Справа № 591/3812/17
Провадження № 2/591/2144/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Кривцової Г.В.

з участю секретаря Кальченко М.В.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

21 липня 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вищевказаним позовом, свої вимоги мотивує тим, що 15 січня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір б/н, згідно з яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту у розмірі 25000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті htt://privatbank.ua/term/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленими Тарифами Банку, що викладені на вищевказаному сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.12.6 Правил користування платіжною карткою. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Власник карти зобовязаний слідкувати за витрати тами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту.

Оскільки відповідач взяті на себе зобовязання не виконував належним чином, виникла заборгованість за кредитним договором станом на 13 червня 2017 року в загальній сумі 53 718,04 грн., з яких: 17 399,06 грн. тіло кредиту, 14 405,17 грн. нараховані відсотки за користування кредитом, 18 879,62 грн. нарахована пенею, крім того штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 2 534,19 грн. штраф (процентна складова). Посилаючись на норми ст.ст. 526, 527, 530, 549, 610, 615, 628, 629, 1050, 1054 ЦК України, вказану суму заборгованості, а також понесені судові витрати позивач просить стягнути з відповідача.

В судове засідання представник позивача не зявився, направив клопотання про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав повністю.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували, просили відмовити.

ОСОБА_1 надав суду письмові заперечення (а.с.42-44), суть яких зводиться до того, що відповідач не отримував ту суму, про яку заявляє Банк як виданий кредит, і не користувався кредитними коштами банку, а ці кошти були викрадені з рахунку позивача, і це вже доведено в судовому порядку. При цьому відповідач пояснив, що 30 червня 2015 року він виявив несанкціоноване перерахування коштів з його основного (підприємницького) рахунку, відкритого у позивача, на його картковий рахунок для виплат, після чого з карткового рахунку почалося списання коштів. Наявні обставини були встановлені та належним чином досліджені в судовому засіданні під час розгляду Зарічним районним судом м. Суми цивільної справи № 591/1090/16-ц.

Відповідач вказує, що всього з основного рахунку та кредитного (карткового рахунку із встановленим кредитним лімітом 25000 грн.) невстановленими особами було викрадено грошові кошти у сумі 71 548,51 грн., з яких 24 962,18 грн. - кошти належні Банку, викрадені невідомими особами шляхом використання кредитного ліміту; а 46586,33 грн. - особисті кошти відповідача, викрадені невідомими особами з основного рахунку відповідача.

Відповідач надав суду копію рішення суду, відповідно до якого ПАТ КБ «Приватбанк» є боржником ОСОБА_1 на суму 89 644,78 грн., в звязку з вищевказаними обставинами, що стосуються викрадення коштів з рахунків відповідача.

Дане судове рішення набрало законної сили.

Крім того, відповідач зазначає, що він не мав ніякого відношення до використання викрадених за рахунок кредитного ліміту коштів в сумі 24962,18 грн., але не зважаючи на це Банк продовжував нараховувати та утримувати з усіх рахунків відповідача грошові кошти на погашення викраденого кредитного ліміту, що і стало причиною звернення відповідача до суду у березні 2016 року. За період з липня 2015 року по серпень 2016 року з банківських рахунків відповідача в якості відсотків та штрафних санкцій, нарахованих на викрадений ліміт, позивачем було необґрунтовано та незаконно знято 15 695,42 грн., що також було предметом судового розгляду у вказаній справі.

На цих підставах просить відмовити банку у задоволенні даного позову в повному обсязі, оскільки Банк неправомірно намагається стягнути з нього неотримані відповідачем кредитні кошти, неправомірно нараховує на них відсотки та штрафні санкції, і ці обставини вже встановлені судом у іншій цивільній справі і не підлягають доказуванню.

Суд, вислухавши відповідача та його представника, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних умовах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судом встановлено, що 15 січня 2013 року ОСОБА_1 уклав Договір з ПАТ КБ «Приватбанк» про отримання банківських послуг, підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.10).

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобовязаний погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених даним Договором.

Посилаючись на те, що відповідач не виконував належним чином умови договору, ПАТ КБ «Приватбанк» нарахував відповідачу заборгованість станом на 13 червня 2017 року за кредитним договором в загальній сумі 53 718,04 грн., з яких: 17 399,06 грн. тіло кредиту, 14 405,17 грн. нараховані відсотки за користування кредитом, 18 879,62 грн. нарахована пеня, крім того, штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 2 534,19 грн. штраф (процентна складова) (а.с.9).

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 06 січня 2017 року, яке набрало законної сили, встановлені наступні обставини.

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа: НБУ, про відшкодування майнової шкоди та стягнення пені, який у подальшому було уточнено, посилаючись на те, що він є клієнтом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») і відповідно до заяви від 23 квітня 2014 року йому, як фізичній особі-підприємцю, було відкрито поточний рахунок у гривні № 5990, обслуговування якого здійснювалось по системі «Приват24» та за допомогою картки «Ключ до рахунку», виданої банком. Крім того, йому як фізичній особі у цьому банку були відкриті рахунки: для виплат (зарплатний) № 728135 та картковий кредитний рахунок (кредитна картка) № 065014. Вказував, що 30 червня 2015 року ним виявлено несанкціоновані трансакції по його трьох рахунках та зняття коштів з його зарплатної картки (рахунок № 728135), після того як на його телефон почали надходити СМС-повідомлення із сумами, які несанкціоновано знімались з даної картки. З метою заблокування вказаної картки та зняття з неї залишків коштів, щоб таким чином унеможливити несанкціоновані трансакції за належними йому рахунками він негайно звернувся до центрального офісу Сумської філії ПАТ КБ «ПриватБанк», де його рахунки були заблоковані.

Вважав, що несанкціоноване проведення банківських операцій з трьома його картковими рахунками могло мати місце лише за участю працівників банку або колишніх працівників, яким за родом їх роботи могли бути відомі реквізити його рахунків, які обслуговують платіжні системи банку, створюють програмні забезпечення для обслуговування рахунків клієнтів, мають чи можуть мати доступ до систем захисту програмних забезпечень, які використовуються банком для роботи з клієнтами. Без використання ключа та без знання пін-коду поточного рахунку № 5990, без створення ним платіжного документа за допомогою наявного у нього ключа та пін-коду, було здійснено переказ коштів з цього рахунку на його картковий рахунок для виплат (зарплатний) № 728135 з подальшим викраденням.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» за порушення умов договору 89 644 грн. 78 коп., з яких: 46 586 грн. 33 коп. його особисті кошти, перераховані невідомими особами з основного та кредитного рахунків на картковий рахунок; 2 096 грн. 59 коп. комісійні утримання, здійснені банком; 25 266 грн. 44 коп. пені за неналежний переказ коштів, передбаченої п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»; 15 695 грн. 42 коп. відсотків та штрафних санкцій, нарахованих та утриманих банком за несанкціонований овердрафт, користування кредитом та прострочення його повернення.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 6 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 22 лютого 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 89 644 грн. 78 коп., з яких: 46 586 грн. 33 коп. особистих коштів, безпідставно списаних з його банківських рахунків; 2 096 грн. 59 коп. суми комісії, утриманої банком за несанкціоноване перерахування ним коштів з основного та кредитного рахунків позивача на його картковий рахунок для виплат; 25 266 грн. 44 коп. пеня за неналежний переказ коштів; 15 695 грн. 42 коп. відсотки та штрафні санкції, нараховані та утримані ПАТ КБ «ПриватБанк» за несанкціонований овердрафт, користування кредитом та за прострочення його повернення. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанцій, вірно застосувавши положення ст. ст. 1068, 1071, 1072, 1073 ЦК України, Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», пп. 5, 6, 7, 9 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 5 листопада 2014 року № 705, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), правильно виходив з того, що банк не надав доказів, які б спростовували доводи позивача про те, що він своїми діями чи бездіяльністю не сприяв несанкціонованому списанню грошових коштів з його рахунків, не розголошував інформацію, яка б давала змогу ініціювати платіжні операції, а тому банк зобовязаний сплатити позивачу, який невідкладно повідомив банк про платіжні операції, що ним не здійснювалися, кошти, які були несанкціоновано занятті з його рахунків.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 13 травня 2015 року № 6-71цс15, яка згідно з ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Звертаючись до суду з даною позовною заявою про стягнення боргу за кредитним договором укладеним з ОСОБА_1 від 15 січня 2013 року б/н, ПАТ «КБ «ПриватБанк» надав розрахунки заборгованості.

Із наданого розрахунку заборгованості за договором №б/н від 15.01.2013 року, станом на 31.12.2015 року (а.с.6-8) вбачається, що в графі «Сальдо, на яке в цьому періоді проценти не нараховуються (пільговий період)» зазначена сума у розмірі 24 956,34 грн. пільговий період якої почався 30 червня 2015 року, що відповідає встановленим рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 06 січня 2017 року обставинам щодо викрадення з кредитного рахунку № 065014 коштів кредитного ліміту (а.с.46).

Таким чином, судом встановлено, що предметом даного позову є кошти (кредитний ліміт 25000 грн.), які, в тому числі, були несанкціоновано зняті з кредитного рахунку ОСОБА_1 30 червня 2017 року.

Крім того, за період з 30 червня 2015 року по 18 травня 2016 року банк здійснив нарахування відсотків та штрафних санкцій на суму заборгованості у розмірі 14 543,46 грн. (а.с.46).

Оскільки судовим рішенням встановлено, що з основного та кредитного рахунків ОСОБА_1 30 червня 2017 року невстановленими особами було несанкціоновано знято 46 586,33 грн. особистих коштів відповідача, в тому числі 26 507,51 грн. з кредитного рахунку, стосовно вказаних сум коштів вже прийнято рішення суду, то вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» намагається стягнути з ОСОБА_1 суму боргу за кредитним договором, яка утворилася не з вини відповідача, власника рахунку, при цьому сам Банк являється боржником перед ОСОБА_1 за встановленими раніше судом в іншій справі обставинами, що стосуються саме вказаної суми кредитного ліміту.

Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що заборгованість за кредитним договором утворилась внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе обовязків, в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 526, 527, 530, 611, 625, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду, а у разі відсутності особи у судовому засіданні з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне рішення суду складено в пятиденний строк з дня закінчення розгляду справи.

Суддя Зарічного районного суду м. Суми Г.В. Кривцова