Справа №345/2674/17
Провадження № 2/345/1323/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.11.2017 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Мигович О.М.

секретаря Бабійчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуші справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, суд

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що його дружина ОСОБА_3 з якою вони одружились 13.05.2006 року проживала ІНФОРМАЦІЯ_1. Від шлюбу у них дітей не було. Відповідачка по справі ОСОБА_2 є її дочкою від першого шлюбу. 07.09.2016 року дружина позивача ОСОБА_3 померла.

Після її смерті 30.01.2017 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті дружини ОСОБА_3, цього ж числа відповідачка по справі ОСОБА_2 також звернулась до нотаріальної контори з заявою, але про відмову від прийняття спадщини та відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_3

20.03.2017 року приватним нотаріусом позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину житлового будинку по вул.Ломоносова,14 в м.Калуші Івано-Франківської області, яка належала його дружині на праві приватної власності.

Після отримання свідоцтва, йому від родичів стало відомо, що його дружина володіла, ще нерухомим майном в с.Томашівці Калуського району Івано-Франківської області та земельним паєм, які прийняла у спадщину від своїх родичів по заповіту.

З цього приводу 12.06.2017 року позивачем була написана заява про видачу йому свідоцтва про права на спадщину за законом, яким володіла за життя його Дружина ОСОБА_3, а саме на житловий будинок з надвірними спорудами в с.Томашівці Калуського району Івано-Франківської області, земельну частку (пай) та грошові вклади.

Листом нотаріуса від 12.06.2017 року позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та на земельну частку (пай) не можливо, у звязку з відсутністю первинної реєстрації права власності і правовстановлюючих документів та державного акту на право власності на земельну ділянку.

Позивач вважає, що є всі підстави для визнання за ним права власності на спадкове майно, тому з даним позовом змушений звернутися до суду.

У судове засідання позивач не зявилася, однак подав заяву про те, що позов підтримує та просить його задоволити, справу розглянути у його відсутності.

Відповідачка у судове засідання також не зявилася, однак подала заяву про те, що позов визнає, а справу просить розглянути у її відсутності.

Суд, проаналізувавши докази по справі, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав:

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 13.05.2006 року зареєстрував шлюб із ОСОБА_3, що стверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.5). Від даного шлюбу дітей у них не було. Відповідачка по справі ОСОБА_2 являється дочкою ОСОБА_3 від першого шлюбу, яка зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2.

06.09.2016 року ОСОБА_3 померла (а.с.13).

Після її смерті 30.01.2017 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті дружини ОСОБА_3, цього ж числа відповідачка по справі ОСОБА_2 також звернулась до нотаріальної контори з заявою, але про відмову від прийняття спадщини та відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_3 (а.с.16,17).

20.03.2017 року приватним нотаріусом позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину житлового будинку по вул.Ломоносова,14 в м.Калуші Івано-Франківської області, яка належала його дружині на праві приватної власності (а.с.19).

В судовому засіданні також встановлено, що 23.06.1997 року ОСОБА_4 на випадок своєї смерті склала заповіт, згідно якого все належне їй майно на день її смерті заповіла дружині позивача ОСОБА_3 (а.с.28).

З цього приводу 12.06.2017 року позивачем була написана заява про видачу йому свідоцтва про права на спадщину за законом, яким володіла за життя його Дружина ОСОБА_3, а саме на житловий будинок з надвірними спорудами в с.Томашівці Калуського району Івано-Франківської області, земельну частку (пай) та грошові вклади (а.с.20).

Листом нотаріуса від 12.06.2017 року позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та на земельну частку (пай) не можливо, у звязку з відсутністю первинної реєстрації права власності і правовстановлюючих документів та державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с.32).

Згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ІФ №014071 ОСОБА_4 належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності спілки селян «Галичина», розміром 56,17 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) (а.с.31).

Згідно довідок виданих виконкомом Томашівської сільської ради від 10.07.20117 року за №1362, вбачається, що згідно з записом в по господарській книзі №1 сторінка №7, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер 29.04.1997 року та ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_4, яка померла 07.01.1998 року проживали і були зареєстровані т до дня смерті в с.Томашівці, Калуського району Івано-Франківської області в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудам, що знаходиться в с.Томашівці по вул.Дзвонарська,6 Калуського району Івано-Франківської області і розташований на неприватизованій земельній ділянці, площею 0,11 га, що знаходиться на території Томасівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області (а.с.29,30).

Статтею 548 ЦК УРСР в редакції 1963 року закріплено, що для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. (Стаття 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року).

Згідно п. 6 ПостановиПленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року№ 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", де звертається увага на те, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

За змістом абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Таким чином умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Спадкоємець, який постійно проживав разом Із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї ( ч.3 ст. 1268 ЦК України).

Статтею 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. За умовами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_4, яка померла 07.01.1998 року та проживала в ІНФОРМАЦІЯ_5 та залишила заповіт на імя ОСОБА_3. ОСОБА_4 прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав після смерті свого чоловіка ОСОБА_6, який помер 29.04.1997 року, що проживав в ІНФОРМАЦІЯ_5.

Одночасно, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1, у відповідності до ЦК України в редакції 1963 року не входив ні до однієї із черг спадкоємців за законом, як це передбачено ст.ст.529,530 ЦК УРСР ( 1963 р.), а також спадкодавцем не було залишено заповіту відносно нього, в порядку ст.534 ЦК УРСР, тому ОСОБА_1 не може бути спадкоємцем та претендувати на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_4

Таким чином, позивач у відповідності до ЦК України в редакції 1963 року, який був чинним на момент відкриття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_4 згідно заповіту від 23.06.1997 року, не входив ні до однієї із черг спадкоємців за законом, як це передбачено ст.ст.529,530 ЦК УРСР ( 1963 р.), а також не перебував на утриманні у померлої, що також виключає право на спадщину згідно ст.531 ЦК УРСР; спадкодавцем не було залишено заповіту відносно нього, в порядку ст.534 ЦК УРСР, тому ОСОБА_1 не може бути спадкоємцем та претендувати на дане спадкове майно.

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах звялених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи наведене в позові слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

На підставі ст. ст. 529,530 ЦК УРСР ( 1963 р.) та керуючись ст. ст. 213215 ЦПК України, суд

р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано Франківської області через Калуський міськрайонний суд Івано Франківської області шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Головуючий: