Справа № 331/3976/17
Провадження 2/331/1167/2017
09 листопада 2017 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Жукової О.Є.
при секретарі Качан К.К.
розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя справу за позовом ОСОБА_1 В»ячеслава Енверовича до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування позикою, інфляційних втрат та процентів за прострочення позики,
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , в якому, з урахуванням збільшених позовних вимог, просив стягнути з відповідача проценти за користування позикою, інфляційні втрати та проценти за прострочення позики в сумі 48 564,15 гривень, зазначивши, що відповідач на момент 21.12.2009 року мав невиконане грошове зобов»язання за договорами позики від 20 грудня 2008 року, яке по теперішній час не виконане, з огляду на що відповідач повинен відшкодувати позивачу вказану суму відповідно до ст. 625 ЦК України за період з 18.01.2017 року по 09.10.2017 року включно.
В судове засідання представник позивача ОСОБА_3 надала заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягала на задоволенні позову .
Відповідач ОСОБА_2, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи , до судового засідання не з»явилася , про причину неявки суд не повідомила, в зв»язку з чим, на підставі ст. 169 ЦПК України, справу розглянуто у відсутність відповідача , на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.
Суд, дослідивши матеріали справи , приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Так, судом встановлено, що 20 грудня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала від позивача грошові кошти в сумі 175 000 гривень на строк до 20 грудня 2010 року . п. 6 зазначеного договору встановлено, що його дія закінчується виконанням сторонами своїх зобов»язань .
Крім того, 20 грудня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала від позивача грошові кошти в сумі 86 000 гривень у валютному еквіваленті в розмірі 17 000 доларів США на строк до 20 грудня 2009 року . п. 6 зазначеного договору встановлено, що його дія закінчується виконанням сторонами своїх зобов»язань .
Вказані обставини встановленні рішеннями Жовтневого районного суду м. Запоріжжя у справах 2/331/232/13, 2/331/2280/14, 331/89/15-ц, 331/6120/16.
На теперішній час сума боргу ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 не сплачена, тобто, зобов»язання за договорами позики відповідачем не виконані.
Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 604609 ЦК, відповідно до яких зобовязання припиняється:
1) виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК). Належним є виконання зобовязання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання;
2) за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами (ст. 600 ЦК);
3) зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги (ст. 601 ЦК);
4) за домовленістю сторін (ст. 604 ЦК);
5) внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обовязків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора (ст. 605 ЦК);
6) поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст. 606 ЦК);
7) неможливістю його виконання у звязку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає (ст. 607 ЦК);
8) смертю боржника, якщо воно є нерозривно повязаним з його особою і у звязку з цим не може бути виконане іншою особою (ч. 1 ст. 608 ЦК);
9) смертю кредитора, якщо воно є нерозривно повязаним з особою кредитора (ч. 2 ст. 608 ЦК);
10) ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобовязання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобовязаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю (ст. 609 ЦК).
Зважаючи на відсутність у зазначених правових нормах такої підстави припинення зобовязання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, слід дійти висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК.
Ця правова позиція підтверджена і судовою практикою Верховного Суду України (Постанова Верховного Суду України від 20 грудня 2010 р. у справі № 3-57гс10, від 4 липня 2011 р. у справі № 3-65гс11, від 12 вересня 2011 р. у справі № 3-73гс11, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 3-89гс11, від 14 листопада 2011 р. у справі № 3-116гс11, від 23 січня 2012 р. у справі № 3-142гс11).
З огляну на вищевикладене, з ОСОБА_2 на користь позивача належить відповідно до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України стягнути 3% річних за договорами позики від 20 грудня 2008 року за період з 18.01.2017 року по 09.10.2017 року в розмірі 4 220,82 гривень та 2074,24 гривень відповідно .
Крім того, суд зазначає, що проценти, визначені статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобовязання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК, і процентів, що стягуються відповідно до ст. 625 ЦК, а також відсутність у чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених ст. 536 ЦК та іншими статтями, і відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК, є правомірним .
Ця позиція підтверджується практикою Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 29 травня 2013 р. у справі № 6-39цс13).
Тобто, у відповідності до вимог ст. 1048 ЦК України з відповідача також слід стягнути проценти за користування позикою за договорами від 20 грудня 2008 року в розмірі облікової ставки НБУ , за період з 18.01.2017 року по 09.10.2017 року в розмірі 7 977,95 гривень та 9 593,13 гривень відповідно.
Разом з тим, як передбачено нормами Закону від 3 липня 1991 р. № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
З врахуванням вищевикладеного, суд вважає що є підстави для стягнення з відповідача інфляційних за договором від 20 грудня 2008 року , за яким відповідачка отримала 175 000 гривень , відповідно до розрахунку наданого позивачем з січня 2017 року в розмірі 17 879,49 гривень.
Таким чином , позовні вимоги підлягають задоволенню та з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути суму інфляційних втрат в розмірі 17 879,49 гривень, проценти за користування позикою на загальну суму 24 389,60 гривень, три проценти річних від простроченої суми в розмірі 6 295,06 гривень.
Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, стягнувши з відповідача на користь держави судовий збір 640,00 гривень .
Керуючись ст. 10,11, 209, 212,214,215, 217, 218, 224-226 ЦПК України, суд ,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 В»ячеслава Енверовича до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування позикою, інфляційних втрат та процентів за прострочення позики задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 В»ячеслава Енверовича суму інфляційних втрат в розмірі 17 879 ( сімнадцять тисяч вісімсот сімдесят дев»ять) гривень 49 копійок, проценти за користування позикою в сумі 24 389 ( двадцять чотири тисячі триста вісімдесят дев»ять ) гривень 60 копійок, три проценти річних від простроченої суми в розмірі 6 295 ( шість тисяч двісті дев»яносто п»ять ) гривень 06 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 640 ( шістсот сорок ) гривень 00 копійок .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача , поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Суддя: