Справа № 308/9735/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 листопада 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кожух О.А. та Мацунича М.В.,

при секретарі: Сочка І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 червня 2017 року за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області, про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання безвісно відсутнім ОСОБА_2 у вересні 2016 р.

Після уточнення позовних вимог (а.с.48) просила визнати ОСОБА_2, 02.03.1958 р. н., уродженця ІНФОРМАЦІЯ_1, безвісно відсутнім і призначити опікуна над майном ОСОБА_2

На обґрунтування заяви зазначила, що 19.05.1984 р. між нею і ОСОБА_2 був укладений шлюб, який 08.10.2014 р. розірваний. Після цього було здійснено поділ спільного майна подружжя (будинку в с. Минай, вул. Широка,15). У цьому будинку ОСОБА_2 проживав один, а 22.04.2015 р. там сталася пожежа. На момент пожежі органами МВ УМВС України вже здійснювалися розшукові заходи щодо ОСОБА_2, а тому заявниця із відповідною заявою до правоохоронних органів не зверталася.

Метою звернення до суду є захист свого майна (частка в якому також належить ОСОБА_2М.) та відновлення житлового будинку після пожежі, а також призначення опікуна над майном ОСОБА_2 із метою його збереження і приведення у належний стан.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 13 червня 2017 р. у задоволенні заяви відмовлено.

ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким визнати безвісно відсутнім ОСОБА_2, 02.03.1958 р. н., останнє відоме місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, а початком безвісної відсутності ОСОБА_2 вважати 01 травня 2015 р. Доводить про неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Указує, що судом першої інстанції не було проведено жодних дій, які передбачені ст. 248 ЦК України. Зазначає, що прийняте судом першої інстанції рішення базується на припущеннях, необґрунтоване та невмотивоване відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення скасуванню із ухваленням нового по суті заяви, з таких мотивів.

Суд відмовив у задоволенні заяви через безпідставність.

При цьому суд дійшов висновку, що між заявником і ОСОБА_2 існує конфлікт, зокрема, щодо поділу майна, останній ухиляється від кримінальної відповідальності, подій, які б загрожували життю і здоровю ОСОБА_2, заявником не наведено та в ході дослідження доказів на встановлено. ОСОБА_2 свідомо виїхав до іншого місця проживання.

Колегія суддів не погоджується із цим висновком у звязку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Установлено, що заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 08 жовтня 2014 р. (а.с.4-7) шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, розірвано, сина ОСОБА_4, залишено при матері та вирішено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини. Визнано спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок із належними до нього господарськими спорудами та будівлями та земельну ділянку площею 0.18 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою Ужгородський район, с. Минай, вул. Широка, 15. Визначено за ОСОБА_3 право власності на 2/3 зазначеного майна, а за ОСОБА_2 1/3 права власності.

11 квітня 2015 р. постановою слідчого СВ Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002970 від 11.12.2014 р. зупинено та оголошено розшук підозрюваного ОСОБА_2 (а.с.9-10). Відповідно до постанови, яка не оскаржена, при неодноразовому відвідуванні місця проживання гр. ОСОБА_2 та опитуванні близьких родичів останнього, а також осіб, які з ним підтримують дружні відносини, установлено, що підозрюваний за місцем проживання не зявляється протягом тривалого часу, а місце його перебування невідоме (а.с.9-10).

Як убачається з довідки УДСНС України в Закарпатській області від 13.07.2015 р. (а.с.11-13), 22 квітня 2015 р. за адресою: Ужгородський район, с. Минай, вул. Широка, 15, у житловому будинку виникла пожежа. Із висновку експерта №24-59 від 10.07.2015 р. (а.с.14-15) видно, що ймовірною причиною пожежі в житловому будинку, яка мала місце 22.04.2015 р., було внесення стороннього джерела запалювання у будинок.

Згідно з відповіддю Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 17.05.2016 р. громадянин ОСОБА_2 у період із 01.01.2015 р. по 17.05.2016 р. не перетинав державний кордон України (а.с.53), а відповідно до листа начальника Ужгородського ВП ГУНП у Закарпатській області від 13.03.2017 р. із метою установлення місця знаходження ОСОБА_2 було неодноразово перевірено останнє відоме місце проживання у ІНФОРМАЦІЯ_3; також проведено бесіди з мешканцями цієї вулиці, в ході яких інформації, яка б представляла інтерес для ОВС, отримано не було (а.с.54).

За приписами ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України (ст.ст. 246-250 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст. 234, чч.1, 2, 3 ст. 235 ЦПК України справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою розглядаються судами в порядку окремого провадження. Під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи.

Оскільки установлено та не заперечується, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3; за місцем свого постійного проживання відсутній понад один рік; відомості про його місце знаходження відсутні (місце знаходження його невідоме), то колегія суддів вважає, що вказані обставини загалом є достатніми для визнання його безвісно відсутнім.

При цьому, за правилами ст. 45 ЦК України якщо фізична особа, яка була визнана безвісно відсутньою, з'явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем її перебування або суд, що постановив рішення про визнання цієї особи безвісно відсутньою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

Висновок суду першої інстанції базується на припущеннях (щодо існування майнового конфлікту між заявником і ОСОБА_2 і свідомого виїзду останнього до іншого місця проживання), а з приводу відсутності подій, які б загрожували життю і здоровю ОСОБА_2, ґрунтуються на неправильному розумінні норм матеріального права та процесуального права, оскільки такі обставини стосуються (є предметом доказування) питання оголошення фізичної особи померлою.

У контексті наведеного ухвалене судом першої інстанції рішення не можна визнати законним та обґрунтованими (ст. 213 ЦПК України), а тому його належить скасувати з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову (в частині вимоги про визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім).

Решта позову (в частині призначення опікуна над майном ОСОБА_2М.) задоволенню не підлягає, оскільки згідно з ч.1 ст. 44 ЦК України на підставі рішення суду про визнання фізичної особи безвісно відсутньою нотаріус за останнім місцем її проживання описує належне їй майно та встановлює над ним опіку.

Керуючись ст.ст. 43, 45 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 60, 212, 213, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.2-4, ч.2, ч.3, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

РІШИЛА:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 червня 2017 року скасувати.

3. Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

4. Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, безвісно відсутнім із 01.05.2015 р.

5. Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Судді: