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 3 місяці в національній валюті на суму 30 000,00 грн. з виплатою 25 % річних.

15 січня 2015 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір-заяву про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 3 місяці в національній валюті на суму 30 000,00 грн. з виплатою 25 % річних.

19 січня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було укладено договір-заяву про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 1 місяць в іноземній валюті на суму 901 долар 69 центів США з виплатою 10 % річних.

6 лютого 2015 року між сторонами було укладено договір-заяву про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 1 місяць в іноземній валюті на суму 6 190 доларів 11 центів США з виплатою 9 % річних.

За умовами вказаних договорів після закінчення строку вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених п. 5.2 основних умов.

Крім ого, судом встановлено, що 10 березня 2015 року та 7 квітня 2015 року ОСОБА_1 зверталась до банку із заявою про повернення банківського вкладу у розмірі 6 190 доларів 11 центів США у зв'язку із закінчення строку дії договору. 20 березня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до банку із заявою про повернення банківського вкладу у розмірі 901 долар США. 05 травня 2015 року, 14 травня 2015 року та 27 травня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до банку із заявою про повернення цих вкладів, проте її звернення залишились без задоволення.

За положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Вклад (депозит) - це кошти в готівковій або в безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Згідно із ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

В даному випадку, відповідач ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в односторонньому порядку порушив зобов'язання, що випливають з його умов, а саме: не виконав належним чином зобов'язання за договорами банківського вкладу та у визначений договорами строку вклади не повернув.

Однак, як вбачається із постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року № 612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду 17 вересня 2015 року прийнято рішення № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та кредит», відповідно до якого у період з 18 вересня 2015 року по 17 грудня 2015 року в банку запроваджено тимчасову адміністрацію, а 18 грудня 2015 року на підставі рішення Фонду № 230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку» розпочато процедуру ліквідації банку.

Крім того, у листопаді 2015 року Фондом було виплачено ОСОБА_1 200 000,00 грн.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п.п 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми вкладу слід відмовити.

Разом з тим, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 30 000,00 грн. не підлягають до задоволення з наступних підстав.

За статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 611 ЦК, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором чи законом (зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди). Однак відшкодування моральної шкоди у спірних правовідносинах договором банківського вкладу не передбачено. Не містять такого виду відповідальності за неналежне виконання цього договору норми гл.71, ст.625 ЦК, Закону України «Про банки і банківську діяльність»; не доведено наявність підстав для відшкодування моральної шкоди і відповідно до п.5 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів».

За змістом п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» право споживачів на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), виникає у випадках, передбачених законом.

З урахуванням наведеного, моральна шкода, яка заподіяна споживачу, виплачується на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» лише у разі, якщо така шкода заподіяна внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції). Положення ст.1167 ЦК України щодо підстав відповідальності за завдану моральну шкоду поширюються на недоговірні правовідносини.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 169, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 11, 16, 526, 527, 530, 598, 1058, 1060, 1061 ЦК України, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» суд ,-

В И Р І Ш И В:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» про повернення суми вкладу, відсотків та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя І.Р.Волоско.