АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/706/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : Кравченко Т. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоБондаренка С. І.
суддівВініченка Б. Б., Новікова О. М.
при секретаріВинник І. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 27 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні квартирою, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні квартирою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що їх сімя та сімя відповідачів проживають в одній двокімнатній квартирі в різних кімнатах № 25 та № 26. Коридор, кухня, балкон, туалет та ванна кімната знаходяться у спільному користуванні. Кімнати сторонами були приватизовані.

У зв'язку з незадовільними умовами проживання 30 жовтня 2015 року позивачі придбали окрему квартиру, а кімнату № 26 запропонували купити відповідачам. Проте відповідачі відмовились її купувати у зв'язку з чим їм було запропоновано взяти кімнату в оренду на що вони також не погодились.

Оскільки відповідачі відмовились від пропозиції укласти договір оренди кімнати позивачі вирішили поселити квартирантів. Проте відповідачами чиняться всілякі перешкоди, у зв'язку з чим ніхто не погоджується проживати в даній кімнаті.

Крім того, у вхідні двері відповідачі вставили додатковий замок, ключі від якого позивачам не дають.

На підставі викладених обставин, уточнивши позовні вимоги ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 просили суд усунути перешкоди у користуванні належною їм квартирою АДРЕСА_1, а саме зобовязати відповідачів надати ключі від другого замка вхідних дверей, зобовязати не чинити перешкоди в користуванні приміщеннями загального користування , зобовязати не чинити перешкоди в користуванні електропостачанням, водопостачанням та іншим. Стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 27 січня 2017 року позовну заяву задоволено.

Усунуто перешкоди в користуванні належною ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 квартирою АДРЕСА_1, зобовязавши ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надати ОСОБА_8, ОСОБА_9,ОСОБА_10 ключі від додатково встановленого замка на вхідних дверях квартири, не чинити перешкод в користуванні приміщеннями загального користування, обєктами електропостачання та водопостачання квартири.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просили його скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідачі без відома позивачів встановили додатковий замок на вхідних дверях квартири та позивачі не можуть користуватися належним їм майном, а тому позов підлягає до задоволення.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 (а.с.13), що вбачається із свідоцтва про право власності на житло від 29 березня 2001 року.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 03 грудня 1998 року ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 (а.с.46).

Згідно технічного паспорту на приватизовану квартиру АДРЕСА_1 квартира складається з однієї житлової кімнати площею 13,5 кв.м., ? кухні площею 3,4 кв.м., ? ванної кімнати площею 0,5 кв.м., ? вбиральні площею 0,5 кв.м., ? коридору площею 4,8 кв.м. та лоджії площею 0,9 кв.м. (а.с. 12).

Фактично вказана квартира та квартира відповідачів складають одну квартиру з правом власності кожної із сторін окремих жилих кімнат та часткової власності на приміщення загального користування, оскільки мають один вхід.

Як видно з акту від 02 серпня 2016 року складеного депутатом Звенигородської міської ради Лазаренко П.В. при огляді вхідних дверей квартир № 25 та № 26 було виявлено, що відповідачі встановили другий врізний замок, ключа від якого ОСОБА_9 не надали(а.с. 14).

З висновку старшого інспектора Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області Смішко А.Г. вбачається, що 12 липня 2016 року ОСОБА_9 зверталася до поліції з приводу того, що ОСОБА_6 перешкоджає квартиронаймачам користуватися комунікаціями. В ході перевірки ОСОБА_15 пояснив, що він є власником ? частини квартири по АДРЕСА_1 та категорично проти того, щоб його частиною користувалися квартиронаймачі, яких селить в свою частину квартир інша власниця ОСОБА_9 (а.с. 18).

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

В апеляційній скарзі скаржники вказують, що позивачами не доведено факту перешкоджання їм користуватися приміщеннями загального користування, об'єктами електропостачання та водопостачання, оскільки вони фактично проживають за іншою адресою та самоусунулися від утримання своєї кімнати шляхом здачі її в оренду. Крім того зазначають, що відповідачі замінили зламаний замок на новий і позивачам пропонувалося взяти ключ.

Частиною 2 статті 317 ЦК України встановлено, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Таким чином не проживання в квартирі не може впливати на зміст права власності, а володіння, користування та розпорядження своїм майном не може залежати від волі інших осіб окрім власника, тому при вчиненні дій, які не дозволяють власнику реалізувати своє право, і такі дії порушують хоч одну із складових права власності, право власності є порушеним в цілому.

Колегія суддів приходить до висновку, що позивачі як власники квартири № 26 мають право вільно володіти, розпоряджатися і користуватися приміщеннями загального користування спільно з відповідачами, проте оскільки їм чиняться перешкоди у користуванні цим майном, вони мають законне право вимагати від ОСОБА_6 та ОСОБА_7 їх усунення.

Порушення прав позивачів підтверджуються належними доказами, які спростовують доводи апеляційної скарги щодо встановленого додаткового замка, оскільки в акті від 02 серпня 2016 року чітко зафіксовано, що відповідачка ОСОБА_7 просила попереджати про прихід власників квартири № 26 та приходити коли вони будуть вдома, що є порушенням прав позивачів на користування та розпоряджання своєю квартирою.

Крім того, не даючи користуватися засобами водопостачання та електропостачання, які маються в квартирі, і відповідно є її частиною скаржники також порушують право власників.

Щодо посилань відповідачів на неправильне застосування судом першої інстанції Закону України «Про судовий збір» в результаті чого було неправильно розраховано судовий збір, то колегія суддів відхиляючи дані доводи виходить з наступного.

Позивачі звернулися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою, що відноситься до позову немайнового характеру.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.

Згідно ч. 2 ст. 4 вказаного Закону (в редакції чинній на час подання позову) за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Тобто на момент подачі позову немайнового характеру кожен із позивачів повинен був сплатити судовий збір в розмірі 551.20 гривень.

При цьому в апеляційній скарзі відповідачі посилаються на п. 1 ч. 6 ст. 6 вказаного Закону, в якому регулюється питання справляння судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, виходячи із загальної суми позову.

Окрім цього з апелянтів підлягає стягненню недоплачений судовий збір при подачі апеляційної скарги в сумі 1818.96 (110% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви) - 606.32 (фактично сплачений судовий збір) =1212.64 гривень.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги висновків районного суду не спростовують, а рішення суду є законним та обґрунтованим оскільки винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права на основі доказів, які наявні в матеріалах справи.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,313,314,315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7 - відхилити, а рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 27 січня 2017 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь держави недоплачений судовий збір по 606 гривень 32 копійки з кожного.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :