МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Пр. №2/521/1464/17
13 березня 2017 року м. Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого - судді Сегеди О.М.,
при секретарі - Тищенко Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Публічне акціонерне товариство Страхова компанія «Скайд» про стягнення матеріальних збитків,
У жовтні 2016 року ОСОБА_2звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Публічне акціонерне товариство Страхова компанія «Скайд» (далі - ПАТ СК «Скайд»), посилаючись на те, що 24 травня 2016року о 22 годині 15 хвилин, ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки «Toyota» державний номер НОМЕР_2, на перехресті вулиць Успенська - Преображенська у місті Одесі проїхав перехрестя на заборонений (червоний) сигнал світлофора, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем «Hуundai» державний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_2, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. В результаті дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу на праві власності автомобіль було пошкоджено.
Причиною зіткнення транспортних засобів стало порушення водієм ОСОБА_3, п.п. 8.7.3 Правил дорожнього руху України (далі-Правила), затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306.
Вина ОСОБА_3 підтверджується постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 07 липня 2016р., відповідно до якої останній був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.
Позивач також вказував, що окрім матеріальної шкоди, він поніс витрати в сумі 1200,00грн. на визначення вартості матеріального збитку, завданого автомобілю.
Представник позивача, діючий за довіреністю від 05 жовтня 2016р., в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, якою підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі, та розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі (а.с.54,71).
Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України (а.с.61,63,64).
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ПАТ СК «Скайд»в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України (а.с.57,65).
Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв'язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, суд зі згоди представника позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.
Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.
Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються розділом третім главою 82 книги п'ятої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.
Судом встановлено, що 24 травня 2016року о 22 годині 15 хвилин, ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки «Toyota» державний номер НОМЕР_2, на перехресті вулиць Успенська - Преображенська у місті Одесі проїхав перехрестя на заборонений (червоний) сигнал світлофора, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем «Hуundai» державний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_2, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с. 31).
Причиною зіткнення транспортних засобів стало порушення водієм ОСОБА_3, п.п. 8.7.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306.
Вина ОСОБА_3 підтверджується постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 07 липня 2016р., відповідно до якої останній був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України у вигляді штрафу у розмірі 340,00грн. (а.с.31).
Згідно ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Тому, суд при винесенні рішення не з'ясовує обставин справи, які підтверджують вину відповідача у спричиненні механічних пошкоджень автомобілю марки «Hуundai Маtrix», реєстраційний номер НОМЕР_3.
З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу, а саме автомобіля марки «Toyota» державний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3, була застрахована ПАТ СК «Скайд» за полісом №АЕ 5639181(а.с.6).
Власником автомобіля марки «Toyota» державний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3 є ОСОБА_4, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії АП2№075861 від 07 червня 2016року (а.с.7).
Встановлено, що 23 серпня 2016року ОСОБА_2 звертався до ОСОБА_3 із досудовою претензією про добровільне відшкодування завданої йому матеріальної шкоди (а.с.14).
Згідно із частинами другою, п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003р. № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003р. за № 1074/8395 із змінами (далі - Методика) - вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Пунктом 2.4. Методики зазначено, що вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ.
Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.
Отже, за змістом указаних положень законодавства вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).
Згідно з роз'ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992р. N 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну. Постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, проте має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.
З змісту правової позиції судової палати у цивільних справах Верховного Суду України по справі 6-2808 цс 15 від 20 січня 2016 року вбачається, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Отже, за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.
Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Що стосується інших вимог позивача, то суд вважає, що вони не можуть бути задоволені, у зв'язку з їх недоведеністю.
Позивачем до суду не було надано доказів сплати ним 1200,00грн. за проведення оцінки вартості матеріального збитку, нанесеного власнику автомобілю «Hуundai Маtrix», реєстраційний номер НОМЕР_3 та складення звіту №5716 від 28 червня 2016р., у зв'язку з чим зазначені вимоги задоволенню не підлягають.
Відповідачем не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень.
Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на свій розсуд.
Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.
Суд вважає, що позивачем вчинено всі дії, згідно із законом для досудового врегулювання
Оскільки позовні вимоги задоволенні частково, то з ОСОБА_3 необхідно стягнути судовій збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, який складає 551,20 грн.
Керуючись ст.ст. 11, 16, 1166, 1167, 1187, 1194 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Публічне акціонерне товариство Страхова компанія «Скайд» про стягнення матеріальних збитків- задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_4, на користь ОСОБА_2суму судового збору в розмірі 551,20 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Іншими особами, які брали участь у справі, заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: О.М. Сегеда