У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів: Ковальчук Н.М., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання Пиляй І.С.,

з участю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 04 січня 2017 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 04 січня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ідентифікаційний код 34047020 заборгованість по кредитному договору № 274/ФКВ-07 від 03.10.2007 року на загальну суму 277537 грн. 52 коп., в тому числі заборгованість за тілом кредиту 263690 грн. 11 коп., заборгованість за відсотками 13444 грн. 09 коп., заборгованість по комісії 403 грн. 32 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь держави судовий збір в сумі 1387 грн. 68 коп., з кожного.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» покликався на його незаконність та необґрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказував, що в даному випадку в результаті неправильного застосування норм матеріального права суд дійшов до неправильного висновку про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань шляхом набуття права власності на іпотеку за рішенням суду чинним законодавством України не передбачено.

Звертав увагу на те, що свої вимоги в суді першої інстанції він обґрунтовував тим, що у звязку із неналежним виконанням кредитних зобовязань позичальником та наявністю у вказаних правовідносинах одного із видів забезпечення виконання зобовязань у вигляді іпотеки, АТ «Дельта Банк» було предявлено позов про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Доводив, що виходячи із положень ч.2 ст.16 ЦК України, ч.3 ст.33, ст..36, ч.1 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотеко держателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення.

Вказував, що правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання.

Тому, позов АТ «Дельта Банк» в частині звернення стягнення на нерухоме майно шляхом набуття права власності на нього є підставним, оскільки таким способом суд захищає порушені права кредитодавця щодо виконання позичальником грошових зобовязань, передбачених іпотекою.

З цих підстав просив рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 04 січня 2017 року скасувати в частині відмовлених позовних вимог банку та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Представник ПАТ «Дельта Банк» у встановленому законом порядку, завчасно був повідомлений про час і місце розгляду справи, однак до суду не зявився і причин неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за його відсутності.

Представник ОСОБА_2 (ОСОБА_6М.) ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі його у власність банку було зазначено, що умовами іпотечного договору № 274/Zфквіп-07 від 03 жовтня 2007 року права предявити позов про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання на нього права власності іпотекодержателю не надано, тому позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення..

Такі висновки місцевого суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 жовтня 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 274/ФКВ-07, відповідно до якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 25000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % річних на строк до 02.10.2022 року (т.1 а.с.8-16).

Того ж дня, на забезпечення виконання умов кредитного договору, між ТОВ «Укрпромбанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_3, ОСОБА_3 (тепер ОСОБА_2) ОСОБА_7 (іпотекодавці) був укладений договір іпотеки № 274/Zфквіп-07, за умовами якого іпотекодавці передали в іпотеку домоволодіння, що знаходиться за адресою: Рівненська обл., м. Здолбунів, вул. Чубинського, 13 (т.1 а.с.17-20), а також між ТОВ «Укрпромбанк» (кредитор) та ОСОБА_5 (поручитель), ОСОБА_4 (боржник) укладено договір поруки № 274/Zфпор-07, за умовами якого поручитель бере на себе зобовязання перед кредитором відповідати по борговим зобовязання боржника - ОСОБА_4, які виникають з умов кредитного договору № 274/ФКВ-07 від 03.10.2007 року (т.1 а.с.90).

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», Національним банком України та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким останнє набуло право грошової вимоги на погашення (стягнення) заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, зазначеними у реєстрі заборгованості боржників (т.1 а.с.35-40).

За кредитним договором № 274/ФКВ-07 від 03 жовтня 2007 року було замінено кредитора у зобов'язаннях, а тому всіма права та обов'язками кредитора перейшли до ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до 526, 599 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позичальник ОСОБА_4 зобов'язання за кредитним договором № 274/ФКВ-07 від 03 жовтня 2007 року належним чином не виконав.

На час звернення банку з позовом до суду, станом на 28.07.2015 року кредитна заборгованість ОСОБА_4 становить 277537,52 грн., з них за тілом кредиту 11952,08 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 263690,11 грн., за відсотками 609,37 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 13444,09 грн. та комісія 403,32 грн., що підтверджується розрахунками заборгованості та копіям квитанцій (т.1 а.с.190-191, т.2 а.с.55-60, 81-82).

Отже, місцевий суд дійшов вірного висновку про стягнення заборгованості за кредитним договором солідарно з позичальника ОСОБА_4 та його поручителя ОСОБА_5 та з кожного окремо судових витрат.

Щодо вимог банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, то в їх задоволенні місцевий суд обґрунтовано відмовив.

Згідно ч.2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.3 ст. 33 Закону України Про іпотеку звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч.3 ст. 36 Закону України Про іпотеку договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України Про іпотеку .

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону (Право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки).

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

При вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Наведене вище викладене в правовій позиції Верховного Суду України у справі за № 6-1851цс15, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

З матеріалів справи вбачається, що згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань не було, а тому суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні частини позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки у заявлений позивачем спосіб.

За таких обставин рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, судом з'ясовано обставини, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а тому колегія суддів не знаходить підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313-315, 317, 324,325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Здолбунівського районного від 04 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий: С.В. Боймиструк

ОСОБА_8

ОСОБА_9