Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/676/17 Головуючий у 1 інстанції: Кіяшко В.О.
Є.У.№ 314/5906/16-ц Суддя-доповідач: Поліянова Г.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

секретаря Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 10.12.2013 позивач як адвокат уклав угоду з відповідачем №2/12/13 про надання правової допомоги щодо захисту інтересів відповідача, пов'язаного з розірванням шлюбу, стягненням аліментів та розподілом майна.

Позивачем були підготовлені документи для захисту прав ОСОБА_4, надана консультація, а також позивач приймав участь у судових засіданнях в Жовтневому районному суду м. Запоріжжя в якості представника ОСОБА_4 Крім того, позивачем здійснювались заходи на встановлення майна відповідача.

15.11.2014 року відповідач повідомила про примирення зі своїм чоловіком, у зв'язку з чим, відповідно до умов договору №2/12/13, передбачена неустойка в розмірі 20000 грн.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд стягнути з відповідача неустойку в розмірі 20000 грн., а також інфляційні втрати в розмірі 9860 грн. за несвоєчасну оплату неустойки за період з 01.12.2014 року по 01.08.2016 року.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з нвступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

З таким висновком суду можна погодитись.

Відповідно до вимог ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, який укладається в письмовій формі.

За змістом ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Виходячи зі змісту положень ч. 3 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Відповідно до ст. 903 ЦК України плата за договором про надання послуг здійснюється замовником у розмірі, встановленому договором.

Судом встановлено, що 10.12.2013 року між ОСОБА_3 з однієї сторони в подальшому «Адвокат» та ОСОБА_4 з іншої сторони в подальшому «Клієнт» була укладена угода № 2/12/13 про надання правової допомоги у справах про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, розподілом сумісно нажитого майна в Жовтневому районому суді м. Запоріжжя.

За умовами цієї угоди ОСОБА_4 здійснює оплату ОСОБА_3 в розмірі 1500 грн., які зв'язані з його участю в розгляді справи, 500 грн. за кожне судове засідання, гонорар адвоката в разі розподілу сумісно нажитого майна складає 10% від сумісної ринкової вартості майна, яке буду належати ОСОБА_4 після розподілу майна.

Відповідно до умов цієї угоди також передбачено, що в разі укладення мирової угоди узгодженої з « Клієнтом», або відмови « Клієнта» від вимог, викладених в позовній заяві про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, «Клієнт» сплачує « Адвокату» неустойку в сумі 20000 грн. ( а.с. 5).

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у зв'язку з примиренням сторін у справі про розірвання шлюбу та стягнення аліментів відповідач відповідно до умов угоди повинна сплатити йому неустойку в розмірі 20000 грн. та інфляційні витрати за несвоєчасну сплату цієї суми за період з 01.12.2014 року по 01.08.2016 року, що становить 9860.00 грн.

За умовами п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно із ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За змістом ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що на порушення умов угоди № 2/12/13 від 10.12.2013 року у справах про розірвання шлюбу та стягнення аліментів ОСОБА_4 уклала мирово угоду або відмовилася від цих позовних вимог.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що справа про розірвання шлюбу та стягнення аліментів за позовом ОСОБА_4 взагалі не розглядалася в Жовтневому районному суді м. Запоріжжя, а в матеріалах справи містяться лише ухвала Жовтневого районного суду від 16.01.2014 року, якою позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів залишена без руху для усунення недоліків, оскільки не відповідала вимогам ст. 119 ЦПК України, а ухвалою цього ж суду від 27.01.2014 року зазначена позовна заява була повернута ОСОБА_4 у зв'язку з тим, що недоліки усунуті не були ( а.с. 18, а.с. 20).

Оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 у справі про розірвання шлюбу та стянення аліментів уклала мирову угоду або відмовилася від цих вимог у встановленому законом порядку, тобто порушила умови угоди № 2/12/13 від 10 грудня 2013 року, тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову з підстав викладених у позовній заяві.

Крім цього, колегія суддів наголошує, що згідно з п. 2 ст. 8 Правил адвокатської етики адвокат має, за можливості, сприяти позасудовому врегулюванню спорів між клієнтом та іншими особами, а вразі неможливості цього, застосовувати всі законні засоби ефективного вирішення спору на користь клієнта.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки вони зводяться до іншої оцінки фактичних обставин справи, яка відрізняється від зробленої судом першої інстанції оцінки, і висновків суду не спростовують.

Районний суд розглянув справу у відповідності із вимогами ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України про змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, в межах заявлених вимог та на підставі наданих суду доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 листопада 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: