АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/376/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення коштів трьох відсотків річних за користування чужими грошовими коштами та втрат внаслідок інфляції за час прострочення виконання грошового зобовязання, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ОСОБА_7 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_6, посилаючись на те, що рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 вересня 2015 року, яке набрало чинності, частково задоволено позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 та стягнуто з останнього 200 000 грн. 00 коп. основної суми боргу, 15 000 грн. 00 коп. процентів за користування грошовими коштами за умовами розписки від 05.03.2012 року та 65 200 грн. 00 коп. втрат внаслідок інфляції.

Вказаним рішенням встановлено факт отримання ОСОБА_6 від ОСОБА_7 та несвоєчасного повернення грошових коштів у сумі 200 000 грн.

Станом на момент звернення до суду з позовом 21.04.2016 року рішення суду від 17 вересня 2015 року не виконано, вказані кошти не повернуті.

У звязку з цим, остаточно уточнивши свої позовні вимоги, ОСОБА_7 просив стягнути з ОСОБА_6 на свою користь кошти на загальну суму 100 386 грн. 89 коп., з яких: 24 786 грн. 89 коп. 3 % річних за період з 05.03.2012 року по 21.04.2016 року, 75 600 грн. 00 коп. інфляційні втрати за період з 01.03.2015 року по 21.04.2016 року.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 листопада позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 75 600,00 гривень втрат внаслідок інфляції за період з 01.03.2015 року по 21.04.2016 року.

У задоволенні позовних вимог у частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 трьох процентів річних за користування чужими грошовими коштами за період з 05.03.2012 по 21.04.2016 в сумі 24 786 грн. 89 коп. відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7Д понесені ним витрати на сплату судового збору в сумі 1 171 грн. 97 коп.

Вважаючи рішення суду необєктивним, необґрунтованим і таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить рішення скасувати в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_7 інфляційних втрат за період з 01.03.2015 року по 21.04.2016 року в сумі 75 600 грн. 00 коп. та стягнення судових витрат в сумі 1 171 грн. 97 коп.

В цій частині просить ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_7 у задоволенні його позову..

В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому не підлягає перегляду з урахуванням вимог ст. 303 ЦПК України.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що у розрахунку інфляційних втрат за квітень 2016 року ОСОБА_7 вирахував як за повний місяць, тоді як в сам зазначає його за період з 01.04.2016 року по 27.04.2016 року. Також зазначає, що розрахунок інфляційних втрат здійснені на підставі даних з інтернет-сайту, а не з офіційного періодичного видання, що ставить під сумнів його розрахунки. Рішенням суду від 17.09.2015 було визнано, що грошові кошти, отримані відповідачем у 2011 році від ОСОБА_7 є безпідставно набутим майном і правовідносини між сторонами є не договірними, тому підлягає застосуванню ст. 536 ЦК України щодо нарахування відсотків, що унеможливлює стягнення грошових коштів відповідно до ст. 625 ЦК України.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17.09.2015 року в цивільній справі (справа № 705/2204/15-ц) за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 були встановлені наступні обставини. 22.04.2011 року ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 200 000 грн. 05.03.2012 року відповідач зобовязався повернути отримані грошові кошти в сумі 200 000 грн., а також сплатити 15 000 грн. в якості процентів за користування чужими грошовими коштами в строк до 01.05.2012 року. На підтвердження цього договору була складена відповідна розписка, яка сторонами визнана.

Вказаним рішенням міськрайонного суду було стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 200 000 гривень основної суми боргу і 15 000 гривень процентів за користування грошовими коштами за умовами розписки від 05.03.2012 року, які були визнані відповідачем, а також 65 200 гривень втрат внаслідок інфляції за період з травня 2012 року по 04.04.2015 року.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17.09.2015 року від 11.11.2016 року, яке зараз переглядається в апеляційному порядку в частині стягнення інфляційних втрат, суд стягнув з ОСОБА_6 на користь позивача грошові кошти в сумі 75 600 грн. 00 коп. втрат внаслідок інфляції за період з 01.03.2015 по 21.04.2016.

Таким чином колегія суддів вважає, що, написавши 05.03.2012 року розписку про отримання та зобовязання повернути 200 000 грн. до 01. 05. 2012 року а також 15 000 грн. процентів за користування грошима, ОСОБА_6В взяв на себе грошове зобовязання по поверненню коштів.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо незаконності застосування до даних правовідносин статті 625 ЦК України є необґрунтованими і підлягають відхиленню.

Як підтверджено копіями банківських квитанцій від 27.04.2016 року про перерахування коштів від ОСОБА_6 ОСОБА_7 і інформацією про виконавче провадження № 50879400, грошові кошти, стягнуті з відповідача за рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17.09.2015 року були сплачені на користь позивача 27.04.2016 року в повному обсязі в сумі 280 200 грн. 00 коп.

Тобто, кошти були сплачені фактично одночасно з поданням кредитором нового позову про стягнення інфляційних втрат за останній рік.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також необхідно звернути увагу і на те, що грошове зобовязання відповідача підтверджене і рішенням суду від 17.09.2015 року.

Частиною пятою статті 11 ЦК України передбачено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду.

Такий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 30 березня та 06 липня 2016 року.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 598, статей 599, 600, 604 - 609 ЦК України, саме по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Що стосується порядку та підстав розрахунку заборгованості по інфляційним витратам, то суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Попереднім рішенням суду першої інстанції від 17.09.2015 року вже стягнуто інфляційні витрати по 04.04.2015 року. Тому стягнення таких витрат за березень 2015 року, як це вказано у позові, є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

Крім того, виходячи з позовних вимог ОСОБА_7 про нарахування інфляційних втрат із суми у 200 000 грн. за період з 04.04.2015 року по 21.04.2016 року, колегія суддів вважає, що суд має можливість та повноваження самому вирахувати розмір даної заборгованості на підставі даних Державної служби статистики України, які маються у відкритому доступі та визначеного порядку нарахування.

При цьому колегія суддів враховує відповідний Лист Верховного Суду України від 03.04.1997 року № 62-97р «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ».

Таким чином, враховуючи індекс інфляції на кожний місяць усього строку затримки у виплаті, розмір заборгованості по інфляційним виплатам боржника складає: (200 000 х 1.140*1.022*1.004*0.990*0.992*1.023*0.987*1.020*1.007*1.009*0.996*1.010*1.035)- 200 000 = 50 323 грн. 13 коп.

Колегія суддів враховує при підрахунку і квітень 2016 року, оскільки строк, визначений позивачем закінчується у другій половині цього місяця.

Отже, сума стягнутої з відповідача заборгованості в цій частині підлягає зменшенню до вказаної суми. В іншій частині рішення міськрайонного суду законне та обґрунтоване.

Відповідно розмір стягнутих судових витрат також змінюється пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, як це передбачено ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 листопада 2016 року змінити, зменшивши розмір стягнутої суми втрат внаслідок інфляції з 75 600 грн. 00 коп. до 50 323 грн. 13 коп.

Розмір стягнутих на користь позивача судових витрат з 1 171 грн. 97 коп. до 910 грн. 66 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :