АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/7352/2017 Доповідач - Музичко С.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Музичко С.Г.,

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарі - Юрчуку С.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лиюрова Лілія Олександрівна про визнання договору дарування фіктивним та недійсним,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ЛиюроваЛілія Олександрівна про визнання договору дарування фіктивним та недійсним відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі позивач просить ухвалу суду скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог зазначає, що відповідач ОСОБА_3 ухиляється від відшкодування шкоди, завданої ним внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки знаючи про існування спірних відносин єдине своє нерухоме майно - ј частину квартири відчужив за договором дарування свої дітям. Даний договір дарування, на його думку, є фіктивним, а тому існує реальна загроза невиконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, який апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні обставини, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що у квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лиюрова Л.О. про визнання договору дарування фіктивним та недійсним, на підставі якого ухвалою від 13.04.2017 року відкрито провадження у цивільній справі.

Позивач також просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4, а також на 1/8 частку у квартирі АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_8

Заяву обґрунтовано тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до ч.6 ст.153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову" № 9 від 22 лютого 2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

При подачі позову позивач посилався на те, що ОСОБА_3 в цілях ухилення від відшкодування йому майнової шкоди , завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ј частину квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_3 подарував своїм дітям - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Вказував, що ним подано позов до суду про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на його користь з ОСОБА_3 Позивач вважає договір дарування ј частини квартири фіктивним, укладеним без наміру створення правових наслідків.

Отже, позивач оспорює правомірність набуття відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 права власності на ј частину квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 13.10.2016 року.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Отже, відповідачі, як власники ј частини квартири, можуть розпорядитися своїм майном у будь-який час, що у подальшому може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення даного позову.

Вирішуючи питання про відмову у забезпеченні позову суд першої інстанції вказаного не врахував, не пересвідчився в тому, чи дійсно між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, та необґрунтовано виходив з того, що рішення суду, у разі задоволення вимог позивача, не підлягатиме примусовому виконанню.

Оскільки при постановлені оскаржуваної ухвали суд першої інстанції не виконав своїх обов'язків, визначених законом, повно, всебічно й об'єктивно не з'ясував усіх обставин справи, та не дав їм належної оцінки, не врахував вимоги ст. 151 ЦПК України, якими передбачені підстави для забезпечення позову, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваної ухвали суду та передачі питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 312-315, 317 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року скасувати з передачею питання на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді