АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5902/17 Справа № 206/7139/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Зайченко С. В. Доповідач - Свистунова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Пономарь З.М.

за участю секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою Садівничого товариства "Виноградник-4"

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2017 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Садівничого товариства "Виноградник-4" про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року позивач звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з вказаним позовом, в якому просила визнати неправомірними дії Садового товариства «Виноградник-4» в особі голови товариства Котової Н.В. щодо надання довідок №19 від 08.11.2016 року та №20 від 08.11.2016 року, зобов'язати Садівниче товариство «Виноградник-4» в особі голови товариства Котової Н.В. надати їй довідку про те, що вона є членом садівничого товариства «Виноградник - 4» з 1973 року.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що їй на праві власності належить земельна ділянка НОМЕР_1 площею 0,0574 га в Садівничому товаристві «Виноградник-4». З 1973 року вона є членом Садівничого товариства «Виноградник-4».

З 2003 року у неї відмовилися приймати членські внески, відключили земельну ділянку від електропостачання та водопостачання.

Крім того, голова Садівничого товариства «Виноградник-4» відмовилася надати їй довідку про її членство в садівничому товаристві або документ про її виключення з членів товариства.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25.12.2015 року садівниче товариство «Виноградник-4» було зобов'язано надати їй документ щодо її членства у Садівничому товаристві «Виноградник-4», а також письмовий розрахунок кожного виду заборгованості її перед товариством.

На виконання даного рішення суду їй було надано дві довідки за підписом голови садівничого товариства «Виноградник-4» Котової Н.В.:

- перша довідка від 08.11.2016 року №19 про те, що вона виключена з членів садівничого товариства згідно протоколу №10 звітної конференції Садівничого товариства «Виноградник-4» від 08.06.2008 року та не є членом товариства;

- друга довідка від 08.11.2016 року №20 про те, що заборгованість по внескам станом на 01.06.2016 року у ОСОБА_2 відсутня у зв'язку з тим, що вона з 08.06.2008 року не є членом Садівничого товариства «Виноградник-4».

Зміст довідки №19 від 08.11.2016 року не відповідає дійсності, а зміст довідки №20 від 08.11.2016 року частково не відповідає дійсності, оскільки, згідно протоколу №10 від 08.06.2008 року не було проголосовано питання про виключення її з членів садівничого товариства «Виноградник-4».

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов'язано садівниче товариство "Виноградник-4" надати - ОСОБА_2 довідку про те, що вона - ОСОБА_2 є членом садівничого товариства "Виноградник-4" з 1973 року.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з Садівничого товариства "Виноградник-4" на користь ОСОБА_2 у відшкодування витрат на правову допомогу 650,67 грн.

Стягнуто з Садівничого товариства "Виноградник-4" на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

У апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Апеляційний суд у відповідності до вимог ст. 303 ЦПК України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.Так, судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо визнання неправомірними дії садового товариства «Виноградник-4» в особі Котової Надії Василівни щодо надання довідок №19 від 08.11.2016 року та № 20 від 08.11.2016 року, однак, рішення суду першої інстанції у зазначеній частині не оскаржується, а тому не ревізується судом апеляційної інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого 25 січня 2002 року на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 20 грудня 2001 року № 3403, належить земельна ділянка НОМЕР_1 площею 0,0574 га в садовому товаристві «Виноградник 4», на якій розташований будинок НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 в цьому товаристві також належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28 жовтня 2003 року (а.с.3,4).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25.12.2015 року, яке в цій частині залишено без змін рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.04.2016 року, зобов'язано Садівниче товариство «Виноградник-4» надати ОСОБА_2 письмовий документ щодо її членства у садівничому товаристві та письмовий розрахунок кожного виду її заборгованості перед товариством.

На виконання даного рішення головою Садівничого товариства «Виноградник-4» Котовою Н.В. позивачу ОСОБА_2 були надані довідки №19 від 08.11.2016 року про те, що ОСОБА_2 з 08.06.2008 року не є членом садівничого товариства «Виноградник-4», згідно протоколу №10 звітної конференції СТ «Виноградник» від 08.06.2008р. та №20 від 08.11.2016 року про те, що заборгованість по внескам станом на 01.06.2016р. у ОСОБА_2 відсутня, оскільки вона з 08.06.2008р. не є членом садівничого товариства «Виноградник-4» (а.с.5,6).

Позивач незгодна з наданими їй вищезазначеними довідками в частині того, що вона не є членом садівничого товариства «Виноградник-4».

Як встановлено судом, рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26.07. 2006 року було встановлено, що ОСОБА_2 є членом СТ «Виноградник-4» з 1973 року.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не потребують доведення при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тобто, відповідачем у справі не заперечується той факт, що позивач є членом СТ «Виноградник-4» з 1973 року.

Відповідно до статуту обслуговуючого кооперативу «Садівниче товариство «Виноградник-4», як в редакції 2007 року так і в редакції 2009 року, затверджених зборами членів кооперативу, зареєстрованих рішенням виконавчого комітету Самарської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, визначає умови діяльності, предмет і мету діяльності, склад засновників (членів), порядок формування, склад і компетенцію органів управління, вид та організаційно-правову форму, порядок утворення майна та умови припинення діяльності (а.с.42-65).

Так, пунктом 1.5 Статуту встановлено, що членами кооперативу є громадяни України, які внесли вступний внесок та пай, дотримуються положень цього статуту та виконують рішення загальних зборів членів кооперативу, згідно п. 3.1 та 3.4 Статуту кооператив є юридичною особою відповідно до законодавства України, а саме має відокремлене майно, може від свого імені набувати майнових і особистих немайнових прав і нести обов'язки, бути позивачем і відповідачем у суді. Кооператив здійснює свою діяльність у відповідності до вимог чинного законодавства України і цього статуту.

Відповідно до п. 12 Статуту член кооперативу, систематично не виконуючий або не належно виконуючий свої обов'язки або перешкоджаючий своїми діями досягненню мети кооперативу, може бути виключений з кооперативу рішенням загальних зборів членів кооперативу, в якому член кооперативу в голосуванні участі не бере. Рішення про виключення вважається прийнятим, якщо за нього проголосують 1/3 членів кооперативу. Питання про виключення члена розглядається за його присутності. При неявці члена кооперативу без поважних або невідомих причин питання про його виключення може вирішуватися за його відсутності. Рішення про виключення з кооперативу може бути оскаржено до суду.

Як убачається з вищезазначених довідок, ОСОБА_2 не є членом товариства, оскільки, була виключена протоколом №10 звітної конференції СТ «Виноградник-4» від 08.06.2008 року, проте, як убачається з цього ж протоколу розглядалось питання, що ОСОБА_2 не платить членські внески з 2003 року, а тому, була пропозиція садоводів попередити її про виключення з членів садівничого товариства, якщо на протязі місяця не буде оплати (а.с.37-41).

Також, матеріали справи містять Виписку з протоколу №1/17 загальних зборів СТ «Виноградник-4» від 26.03.2017 року на якому було прийнято рішення про підтвердження факту виключення ОСОБА_2 з членів товариства з 08.07.2008 року, на підставі звітної конференції садівників СТ «Виноградник-4» №10 від 08.06.2008р. Тобто, зазначеним рішенням у формі протоколу підтверджено факт, який фактично документально в протоколі №10 звітної конференції зафіксований не був.

Зазначений протокол вд 26.03.2017 року був наявним ще до ухвалення оскаржуваного рішення суду по вказаній справі, однак, вимог щодо його оскарження суду не було заявлено, позовні вимоги не уточнено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що з протоколу від 08.06.2008 року не вбачається, що позивач була виключена, встановив, що було лише запропоновано виключити її з членів товариства через місяць, але протоколу зборів товариства з рішенням саме про виключення позивача з членів товариства, суду надано не було. ОСОБА_2 належним чином про це повідомлено не було, документів надано не було. Суд вважав, що виписка з протоколу суперечить наданим товариством позивачу довідкам №№19,20 від 08.11.2016 року, оскільки, в них зазначено, що позивач не є членом садівничого товариства з 08.06.2008 року, а у виписці з протоколу, що вона виключена з членів товариства 08.07.2008 року.

Таким чином, суд першої інстанції, виходячи з того, що відповідачем не було надано суду першої інстанції відповідного рішення про виключення позивача з членів товариства, дійшов висновку, що вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача надати їй довідку про її членство в садівничому товаристві «Виноградник-4» з 1973 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Так, з урахуванням положень ст.ст. 15, 16 ЦК України обраний позивачем спосіб не є належним способом захисту судом її цивільних прав та інтересів.

Зобов'язання відповідача - Садівниче товариство "Виноградник-4" надати - ОСОБА_2 довідку про те, що вона - ОСОБА_2 є членом садівничого товариства "Виноградник-4" з 1973 року, без зазначення дії такого права принаймні на час звернення до суду, а фіксування у довідці лише початкової дати вступу її до членів товариства, яка встановлена попереднім рішенням суду, яке набрало законної сили та не оспорюється сторонами, не встановлює для позивача будь-яких прав та наслідків, а для відповідача обов'язків.

Тобто, судом першої інстанції не враховано, що сама по собі довідка не породжує права, оскільки, видається для підтвердження конкретного факту, на підставі конкретного рішення та для пред»явлення до конкретного адресату, а сам факт членства позивача у садівничому товаристві з 1973 року не є оспорюваним. Крім того, виданою довідкою від №19 від 08.11.2016 року на виконання рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25.12.2015 року, яке в цій частині залишено без змін рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.04.2016 року не спростовується факт членства позивача у садівничому товаристві з 1973 року.

Позивачем у позові не зазначено, які саме її права, порушені відповідачем та для чого їй необхідна вказана довідка.

Колегією в ході розгляду справи було встановлено, що фактично між сторонами неврегульовано спір який існує з приводу виключення позивача з членів садівничого товариства з 08.07.2008 року, тобто оспорюється її право на членство. Крім того, протоколом №1/17 загальних зборів СТ «Виноградник-4» від 26.03.2017 року на прийнято рішення про підтвердження факту виключення ОСОБА_2 з членів товариства з 08.07.2008 року, на підставі звітної конференції садівників СТ «Виноградник-4» №10 від 08.06.2008р. Зазначений протокол вд 26.03.2017 року був наявним ще до ухвалення оскаржуваного рішення суду по вказаній справі. Крім того, з пояснень позивача вбачається, що їй перешкоджають у внесенні членських взносів, однак, відповідних позовних вимог щодо оскарження портоколу, суду не було заявлено, позовні вимоги не уточнено.

Колегія суддів вважає, що із зазначених позивачем предмета та підстав позову вбачається відсутність спору, а зобов»язання відповідача видати довідку, яка підтвердить факт членства позивача у садівничому товаристві з 1973 року, який не є спірним та вже підтверджений рішення суду від 2006 року, не спростує довідки щодо виключення позивача з членства товариства з 06.07.2008 року.

Щодо позовних вимог в частині оскарження дій певних осіб, ухвалене рішення суду першої інстанції у цій частині не переглядається колегією, оскільки не оскаржено сторонами.

Що стосується стягнення витрат за надання правової допомоги, слід зазначити наступне.

Право на правову допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 12 ЦПК України. За приписами ст. 79, 84 ЦПК України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

З викладеного слідує, що на відміну від Господарського процесу витрати на правову допомогу у Цивільному процесі відшкодовуються не тільки у випадку надання такої допомоги адвокатом, а і у випадку якщо правову допомогу надавала особа яка є фахівцем у галузі права.

Згідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Крім того, ч.2. ст. 84 ЦПК України визначає, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Визначення окремим процесуальним діям наведеним у вищевказаному Законі за які відшкодовуються витрати на правову допомогу у Цивільному процесі дав ВССУ у своїй постанові №10 від 17.10.14 р.

Відповідно до п.48 Постанови пленуму ВССУ №10 від 17.10.14 р., витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно Рішення ВССУ від 15.10.14р. склад та розміри витрат, пов'язаних оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було надано суду першої інстанції договір про надання правової допомоги та квитанцію прибуткового касового ордеру.

Проте, матеріали справи не містять доказів, оформлених у встановленому законом порядку, розрахунку витрат на правову допомогу, яка визначена позивачем.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції невірно встановив обставини у зазначеній справі та відповідно невірно визначив відповідно до них правовідносини, а тому дійшов до висновку про задоволення вимог, який не ґрунтується на законі.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

З урахуванням викладеного вище, вимог ст. 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що рішення місцевого суду, у оскаржуваній частині, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Садівничого товариства "Виноградник-4" - задовольнити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2017 року - скасувати в оскаржуваній частині та відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено у касаційному порядку

Головуючий О.В. Свистунова

Судді Т.П.Красвітна

З.М.Пономарь