АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2017 року Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.,

суддів Шахової О.В.,

Поливач Л.Д.,

при секретарі Іваницькій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Подільської районної в місті Києві державної адміністрації; третя особа: Служба у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання права користування житловим приміщенням, з подальшим укладення договору найму житлового приміщення, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 19 червня 2017 року,

у с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Подільського районного суду міста Києва з позовом до Подільської районної в місті Києві державної адміністрації; третя особа: Служба у справах дітей Подільської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання за позивачами та їх дітьми право користування квартирою АДРЕСА_1, з подальшим укладенням договору найму.

Ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва від 24 лютого 2017 року, відкрито провадження у даній справі (а.с.134).

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 19 червня 2017 року, в задоволенні позову - відмовлено (а.с.194, 195-199).

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій просять рішення Подільського районного суду міста Києва від 19 червня 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивували, зокрема, тим, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене без повного з'ясування обставин справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм права, оскільки посилання суду на перебування спірної квартири у статусі службової під час вселення позивачів як на підставу для задоволення позову є незаконним та необґрунтованим. Також зазначили, що висновок суду про те, що позивачі не набули права користування житловим, оскільки членом сім'ї наймача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 не було надано згоди на їх вселення, необхідність саме письмової згоди ОСОБА_7 на вселення, є необґрунтованим, не відповідає дійсним обставинам справи та суперечить ст.65 Житлового кодексу УРСР.

Крім того, суд не дав належної оцінки письмовим доказам, наданим позивачами, а також показам свідків, допитаних у судовому засіданні.

__________________________________________

Справа № 758/2694/17

№ апеляційного провадження 22-ц/796/9030/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Ларіонова Н.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Також зазначили, що суд з порушенням норм права дійшов висновку про недотримання порядку вселення позивачів у спірну квартиру, у зв'язку з відсутністю згоди наймодавця з посиланням на ст.817 ч. 1 ЦК України, а також є необґрунтованим висновок суду про розповсюдження на позивачів правового режиму тимчасових мешканців. Суд не взяв до уваги Акт перевірки технічного стану житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 від 09 червня 2017 року та рішення Виконавчого комітету Катюжанської сільської ради №27 від 14 червня 2017 року про визнання будинку непридатним для проживання та експлуатації.

В суді апеляційної інстанції, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги та просили суд її задовольнити.

Представник Подільської РДА в місті Києві - МорозД.С., просив апеляційну скаргу відхилити; письмові заперечення останнього містяться в матеріалах даної справи.

Представник Служби у справах дітей Подільської РДА в місті Києві в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; до канцелярії суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, в якій Служба, як орган опіки та піклування, підтримує позовні вимоги. На підставі ч.2 ст.305 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглядати справу у відсутності представника Служби.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході судового розгляду, спірною є 2-кімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, право користування якою просять визнати за собою позивачі разом з малолітніми дітьми.

Позивачі перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с.19), мають двох неповнолітніх дітей (а.с.20, 21); позивачка ОСОБА_2 та її діти є зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.179).

Право на зайняття вищевказаної квартири відповідно до ордеру № НОМЕР_1, виданого 13 січня 1984 року виконкомом Подільської райради міста Києва, було надано двірнику ЖЕУ-810 - ОСОБА_6 зі складом сім'ї: вона, ОСОБА_12 - чоловік, ОСОБА_7 - син (а.с.13).

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.23).

Згідно Розпорядження Подільської РДА у м. Києві від 06 березня 2015 року № 138, спірна квартира виключена з числа службових приміщень КП «Дирекції з управління житлового фонду Подільського району» та зазначено укласти договір найму на дану квартиру з ОСОБА_7 (а.с.14).

Як вбачається з зазначеного вище розпорядження, станом на час виключення даної квартири з числа службових в ній був зареєстрований тільки син померлої.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.22).

Як вбачається з Витягу КП Київської обласної ради «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» (а.с.175), 1/3 частина будинку АДРЕСА_3 належить на праві приватної власності ОСОБА_13

Згідно Акту перевірки технічного стану вищевказаного будинку (а.с.177), приміщення знаходиться у занедбаному стані та не відповідає технічним і санітарним нормам; для експлуатації та проживання є непридатним.

Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 12 грудня 1995 року (а.с.187), квартира АДРЕСА_2, розташована в с. Катюжанка Вишгородського району Київської області на праві спільної часткової власності ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (в рівній долі).

Позивачі звернулись до суду з даним позовом та просили суд визнати за ними та їх дітьми право користування квартирою АДРЕСА_1, з подальшим укладенням договору найму, який мотивували, зокрема, тим, що вони вселились у спірну квартиру як члени сім'ї наймача і набули рівного права користування житловим приміщенням, а тому мають права вимагати визнання їх наймачами за раніше укладеним договором на підставі ст.106 ЖК УРСР.

Відмовляючи позивачам в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що встановлений законом порядок на вселення позивачів у спірну квартиру не був дотриманий, а тому право на користування квартирою у встановленому законом порядку вони не набули. На проживання певний час позивачів у спірній квартирі розповсюджується правовий режим тимчасових мешканців.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Позивачі у справі однією з підстав позову вказували на те, що вони в 2008 році за згодою наймача вселились в якості членів сім'ї ОСОБА_7 до спірної квартири.

Виходячи зі змісту статті 64 ЖК УРСР, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Висновки суду першої інстанції, що оскільки у позивачів відсутні прямі родинні зв'язки з ОСОБА_7, то вони не можуть бути членами сім'ї наймача, є помилковими.

В той же час, станом на 2008 рік ОСОБА_7 не був наймачем спірної квартири, вказана квартира перебувала у статусі службового житла і лише згідно Розпорядження Подільської РДА у м. Києві від 06 березня 2015 року № 138, спірна квартира виключена з числа службових приміщень КП «Дирекції з управління житлового фонду Подільського району» та зазначено укласти договір найму на дану квартиру з ОСОБА_7 А порядок користування службовими жилими приміщеннями регулюється Положенням «Про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР», затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 р. № 37 (з послідуючими змінами та доповненнями), що є чинним.

Відповідно до ст.118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Приписами ст.123 ЖК України встановлено, що порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму житлового приміщення, крім правил, передбачених статтями 73-76, 79-83,85, 90, частиною 6 статті 101, статтями 103-106 цього Кодексу.

Відповідно до п.27 наймач службового жилого приміщення вправі проживати в ньому разом з членами своєї сім'ї. Наймач вправі у встановленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним службове жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їхніх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Аналогічна правова норма міститься в ЖК України (стаття 65), якою також встановлено отримання письмової згоди членів сім'ї наймача.

Статтею 57 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Так, надаючи докази придбання побутових товарів та майна, а також квитанції про сплату комунальних послуг, позивачі не довели їх проживання з ОСОБА_7 однією сім'єю і що він визнавав їх членами своєї сім'ї з 2008 року, та що вони були поселені в установленому законом порядку відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України».

Родина позивачів складала свою сім'ю: вони (позивачі) та їх діти. Крім того, згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_7 (а.с.22), останній помер в смт. Димер Вишгородського району Київської області, що свідчить про те, що він не проживав разом з позивачами.

Доводи апелянтів про те, що вони проживали у спірній квартирі, що підтверджується відповідними квитанціями про сплату комунальних послуг, підтверджує сплату комунальних послуг лише за одну особу ОСОБА_7, а не за чотирьох осіб ОСОБА_3, а відтак судом першої інстанції вірно застосовано положення статті 98 ЖК УРСР, як до тимчасових мешканців.

Посилання останніх, що згода наймача та членів його сім'ї на вселення не потрібна, є хибними та спростовуються вищевказаною Постановою Пленуму ВСУ та наведеними вище обставинами.

Крім того, у першого та другого позивачів є частина житла, належного їм на праві власності, де вони і зареєстровані (а.с.187).

Також, після віднесення спірної квартири до державної власності, наймодавцем вищевказаної квартири (Подільською РДА в місті Києві або відповідним житловим органом) згоди на вселення позивачів також не надано.

Таким чином, доводи скаржників з приводу того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недотримання порядку вселення позивачів у спірну квартиру, у зв'язку з відсутністю згоди наймодавця з посиланням на ст.817 ч. 1 ЦК України, є безпідставними, а тому відхиляються колегією суддів.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не відносяться до підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування або зміни оскаржуваного рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 19 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: І.М. Вербова

Судді: О.В. Шахова

Л.Д.Поливач