Справа № 337/4679/16-ц
Провадження № 2/337/173/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2017 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя

у складі: головуючого судді Гнатик Г.Є.

при секретарі Жевакіній Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа відділ опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району м.Запоріжжя про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

У позові вказала, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 05.04.2005 року, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син - ОСОБА_3. Шлюб між ними розірвано 16.06. 2010 року.

Ще у період перебування у шлюбі, з відповідача ОСОБА_2, за рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя 03.05.2006 року було стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини заробітку, а також аліменти на її утримання до досягнення дитиною віку 3 років. В той час, відповідач хоч і проживав разом з ними, але про дитину не піклувався. ОСОБА_2 постійно ухиляється від сплати аліментів, від виконання своїх батьківських обов'язків, не цікавиться життям дитини, його розвитком. Станом на 01.07.2016 року має заборгованість по сплаті аліментів у сумі 47 462 грн. 15 коп. Оскільки ОСОБА_2 не піклується про дитину, просила позбавити його батьківських прав відносно неповнолітнього сина.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала позов. Суду пояснила, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого мають неповнолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між нею та ОСОБА_2 розірвано 16.06.2010 року за рішенням суду, у той час відповідач перебував у місцях позбавлення волі і звільнився приблизно 3 роки тому. Вона надавала ОСОБА_2 можливість спілкуватися з дитиною, але в останній раз він відвідував сина 8 місяців тому. Останні три роки батько та син бачилися приблизно 1 раз на місяць. Аліменти на утримання дитини ОСОБА_2 не сплачує, має велику заборгованість по аліментам. З метою уникнення в майбутньому матеріальних претензій з боку ОСОБА_2 до сина у частині стягнення на його користь аліментів, через невиконання ОСОБА_2 батьківських обов'язків, вона звернулася до суду з даним позовом та просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав.

Представник ОСОБА_1- ОСОБА_4 підтримала її позов та просить його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 заперечує проти задоволення позову. Суду пояснив, що він перебував у місцях позбавлення волі до 27.12.2013 року, звільнився і приблизно через місяць він з ОСОБА_1 та сином почали проживати разом у неї в квартирі і жили разом до вересня 2015 року. З колишньою дружиною у нього непрості стосунки, а коли вона дізналася про те, що він має іншу жінку, почалися неприємності- вона не давала спілкуватися з сином, настроювала проти нього сина, коли він телефонував синові, той не брав слухавку, не бажав з ним спілкуватися. Він хоче спілкуватися з сином, вважає, що дитина не повинна страждати через їх стосунки. Аліменти на утримання сина виплачував з колонії, потом працював, але зараз потребує операції на нирці, не може пройти медичну комісію з приводу працевлаштування, тому не працює. Він не відмовляється сплачувати аліменти, спілкуватися з дитиною, категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, тому просив позов залишити без задоволення.

Представник третьої особи Служби ( управління) у справах дітей пояснив суду, що орган опіки та піклування на засіданні комісії, заслухавши обох батьків, дослідивши умови проживання позивача та відповідача, поспілкувавшись з неповнолітнім, який не бажав на той час спілкуватися з батьком, прийшов до висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо неповнолітнього сина.

Свідок ОСОБА_5 пояснила суду, що вона є сусідкою ОСОБА_1 та дружила з дочкою ОСОБА_1 ОСОБА_6, часто бувала у них в квартирі. ОСОБА_2 бачила там кілька разів влітку 2015 року. Кілька разів чула як ОСОБА_2 кричав на сина. Вона не чула щоб ОСОБА_1 забороняла сину спілкуватися з батьком. Зі слів ОСОБА_3 їй відомо, що той не бажає спілкуватися з батьком. У грудні 2016 року вона з ОСОБА_3 бачили ОСОБА_2 на вулиці, той пройшов повз них навіть не привітався.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що вона є подругою ОСОБА_1 та бувала у неї у квартирі, приблизно 3-4 рази на тиждень, але батька дитини не бачила там жодного разу. ОСОБА_8 казав її дочці, що батько його ображає, принижує. На її думку ОСОБА_1 не заперечує проти спілкування сина з батьком. Також один чи два рази вона бачила, як ОСОБА_1 і ОСОБА_2 приходили разом за сином після курсів англійської мови.

Свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що після того, як ОСОБА_2 звільнився з місць позбавлення волі і до 20.05.2015 року, вона неодноразово бачила як він та ОСОБА_1 гуляли з сином. Також бачила на вулиці, як батько гуляв з сином десь два рази на тиждень. Після 20.05.2015 року вона просто не виходила на вулицю та нікого не бачила.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, її представника, відповідача, третьої особи, пояснення свідків, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягаючими задоволенню у зв'язку з наступним.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають Із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.. 212 ЦПК України,, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність і допустимість, достовірність кожного доказу, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст.ст.10, 11, 27, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 05.04.2005 року ( а.с. 6), який розірвано рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя 16.06.2010 року, що не оспорюється сторонами, підтверджено у судовому засіданні як позивачем так і відповідачем, також підтверджено копією паспорту ОСОБА_1 ( а.с.5).

Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину- сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.7).

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 03.05.2006 року було стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_8 в розмірі 1/4 частини заробітку ( а.с 8).

Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментам, станом на 01.02.2017 року ОСОБА_2 має заборгованість по аліментам у сумі 52 623 грн. 25 коп.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 пояснював, що він потребує операції бо має опущення нирки і не може пройти комісію при оформленні на роботу, тому не може працевлаштуватися. Від сплати аліментів не ухиляється, не відмовляється від сина, бажає з ним спілкуватися, але через втручання у їх взаємовідносини колишньої дружини, син не бажає з ним спілкуватися.

Згідно з положеннями ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

При цьому, вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав встановлено ч. 1 ст. 164 СК України, за змістом якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно з п. 15 постанови Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно зазначених норм права, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків стосовно дитини.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, спілкування з дитиною, що підтверджено показаннями свідка ОСОБА_9, яка неодноразово бачила, як ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх син гуляли разом, як батько гуляв з сином, приблизно 2 рази на тиждень.

Наявність у ОСОБА_2 заборгованості по аліментам, не є підставою для позбавлення його батьківських прав.

У судовому засіданні ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, спілкування з яким відбувалося у присутності психолога ОСОБА_10, пояснив, що батько минулої зими приходив до них у квартиру, приблизно один раз на тиждень, також запрошував його у кафе, де був він, батько та жінка батька, пригощав коктейлем та піцею. Іноді батько через свою матір, а його бабусю ОСОБА_12, передавав для нього гроші, від 100 грн. до 500 грн., частину яких він віддавав матері, а частину витрачав на свої потреби. Його мати спочатку хотіла щоб він спілкувався з батьком, а потім передумала і сама перестала з ним спілкуватися з березня 2016 року. Він востаннє спілкувався з батьком по телефону 18.06.2016 року. Він не бажає спілкуватися з батьком, у нього є мама, та виказував до батька претензії, які аналогічні претензіям до відповідача, які озвучувала у судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та такими ж словами. Також додав, що не бажає у майбутньому, коли виросте, сплачувати батькові аліменти.

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району № 03/01-11/0078 від 30.01.2017 року, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулося 18.01.2017 року, на якому були присутні ОСОБА_1, ОСОБА_2, розглядалося питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього сина. Орган опіки та піклування дійшов до висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, у тому числі і коли ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України, роз'яснює, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою впливу на осіб, які порушують батьківські обов'язки.

Враховуючи вказані вище обставини, те, що батько дитини не ухиляється від виконання своїх обов'язків, які не може здійснювати через стосунки між ним та колишньою дружиною, суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, необхідно відмовити.

Пояснення свідків ОСОБА_6, ОСОБА_11, суд не бере до уваги, оскільки свідок ОСОБА_6 є дочкою позивачки ОСОБА_1, а свідок ОСОБА_11 рідною сестрою позивачки ОСОБА_1 та аони зацікавлені у розгляді справи.

Керуючись ст.ст. 164, 165 СК України, ст.ст. 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа відділ опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району м.Запоріжжя про позбавлення батьківських прав, залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів через Хортицький районний суд м.Запоріжжя.

Суддя: Г.Є. Гнатик