Ухвала

іменем україни

06 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

КузнєцоваВ.О., Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09 грудня 2015 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 24 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - ПАТ «НАСК «Оранта») про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди, посилаючись на те, що 25 грудня 2013 року на території Російської Федерації внаслідок наїзду на перешкоду його автомобіль Ford Focus отримав механічні пошкодження, дана дорожньо - транспортна пригода відноситься до страхового випадку.

Також зазначив, що 08 жовтня 2013 року він уклав договір добровільного страхування транспортного засобу з ПАТ «НАСК «Оранта», про страховий випадок в належні строки повідомив страховика, однак останній відмовляється виплачувати страхове відшкодування.

В зв'язку з викладеним та з урахуванням уточнень до позову ОСОБА_4 просив суд стягнути на його користь страхове відшкодування в розмірі 123 240 грн 28 коп. та 150 000 грн - моральної шкоди, завданої порушенням відповідачем його прав.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_4 суму страхового відшкодування в розмірі 32 695 грн 13 коп.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 24 березня 2016 року, рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09 грудня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_4 у дохід держави судового збору скасовано.

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів в оскаржуваній частині, а саме про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди, ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не встановлено.

Судами встановлено, що 08 жовтня 2013 року між позивачем та ВАТ «НАСК «Оранта», правонаступником є ПАТ «НАСК «Оранта», укладено договір добровільного страхування транспортного засобу Ford Focus, який належить ОСОБА_4, строк дії договору з 09 жовтня 2013 року до 08 грудня 2014 року.

25 грудня 2013 року на автодорозі біля села Юрьєво -1 Істринського району Московської області (Російська Федерація) ОСОБА_4, керуючи автомобілем Ford Focus, д.р.н. НОМЕР_1, допустив наїзд на перешкоду, що спричинило пошкодження транспортного засобу.

Постановою від 25 грудня 2015 року в порушенні справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 відмовлено в зав'язку з відсутністю ознак адміністративного правопорушення.

Довідкою про ДТП, виданою відділом державної Інспекції безпеки дорожнього руху Головного управління Внутрішніх Справ Московської області РФ по Істринському району від 25 грудня 2013 року підтверджується, що внаслідок ДТП автомобіль, що належить позивачу, отримав механічні пошкодження.

25 грудня 2013 року ОСОБА_4 повідомив страхову компанію про страховий випадок.

ПАТ «НАСК «Оранта» листами № 09-03-09/2551 від 12 грудня 2014 року та за № 09-02-09/5755 від 25 березня 2014 року відмовило у виплаті страхового відшкодування, в зв'язку з несвоєчасним повідомленням страховика про настання страхового випадку та несвоєчасного надання письмової заяви про страхову виплату (а.с. 19).

Позивач відремонтував автомобіль за власні кошти в місті Москва у ТОВ «Челси Авто» у період з грудня 2013 року по червень 2014 року, що підтверджується нарядом-замовленням № від 26 грудня 2013 року та додатками до нього про види робіт, їх вартість, вартість запасних частин, що підлягали заміні на пошкодженому в ДТП автомобілі, за що ОСОБА_4 сплатив 135 422 російських рублів, що в гривневому еквіваленті дорівнює 33 174 грн 33 коп.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Договір страхування укладається у письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката) (ч. 1 ст. 981 ЦК України).

За правилами ст. 990 ЦК Українистраховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Страховими ризиками за договором страхування (п. 1.3.) є події, наслідком яких є пошкодження застрахованого транспортного засобу (п. 4.1.1.1.) та/або незаконне заволодіння цим транспортним засобом (п. 4.1.2.).

Пунктом 13.7. договору добровільного страхування, укладеного між сторонами, передбачено, що у разі здійснення страхувальником (вигодонабувачем) відновлювального ремонту застрахованого ТЗ без попереднього погодження зі страховиком розмір збитку визначається виключно на підставі п. 13.6.1.,а саме: калькуляції вартості відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ та /або акта автотоварознавчого дослідження, що складається аварійним комісаром, сертифікованим експертом або спеціалістом.

Виходячи з п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України та п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку у строк, встановлений за договором, здійснити страхову виплату.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції частково задовольняючи позов в частині стягнення зі страхової компанії страхового відшкодування в розмірі 32 695 грн 13 коп., дослідивши докази в справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку, оскільки вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, визначена згідно наряда-замовлення № від 26 грудня 2013 року та додатками до нього про види робіт, їх вартість, вартість запасних частин ТОВ «Челси Авто». При цьому, судом вірно зазначено про те, що позивач за власною ініціативою, без попереднього повідомлення страховика, визначення чи узгодження з останнім розміру завданої йому шкоди, здійснив ремонт пошкодженого транспортного засобу.

Також суди правомірно відмовили позивачу в стягненні з відповідача моральної шкоди, виходячи з того, що нідоговором, ні законом таке відшкодування не передбачено.

Зазначені висновки судів відповідають обставинам справи й узгоджуються з нормами матеріального права.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 висновків судів не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Таким чином, оскаржувані рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Рішення судів в частині стягнення судових витрат не оскаржуються, а тому в цій частині не переглядаються.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09 грудня 2015 року в частині не скасованій рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 24 березня 2016 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 24 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов

Т.Л.Ізмайлова

С.О.Карпенко