АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Панченко О.М.
№22-ц/796/8481/2017 Доповідач - Українець Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації у м. Києві, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей,-

В С Т А Н О В И Л А

У серпні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дітей.

У мотивування вимог посилалася на те, що вона з відповідачем проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з січня 2012 року по 10.08.2015 року.

Мають двох синів: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У зв'язку з сімейними негараздами, які спричиняв відповідач, вона разом з дітьми з 10.08.2015 року проживають окремо з ОСОБА_3 Таке проживання було вимушеним для її власної безпеки та безпеки неповнолітніх дітей.

Нею неодноразово писалися заяви до Оболонського УП ГУНП у м. Києві про шахрайські дії з боку ОСОБА_3 по відношенню до неї та її дітей.

Відповідач без попередження з'являється за місцем їхнього проживання, вчиняє сварки, погрожує їй та її батькам. Все це відбувається в присутності дітей та негативно впливає на їх психічний стан, призводить до нервових розладів, надмірних хвилювань.

ОСОБА_3 позбавив її та дітей даху над головою та засобів пересування.

Крім того, під час спільного проживання та після того, як вони перестали проживати однією сім'єю, утриманням та вихованням дітей займалася лише вона.

ОСОБА_3 за час спільного проживання ніде не працював, жодних коштів для забезпечення нормального життя дітей не надав та не надає. Таким чином, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей.

З урахуванням наведеного та заяви про збільшення позовних вимог (а.с. 37-40) просила суд:

1) позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4;

2) стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх синів: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн щомісячно, починаючи з дня пред'явлення даної заяви і до досягнення повноліття, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн щомісячно, починаючи з дня пред'явлення даної заяви і до досягнення повноліття;

3) стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 кошти, витрачені на правову допомогу у розмірі 22 000 грн, та понесені судові витрати у розмірі 551,21 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації у м. Києві, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.08.2016 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 551 грн 20 коп. та на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 551 грн 20 коп.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Зазначає, що суд першої інстанції однобоко дослідив обставини справи та докази у ній, не звернувши уваги на той факт, що на даний час діти проживають разом з нею, вона самостійно займається їх вихованням та утриманням.

Відповідач позбавив її разом з дітьми даху над головою та двох засобів пересування. Такими діями ОСОБА_3 посягнув на майнові права дітей.

Вказує, що суд при ухваленні рішення відійшов від висновку Дарницької РДА в м.Києві від 18.10.2016 року, згідно якого орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача відносно малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4. Жодної належної обставини та доказу щодо незгоди суду з висновком органу опіки та піклування наведено не було.

Окрім того, суд зазначив, що відповідач сплачує грошові кошти, однак не уточнив, що такі кошти сплачені ОСОБА_3 кілька разів і то після того, як почала слухатися дана справа.

Посилається, що через постійні конфліктні ситуації, які створював відповідач, вона змушена була звертатися до правоохоронних органів з проханням заборонити з'являтися ОСОБА_3 до дачного будинку її батьків та до їх квартири. У матеріалах справи містяться неодноразові звернення її та її батьків до правоохоронних органів, оскільки діти для ОСОБА_3 були більш засобом впливу на неї, аніж проявом його батьківської турботи.

Крім того, під час спільного проживання та після того, як вони перестали проживати однією сім'єю, утриманням та вихованням дітей займалася лише вона, без будь-якої допомоги батька дітей. ОСОБА_3 за час спільного проживання ніде не працював, жодних коштів для забезпечення нормального життя дітей не надав та не надає. Таким чином, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей.

Звертає увагу й на те, що судом критично оцінено висновок психолога ОСОБА_6 Однак, згідно даного висновку поведінка ОСОБА_3 накладає негативний відтиск на формування та розвиток дитячої психіки і доцільним стало б мінімізувати контакт дітей з батьком на даному етапі.

Посилається, що судом не взяті до уваги докази, на підставі яких орган опіки та піклування надав свій висновок, зокрема: копії витягу з кримінального провадження від 26.05.2016 року та обвинувального акту від 29.06.2016 року щодо ОСОБА_3; копії заяв свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ін.; копії адвокатського запиту до ПТ «ЗТ «Скарбниця» та відповіді на нього тощо.

Вказує, що суд неаргументовано призначив аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У позовній заяві вона просила стягнути аліменти по 5000 грн на кожну дитину. Окрім того, відповідач ніде не працює, а отже, його дохід є мінливим, що є підставою для стягнення аліментів згідно ч. 1 ст. 184 СК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

У силу ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції підставно виходив з їх недоведеності та необґрунтованості.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебувала з ОСОБА_3 у фактичних шлюбних стосунках до 10.08.2015 року.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується Свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 від 05.12.2012 року та серії НОМЕР_2 від 17.12.2013 року. (а.с. 5, 22)

Як зазначає позивач ОСОБА_2 у позовній заяві, в зв'язку з сімейними негараздами, які спричиняв відповідач, вона разом з дітьми з 10.08.2015 року проживають окремо з ОСОБА_3 Таке проживання було вимушеним за для її власної безпеки та безпеки неповнолітніх дітей.Нею неодноразово писалися заяви до Оболонського УП ГУНП у м.Києві про шахрайські дії з боку ОСОБА_3 по відношенню до неї та її дітей.Відповідач без попередження з'являється за місцем їхнього проживання, вчиняє сварки, погрожує їй та її батькам. Все це відбувається в присутності їхніх дітей та негативно впливає на їх психічний стан, призводить до нервових розладів, надмірних хвилювань. ОСОБА_3 позбавив її та дітей даху над головою та засобів пересування. Під час спільного проживання та після того, як вони перестали проживати однією сім'єю, утриманням та вихованням дітей займалася лише вона.ОСОБА_3 за час спільного проживання ніде не працював, жодних коштів для забезпечення нормального життя дітей не надав та не надає. Таким чином, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей.

Такі обставини, на думку ОСОБА_2, є підставою для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК Українимати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно із ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину

За приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

У п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них.

У ч. 4-6 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та встановлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Органом опіки та піклування подається суду письмовий висновок щодо розв'язання спору, складений на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно висновку Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 88-89, 166)

Разом з тим, наданий суду висновок не містить будь-яких конкретних фактів щодо ставлення батька до дітей, прийнятих мір самим органом опіки та піклування для врегулювання питання участі батька у вихованні дітей.

За своїм змістом висновок є формальним, не містить аналізу взаємин батька та дітей, не містить характеристики батька, оцінки його ставлення до дітей, не відображає дійсних підстав недодержання відповідачем оспорюваних прав і обов'язків, не підтверджує його винуватості в ухиленні від виконання батьківських обов'язків.

Наведене вище дає суду підстави вважати, що висновок органу опіки зроблено без достатнього з'ясування всіх обставин, він є необґрунтованим та невмотивованим, а також таким, що не відповідає обставинам справи та згідно зі ст. 212 ЦПК України не має наперед встановленого значення.

Колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_2, що судом першої інстанції не взяті до уваги докази, на підставі яких орган опіки та піклування надав свій висновок, зокрема: копії витягу з кримінального провадження від 26.05.2016 року та обвинувального акту від 29.06.2016 року щодо ОСОБА_3; копії заяв свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ін.; копії адвокатського запиту до ПТ «ЗТ «Скарбниця» та відповіді на нього тощо, оскільки такі документи не підтверджують свідоме нехтування ОСОБА_3 своїми обов'язками щодо виховання дітей, а також, що ОСОБА_3 негативно впливає на виховання дітей.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що суд не звернув уваги на те, що на даний час діти проживають разом з нею, вона самостійно займається їхнім вихованням та утриманням.

Однак, сам факт проживання дітей з одним із батьків не може бути безумовною підставою для позбавлення батьківських прав іншого з батьків.

Не є підставою для скасування рішення суду в цій частині доводи апелянта, що кошти були сплачені ОСОБА_3 кілька разів і то після того, як почала слухатися дана справа, оскільки виключні підстави для позбавлення батьківських прав визначені ч. 1 ст. 164 СК України.

Також ОСОБА_2 в апеляційній скарзі посилається на те, що через постійні конфліктні ситуації, які створював відповідач, вона змушена була звертатися до правоохоронних органів з проханням заборонити з'являтися ОСОБА_3 до дачного будинку її батьків та до їх квартири. До того ж, у матеріалах справи містяться неодноразові звернення її та її батьків до правоохоронних органів, оскільки діти для ОСОБА_3 були більш засобом впливу на неї, аніж проявом його батьківської турботи.

Такі доводи апелянта свідчать лише про те, що між ОСОБА_2, її батьками та ОСОБА_3 склалися неприязні відносини та що позивач має негативне ставлення до відповідача і бажання задоволення позову про позбавлення його батьківських прав лише з підстав їх стосунків.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта, що згідно висновку психолога ОСОБА_6, який був критично оцінений судом першої інстанції, поведінка ОСОБА_3 накладає негативний відтиск на формування та розвиток дитячої психіки і доцільним стало б мінімізувати контакт дітей з батьком на даному етапі, оскільки такий висновок було зроблено без участі батька ОСОБА_3, без оцінення його пояснень щодо ставлення до дітей. У даному висновку викладена позиція ОСОБА_2 щодо ситуації, яка склалася між нею та ОСОБА_3, а також її думка щодо ставлення батька до дітей.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 підтвердив, що він бажає спілкуватися з своїми синами, проте позивач постійно чинить перешкоди у їхньому спілкуванні.

Так, згідно висновку інспектора Дарницького УП ГУ НП у м. Києві про результати розгляду звернення громадян від 23.03.2016 року (звернення ОСОБА_3.) під час проведення перевірки встановлено, що на протязі тривалого часу ОСОБА_3 колишня дружина ОСОБА_2 перешкоджає в спілкуванні з малолітніми дітьми та відмовляється повідомляти їх місце знаходження. Під час проведення додаткової перевірки встановлено, що під час бесіди з ОСОБА_2 остання повідомила, що на ґрунті неприязних відносин взагалі не хоче спілкуватися з ОСОБА_3 та в зв'язку з цим перешкоджає бачитись з дітьми. (а.с. 47).

Колегія суддів враховує і ту обставину, що ОСОБА_2 не надала суду доказів, які б свідчили про те, що й вона, як мати усвідомлює, що в житті малолітніх синів має бути батько, приймала міри для спілкування дітей з батьком і створювала для цього відповідні умови.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що батько розуміє свій обов'язок щодо участі у вихованні та утриманні дітей, бажає приймати таку участь та зважив на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування в цій частині з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Разом з тим, колегія суддів не може повністю погодитися з висновком суду щодо стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.08.2016 року.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_2 просила стягнути аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн щомісячно на кожну дитину, так як відповідач ніде не працює та має нерегулярний, мінливий дохід. (а.с. 37-40)

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» від 12 червня 1998 року №16 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Стаття 184 СК України визначає, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

У ч. 1 ст. 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Так, ОСОБА_3 є працездатним, офіційно ніде не працює, відомостей про наявність у відповідача на утриманні інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, синасуду першої інстанції не надав.

Згідно відповіді Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві №436/05 від 10.01.2017 року та довідки форми ОК-5 від 10.01.2017 року інформація про ОСОБА_3 в реєстрі застрахованих осіб за 2016 рік відсутня. (а.с. 130-131)

Відповідно до інформації, наданої Державною податковою інспекцією у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві, ОСОБА_3 декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік станом на 06.04.2017 року до ДПІ не подавав. (а.с. 159

20.06.2017 року в суді першої інстанції ОСОБА_3 пояснив, що на даний час має змогу сплачувати аліменти на двох дітей у розмірі 5000 грн.

Суд першої інстанції, визначивши розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) батька, не звернув уваги на наявність підстав для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі з огляду на те, що ОСОБА_3 не має стабільного доходу.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років з 1 травня становить 1426 гривень.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду в частині стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) ОСОБА_3 та ухвалення нового рішення в цій частині про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, в твердій грошовій сумі по 2500 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позовної заяви і до досягнення ними повноліття.

Крім того, як вбачається з оскаржуваного рішення суд стягнув судовий збір з ОСОБА_3 на користь держави в розмірі 551,20 грн та на користь ОСОБА_2 у розмірі 551,20 грн.

Однак, судом першої інстанції у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав було відмовлено.

У даній частині рішення суду колегією суддів залишається без змін.

Таким чином, у суду першої інстанції були відсутні підстави для стягнення судового збору з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2

Згідно із ч. 1, 3, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_2 в частині стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню і остання при пред'явленні позовної вимоги про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, з ОСОБА_3 пропорційно до задоволених позовних вимог в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 300 грн (5000 грн * 6 * 0,01 = 300 грн) та за подання апеляційної скарги в розмірі 330 грн (300 грн *110% / 100% = 330 грн).

Отже, рішення суду в частині розподілу судового збору також підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 180, ч.3 ст.181, ч. 1 ст. 182, ст. 184 СК України, статтями 88, 303, 304, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.08.2016 року, та в частині розподілу судового збору скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_10, аліменти на сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, в твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 грн щомісячно, починаючи з 22.08.2016 року і до досягнення сином повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_10, аліменти на сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, в твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 грн щомісячно, починаючи з 22.08.2016 року і до досягнення сином повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 630 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва