АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/293/17 Справа № 185/4870/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року м.Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Пищиди М.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні жилими приміщеннями, земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, за яким, з урахуванням уточнень просив зобов'язати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не чинити позивачу перешкод в користуванні житловим приміщенням та земельною ділянкою за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Тепла, буд. 12 і усунути порушення прав позивача як власника, зобов'язати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відновити забір позивача із шиферу, відновити паркан, повернути викрадені у позивача 8 штук металевих труб діаметром 108, довжиною 10,5 метри, шахтний шланг діаметром 2 дюйми довжиною 35 метрів, відновити половину житлового будинку, стягнути з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 10000 грн., а також стягнути з відповідачів всі судові витрати.

В обґрунтування позову посилається на те, що він проживав з відповідачем ОСОБА_3 до 1963 року. Шлюб був розірваний 05 березня 1963 року. Позивач має в приватній власності домоволодіння, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Тепла, буд. 12 (раніше вул. ОСОБА_6) і там мешкає по сьогоднішній час. Відповідач ОСОБА_3 мешкає за іншою адресою по вулиці Сковороди Григорія, буд. 9 (раніше вул. Комсомольська) в місті Павлограді. Відповідач ОСОБА_3 неодноразово перешкоджала в користуванні власністю позивача, а саме 2014 році вона побила позивачу забір із шиферу, приблизно 12 штук, поламала паркан, викрала 8 штук металевих труб діаметром 108, довжиною 10,5 метри. В 2015 році ОСОБА_3 хотіла підпалити позивачу будинок (під стріху заложила мені солому і намагалась підпалити). В цьому році відповідач ОСОБА_3 викрала у позивача з огороду шахтний шланг діаметром 2 дюйми довжиною 35 метрів, розламала і повалила половину житлового будинку, заважає користуватися земельною ділянкою позивача, не дає висаджувати позивачу огородину, знищує її, від нею неодноразово лунають погрози розправою на адресу позивача. Відповідач ОСОБА_3 приводить до позивача осіб, які відбули покарання в місцях позбавлення волі і за допомогою їх погрожує позивачу розправою. Зазначає, що постійне перешкоджання у користуванні позивачу законними правами, нищення та заволодіння майном, погрози розправою на його адресу, образи, тілесні ушкодження відносно позивача, принижує його честь і людську гідність, призводить до моральних переживань у зв'язку з ушкодженням і викрадення майна позивача і ушкодженням здоров'я, а також в порушенні права власності, в порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми. Позивач неодноразово вимушений був звертатися до правоохоронних органів, але відповідач ОСОБА_3 на попередження не реагує, продовжує нищити майно позивача, а тому завдану позивачу моральну шкоду останній оцінює у розмірі 10 000 грн., у звязку з чим просив позов задовольнити.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зазначене рішення ухвалено з додержанням вказаних вимог закону.

Так, судом встановлено, що як вбачається із копії свідоцтва про розірвання шлюбу І-Ки № 298364, виданого 05.03.1963 р., актовий запис № 74, 05.03.1963 р. було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.6). Відповідно до копії адресної довідки від 16.11.1994 р. ОСОБА_4 28.12.1089 р. прописана за адресою м. Павлоград, вул. Комсомольська, 9 (а.с. 5).

Згідно із ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Відмовляючи у задоволенні позову міськрайонний суд обґрунтовано виходив з того, що позивачем не було надано жодних доказів як того, що він є власником житлового приміщення та земельної ділянки за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Тепла, буд. 12, а так і того, що відповідачі у справі пошкодили та викрали належне позивачу майно чи перешкоджали ним користуватися, рівно як і погрожували позивачу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Так, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а статтею ст. 212 ЦПК України передбачено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проте позивачем доказів на підтвердження своїх вимог суду надано не було.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно відмовив в задоволені позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення та ці доводи зводяться до незгоди з цими висновками суду по оцінці доказів та особистої незгоди з рішенням суду.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права та у відповідності з нормами матеріального права і відсутні передбачені ст.309 ЦПК України підстави для скасування або його зміни.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді М.М. Пищида

ОСОБА_7