Справа № 202/7404/16-ц
Провадження № 2/202/492/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 березня 2017 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючої судді Зосименко С.Г.

при секретарі Журавльов А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми авансу,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка у листопаді 2016 року звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідачів суми, посилаючись на те, що у червні 2016 року між нею та відповідачем була досягнута домовленість про укладання в майбутньому договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. При укладанні договору позивачка передала ОСОБА_2 суму у розмірі 500 доларів США. Додатковою угодою від 08.082016 року сторони погодили строк укладання договору 29 вересня 2016 року та одночасно відповідачу ОСОБА_2 в якості авансу було передано 1000 доларів США. Додатковою угодою від 14.08.2016 року сторони змінили строк укладання договору купівлі-продажу квартири до 31.10.2016 року та одночасно в якості авансу було передано ОСОБА_3 позивачкою 1000 доларів США. У визначений строк укладання договору не відбулося з вини відповідачів. Просила стягнути на її користь з відповідача ОСОБА_2 суму сплаченого авансу у розмірі 38382,07 грн., з відповідачки ОСОБА_3 суму сплаченого авансу в розмірі 25588,04 грн., судові витрати покласти на відповідачів.

Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Суду пояснила, що попередній договір купівлі-продажу квартири було укладено тільки з одним власником ОСОБА_2, оскільки у інших власників квартири ще не було оформлено право власності. На визначену сторонами дату укладення основного договору у відповідачів не були готові всі документи для продажу квартири, тому договір укладено не було. Просила у задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання зявився, проти задоволення позову заперечував. Суду пояснив, що він мав намір продати свою частку квартири і тому уклав попередній договір купівлі-продажу квартири. У ОСОБА_3 на дату укладання основного договору не було дозволу органу опіки та піклування на продаж квартири, тому договір укладено не було. З його боку не було перешкод для укладання договору купівлі-продажу квартири.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Вважає, що відсутні підстави стягнення з відповідача суми авансу.

Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання зявилася. Позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що вона дійсно мала намір продати належну їй частину квартири. Гроші у сумі 1000 доларів США вона отримала від позивачки в якості авансу та витратила їх на аванс за іншу квартиру. Позивачка просила знизити ціну, на що відповідачка відмовилася. І тому позивачка не уклала договір купівлі-продажу.

Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 08 червня 2016 року між позивачкою та відповідачем ОСОБА_2 було досягнуто домовленості про квартири АДРЕСА_1 та укладено між сторонами попередній договір. Як часткову оплату майбутньої угоди відповідач отримав від позивачки 500 доларів США, про що було зазначено у попередньому договорі.

Згідно п. 3 попереднього договору сторони підтвердили намір укласти договір купівлі-продажу обєкту за ціною 35000 доларів США. Строк укладання договору купівлі-продажу майна було визначено 08 серпня 2016 року. Додатковою угодою від 08 серпня 2016 року до попереднього договору сторони погодили строк укладання договору 29 вересня 2016 року. Одночасно укладанням додаткової угоди від 08.08.2016 року позивачкою було передано відповідачу суму у розмірі 1000 доларів США. Додатковою угодою від 14 серпня 2016 року, укладеною між позивачкою та відповідачкою ОСОБА_3, було визначено строк укладання основного договору купівлі-продажу 31 жовтня 2016 року. Також позивачкою було передано відповідачці ОСОБА_3 суму у розмірі 1000 доларів США.

У визначений сторонами строк основний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладено не було через відсутність у відповідачки ОСОБА_3 дозволу органу опіки та піклування на продаж квартири, в які проживають неповнолітні діти. Крім того, право власності відповідачки ОСОБА_3 та її неповнолітніх дітей було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно тільки 19 жовтня 2016 року. Згідно пояснення відповідачки ОСОБА_3 на кінець жовтня 2016 року вона вже отримала дозвіл органу опіки та піклування на продаж квартири, а позивачка сама відмовилася від придбання квартири. Однак суд критично ставиться до пояснень відповідачки, оскільки відповідачка не надала суду доказів отримання нею дозволу органу опіки та піклування на продаж квартири.

У відповідності до ч. 1 ст. 571 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 571 ЦК України якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

У судовому засідання було встановлено, що оскільки завдатком можуть забезпечуватися тільки зобовязання, що виникають з договорів, сума передана позивачкою відповідачам є авансом і підлягає стягненню на її користь з відповідачів , а саме з ОСОБА_2 суму у розмірі 38382,07 грн., з ОСОБА_3 суму у розмірі 25588,04 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів сплачений позивачкою судовий збір пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі наведеного, керуючись ст. 571 ЦК України, ст. ст. 27, 31, 60, 88, 209, 210, 213, 214 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 38382,07 грн., судові витрати у розмірі 383,82 грн., а всього 38765,89 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 25588,04 грн., судові витрати у розмірі 255,88 грн., а всього 25843,92 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя С.Г. Зосименко