Справа № 307/3470/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді: Бисага Т.Ю.

суддів: Собослой Г.Г., Фазикош Г.В.,

секретарі: Чучка Н.В.,

за участі ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_1, на рішення Тячівського районного суду від 28 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа особа орган опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації про передання неповнолітньої дитини на утримання та виховання батькові,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, де третя особа орган опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації про передання неповнолітньої дитини на постійне місце проживання та виховання батькові. В позовній заяві представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 зазначив, що 11 лютого 2003 року він одружився з ОСОБА_4 і від даного шлюбу в них народилося троє дітей, а саме: донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, син ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3. Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської від 13 січня 2015 року шлюб між позивачем та відповідачкою ОСОБА_4 було розірвано.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 разом з донькою ОСОБА_5 пішла проживати до своєї матері ОСОБА_7 в с. Новоселиця по вул. Кубинця, 30, а синів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишила на виховання та утримання з позивачем ОСОБА_1 В подальшому відповідачка виїхала на заробітки в Чеську республіку, залишивши їх доньку на виховання та утримання бабусі ОСОБА_7

На підставі рішення Тячівського районного суду від 17.02.2015 року позивач ОСОБА_1 сплачує на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 в розмірі 1000 гривень щомісячно. Представник також зазначив, що після того як ОСОБА_1 одружився з іншою жінкою, відповідачка стала неодноразово заявляти, щоб ОСОБА_1 купив їй автомобіль, а у випадку відмови, вона звернеться до суду з позовом про визначення місця проживання дітей з нею. Оскільки ОСОБА_1 не зміг зібрати докази та переконати комісію органу опіки та піклування та суд про доцільність не забирати від нього синів та передавати їх на виховання з матірю, враховуючи висновок органу опіки та піклування Тячівської РДА від 02.11.2015 року за №290, яким комісія рекомендувала суду залишити малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на вихованні у матері ОСОБА_4, а малолітнього ОСОБА_1 - на вихованні у батька ОСОБА_1

Тячівським районним судом 09.02.2016 року було ухвалено рішення і визначено місце проживання малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 разом з матірю, а неповнолітнього ОСОБА_1 - разом з батьком. Позивач ОСОБА_1 змирився з судовим рішенням, що набрало законної сили та вважав, що він зобовязаний приймати участь у вихованні та утриманні своїх дітей, які за рішенням суду залишено на вихованні та утриманні матері. Після проголошеного судового рішення відповідачка ОСОБА_4 виїхала до Чеської Республіки, а доньку ОСОБА_5 та сина ОСОБА_9 залишила на виховання бабусі ОСОБА_7 і йому здійснюються перешкоди у прийманні участі у вихованні його дітей.

На думку представника позивача, зазначені обставини дають підстави для прийняття судом рішення про передачу на виховання та утримання дітей батькові. Також представник позивача зазначив, що відповідачка без згоди батька передала на утримання та виховання дітей бабусі ОСОБА_7, яка неналежно виховує дітей, змінила дітям спосіб життя, сина ОСОБА_9 позбавила дитячого садка, не усвідомлюючи, що вихователі дитячого садка приймають вагому участь у вихованні дітей. Будинок у якому проживають ОСОБА_5 та ОСОБА_6 має три кімнати, в яких проживає 12 осіб різного віку та статі, це також негативно впливає на виховання дітей.

Просить передати неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, на утримання та виховання батькові ОСОБА_1.

Рішенням Тячівського районного суду від 28 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Судом вірно встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі і від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей, а саме доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 13 січня 2015 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.9).

На підставі рішення Тячівського районного суду від 17 лютого 2015 року позивач ОСОБА_1 зобовязаний сплачувати на користь відповідачки ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 в розмірі 1000 гривень щомісячно і до її повноліття (а.с.10).

Після розірвання шлюбу згідно рішення суду визначено місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 разом з відповідачкою ОСОБА_4, а сина ОСОБА_8 разом з позивачем ОСОБА_1

Згідно з ч. 1 ст. 121 Сімейного кодексу України (далі СК України), права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.

Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ст. 141 СК України).

Відповідно до положень ст. ст. 150, 151 СК України, батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Згідно з ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно з ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Судом встановлено, що відповідачка на цілий рік поїхала до Чеської Республіки, а дітей залишила проживати разом зі своєю матір'ю. На даний час вона теж перебуває за кордоном.

Судом встановлено, що син ОСОБА_9 потребує спеціалізованого медикаментозного лікування, оскільки має проблеми органів зору.

Ухвалою апеляційного суду від 15 червня 2017 року виносилося на розгляд комісії з питань захисту прав дитини при Тячівській райдержадміністрації.

З'ясовано, що як у матері, так і у батька, створено належні умови для виховання та проживання дитини.

Відповідно до акту обстеження житлово-побудових умов проживання від 15.08.2017 року, ОСОБА_1 створено належні умови для проживання, виховання та повноцінного розвитку дітей. Крім того в акті зазначено, що в ході розмови з неповнолітнім, з'ясовано, що ОСОБА_6 виявив бажання проживати разом з батьком.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 являється підприємцем, займається наданням транспортних послуг з пасажирських туристів, що підтверджується договором про надання транспортних послуг, а також довідкою про доходи.

ОСОБА_4,28.08.2017 року, влаштувалася на посаду майстра технолога швейного виробництва до підприємця ОСОБА_10, однак, довідку про свої доходи за останні 6 місяців не надала.

А фактично представником підтверджено її виїзд за кордон в даний час.

Відповідно до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Європейський суд з прав людини у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року , у якому було встановлено порушення Україною статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказує та допускає розлучення дитини з матір'ю, а таким винятковим випадком може бути ситуація, в якій це відповідає інтересам дитини, що залежно від обставин конкретної справи допускає і залишення дитини з батьком, але зазвичай це потребує уникнення поверхового ставлення, забезпечення поглибленого вивчення і врахування різноманітних факторів.

Вказане рішення підтвердило сталу позицію Європейського Суду, яка зводиться до визначення насамперед «якнайкращих інтересів дитини», а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін

Дослідивши та оцінивши в матеріалах справи докази в їх сукупності та взаємозвязку, колегія суддів, приходить до висновку про наявність в даній ситуації виняткових обставин, зокрема, тих, що відповідачка залишила дитину на тривалий час, виїхала за кордон. Мати фактично самоусунулася від виконання своїх обовязків відносно ОСОБА_4 та дала згоду на переведення дитини до школи за місцем проживання батька.

На підставі викладеного, враховуючи бажання та вік дитини, те що дитина потребує лікування, яке батько має можливість оплатити, а також відсутність обставин які б унеможливлювали проживання дитини з батьком, колегія суддів приходить до переконання, що рішення підлягає скасуванню, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Що стосується вимоги про утримання дитини, то в силу положень ст. 180 СК - це є обов'язком обох батьків, а тому дана вимога до задоволення не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тячівського районного суду від 28 лютого 2017 року скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Передати неповнолітнього сина ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_3 на виховання батькові ОСОБА_1.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді