АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/4692/17 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/2073/К/17 Зімін М.В.
Категорія - 26 (I) Доповідач Барильська А.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

судді: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Кислиця І.В.,

за участі: представника Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - Кукуруза Дарї Сергіївни,

представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 вересня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2017 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» і просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 224 000 грн. у зв'язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, втратою професійної працездатності в розмірі 35 %.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 вересня 2017 рокупозов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 24000 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб, на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 640 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

На думку представника відповідача, визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також визначаючи розмір моральної шкоди суд не звернув увагу на практику розгляду аналогічних спорів іншими судами.

Також представник відповідача вважає, що обов'язок з відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження здоров'я, покладено на Фонд соціального страхування, а не на підприємство.

Крім того, крім підприємства відповідача позивач працював на інших підприємствах.

Представник відповідач посилається й на те, що судом не досліджено, що в діях відповідача відсутній такий елемент правопорушення, як протиправність поведінки відповідача, який не приховував від позивача важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував, тобто протиправних дій відносно позивача не вчиняв.

Також представник відповідача зауважує, що відсутні докази в підтвердження наявності факту заподіяння позивачу моральної шкоди, якими можуть бути лише висновки медичних установ, та підтвердження протиправності поведінки відповідача. При цьому, при укладенні трудового договору позивач був під підпис ознайомлений із наявністю шкідливих умов праці та не ставив питання про розірвання трудового договору у зв'язку з порушенням роботодавцем законодавства про охорону праці. Зважаючи ж на те, що ст. 14 Закону України «Про охорону праці» саме на працівника покладено обов'язок дбати про особисту безпеку та здоров'я, представник відповідача вважає, що професійне захворювання у позивача виникло внаслідок його власного недбайливого ставлення до свого здоров'я, тоді як роботодавець забезпечував позивача засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих виробничих факторів (надавав позивачу додаткову відпустку).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 працюв з 06.09.1989 року до 20.10.2014 року на підприємстві відповідача - шахті імені «Октябрська» за професіями: електрослюсар черговий і по ремонту гірничого обладнання, кріпильник з повним робочим днем в підземних умовах праці. 20 жовтня 2014 року ОСОБА_3 був звільнений із підприємства ПАТ «Кривбасзалізрудком» за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію згідно ст. 38 КЗпП України.

Згідно медичного висновку ДУ «Український НДІ промислової медицини» м.Кривого Рогу від 12.04.2017 року за №459 ОСОБА_3 встановлені професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С6,С7,С8 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, м'язово-тонічним і периферичним нейросудинним синдромами з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ першого-другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періарторозом ліктьових (ПФ першого-другого ступеня) і колінних (ПФ першого-другого ступеня)суглобів; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії) , група «А». Легенева недостатність першого ступеня. (а.с.22-23).

Висновком МСЕК ОСОБА_3 первинно 08 липня 2017 року встановлено 35% втрати професійної працездатності - без втановлення групи інвалідності, з переоглядом 01.07.2018 року.

Згідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 24 травня 2017 року, ОСОБА_3 отримав професійні захворювання працюючи на шахті «Октябрська» ПАТ «Кривбасзалізрудком» кріпильником, зайнятий повний робочий день на підземних роботах, з 05.02.2004 по 01.09.2010 та з 01.11.2011 по 20.10.2014 ОСОБА_3 Виконував весь комплекс робіт щодо кріплення, пере кріплення, ремонту та вилучення кріплення у горизонтальних та вертикальних гірничих виробках. Підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив профмаршрут: з 06.09.1989 по 05.02.2004- електрослюсар (слюсар) черговий та з ремонту устаткування з повним робочим днем на підземних роботах на шахті «Октябрська» РУ імені Комінтерну ВО «Кривбасруда» та ВАТ « Кривбасзалізрудком»; з 01.09.2010 по 01.11.2011- кріпильник, зайнятий повний робочий день на підземних роботах, у підземному гірничому цеху шати «Октябрська» Сервісного управління з ремонту та монтажу шахтного обладнання ВАТ «Кривбасзалізрудком».

Відповідно до п.17 Акту причиною виникнення професійного захворювання є важкість праці, пил переважно фіброгенної дії. (а.с.18).

Згідно п.19 Акту визначити осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, враховуючи роботу ОСОБА_3 впродовж 25 років 1 місяця в шкідливих умовах та неодноразову зміну керівників структурних підрозділів,конкретних посадових осіб, відповідальних за профілактику виникнення професійних захворювань, неможливо.(а.с.19).

Суд, частково задовольняючи позов, виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_3 та встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання нею трудових обов'язків і пов'язане з виробництвом, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до підп. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку, своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Частиною 3 ст. 28 цього Закону зазначено, що при наявності факту спричинення моральної шкоди потерпілому проводиться страхова виплата за моральну шкоду.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп. «Є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а з 01.01.2008 року відшкодування Відділенням Фонду моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припинено.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008р. 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Враховуючи те, що на час виникнення у ОСОБА_3 права на відшкодування моральної шкоди 18.07.2017 року, вищезазначені положення ст.ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», котрі передбачали відшкодування моральної шкоди, не діяли, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди судом першої інстанції обґрунтовано покладено на підприємство, під час роботи на якому позивач отримала професійне захворювання.

Тому посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що обов'язок з відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження здоров'я покладено на Фонд соціального страхування, а не на підприємство, не ґрунтуються на законі та відхиляються колегією суддів.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 24 травня 2017 року, позивач отримав професійні захворювання саме виконуючи роботу на підприємстві в умовах важкої праці, пилу переважно фіброгенної дії.

Посилання в апеляційній скарзі представника ПАТ «Кривбасзалізрудком» на неврахування судом першої інстанції того, що відповідач не приховав важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував, тобто протиправних дій відносно позивача не вчиняв, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки причини виникнення професійного захворювання позивача та обставини щодо незабезпечення відповідачем позивачеві безпечних та нешкідливих умов праці встановлені Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 24 травня 2017 року, який міститься у матеріалах справи, відповідачем не оспорюється та є дійсним.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та саме його дії стали причиною професійного захворювання безпідставні та суперечать вищевикладеному, оскільки, згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 24 травня 2017року причиною професійного захворювання позивача є його робота, зокрема на підприємстві відповідача, в умовах впливу шкідливих виробничих факторів.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» забезпечував позивача засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих факторів виробництва відповідно до норм законодавства, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої шкоди за умови доведеності такої шкоди.

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов'язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

За таких обставин, відхиляються колегією суддів й доводи апеляційної скарги про те, що нормами ст. 14 Закону України «Про охорону праці» саме на працівника покладено обов'язок дбати про своє здоров'я і саме дії позивача призвели до виникнення у нього професійного захворювання, адже, як встановлено судом, роботодавцем було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, а норми ст. 14 Закону України «Про охорону праці» передбачають обов'язки працівника щодо додержання вимог нормативно-правових актів з охорони праці та жодним чином не регламентують його дій у випадку порушення нормативно-правових актів з охорони праці роботодавцем.

Доводи апеляційної скарги відповідача про добровільність виконання робіт у шкідливих умовах праці позивачем також не знімають з відповідача обов'язку виконати вимоги закону й нести відповідальність в установленому законом порядку за їх невиконання.

У п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо.

Спростовуються й доводи представника відповідача щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні.

Так, моральна шкода, завдана позивачеві, полягає тому, що ушкодження здоров'я, заподіяне під час виконання ним трудових обов'язків, заподіює йому моральні й фізичні страждання, які обмежують його можливість вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров'я, відчуття болю.

Доводи представника відповідача в апеляційній скарзі про те, що судом необґрунтований розмір моральної шкоди спростовуються встановленими обставинами та матеріалами справи, оскільки судом взято до уваги роз'яснення в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» щодо визначення розміру моральної шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та визначено розмір моральної шкоди з урахуванням фізичних та душевних страждань позивача, встановленого первинно відсотку втрати професійної працездатності.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тривалість роботи позивача на інших підприємствах, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат"відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 06 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: