Справа № 147/1394/16-ц
Провадження № 2/147/4/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2017 року Тростянецький районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Волошина І.А.,

з участю секретаря Чудак Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Тростянець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, в редакції позовних вимог від 13.12.2016 року (а.с. 43,44), звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_7 року помер її батько ОСОБА_3, після смерті якого залишилася спадщина, зокрема 1/5 частини будинки з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_8 року померла мати позивача, ОСОБА_4 Після її смерті відкрилася спадщина. Спадкова маса складалась зокрема з 1/5 частини будинку з надвірними спорудами, який розташований в с.Мала Стратіївка. ОСОБА_1 прийняла спадщину від покійних батьків так як вчасно звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Окрім позивача, спадкоємцем першої черги за законом є її сестра ОСОБА_2, яка відмовилась від прийняття спадщини. Покійні батьки позивача за життя не оформили своє право власності на частину житлового будинку. Право власності на 3/5 будинку у встановленому порядку оформили на себе ОСОБА_2, ОСОБА_1, та ОСОБА_5, так як станом на 15.04.1991 року були членами колгоспного двору. ОСОБА_5 є сином ОСОБА_2 та не має права претендувати після смерті померлих діда та баби.

ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане майно у Тростянецькій державній нотаріальній конторі позивачу було відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на даний будинок. У зв'язку з цим позивач звернулася до суду та просила визнати за нею право власності на 2/5 частини житлового будинку після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився. Представник позивача ОСОБА_6 подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність позивача та його, як представника, заявлені позовні вимоги підтримали, за обставин, викладених в позові, просили суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, згідно якої просить розглянути справу без її участі. Позов визнає повністю, проти його задоволення не заперечує.

Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.2 ст.158 ЦПК України, право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст.197 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали спадкових справ, інвентаризаційної справи на житловий будинок АДРЕСА_1 оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_7 року, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року (а.с.4).

З дня смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема на 1/5 частину житлового будиноку в АДРЕСА_1

За життя померлий заповіт на все своє належне майно не залишив.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_8 року, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_8 року (а.с.5).

З дня смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне їй майно. Спадкова маса складалася з 1/5 частини житлового будиноку з господарськими спорудами, що в АДРЕСА_1

За життя померла заповіт на все своє належне майно не залишила.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та нородженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як вбачається з матеріалів оглянутої спадкової справи №376/2015 р. до майна померлого ОСОБА_3 спадкоємець за законом ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті батька, подавши у встановлений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини. Отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме на земельну ділянку площею 4,5121 га в межах, згідно з планом, розташовану на території Новоободівської сільської ради, кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_3, належної спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4. Інші спадкоємці: ОСОБА_2, ОСОБА_7 - дочки померлого, ОСОБА_8 - син померлого, спадщину у встановлені законом строки не прийняли та на неї не претендують, про що подали до Державної нотаріальної контори посвідчену секретарем виконавчого комітету Новоободівської сільської ради заяви.

З матеріалів оглянутої спадкової справи №99/2011 р. до майна померлої ОСОБА_4 вбачається, що спадкоємець за законом ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_4, подавши у встановлений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини. Отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме на земельну ділянку площею 3,6391 га в межах, згідно з планом, розташованої на території Новоободівської сільської ради, кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_5: ОСОБА_2, ОСОБА_7 - дочки померлої, ОСОБА_8 - син померлої, відмовились від належної їм частки спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_4, на користь сестри ОСОБА_1, про що подали до Державної нотаріальної контори посвідчені секретарем Новоободівської сільської ради заяви.

Факт перебування позивача ОСОБА_1 з померлими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у родинних відносинах підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 від 07.05.1968 року (а.с.6).

Таким чином, спадкоємець після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4, який успадкував 2/5 частини спірного житлового будиноку була дочка померлих ОСОБА_1, однак свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, що в с.Мала Стратіївка, Тростянецького району, не отримала.

У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у Тростянецькій державній нотаріальній конторі відмовлено, так як відсутні правовстановлюючі документи на вищевказаний будинок (а.с.27,28).

Покійні батьки позивача за життя не оформили своє право власності на частину житлового будинку, що підтверджується оглянутою в судовому засіданні інвентаризаційною справою на житловий будинок АДРЕСА_1

Відповідно до довідки № 1897 від 05.11.2010 року, яка міститься в матеріалах даної інвентаризаційної справи, вищевказаний будинок відносився до категорії колгоспних дворів та станом на 15.04.1991 року до його складу входили: голова двору - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дружина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, дочка - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, дочка - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, та внук - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Відповідно ст.120 Цивільного Кодексу України (в редакції 1963 року), майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти.

Відповідно до п.п. а п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно до вимог законодавства, яке регулювало правовідносини щодо майна колгоспного двору, були наділені правом власності на майно колгоспного двору, а саме: по 1/5 частини житлового будинку з господарськими спорудами, який розташований с. Мала Стратіївка, Тростянецького району Вінницької області, однак свідоцтво про право власності на свою частку житлового будинку не отримали.

Таким чином, даний житловий будинок є об'єктом нерухомого майна, речове право на яке, підлягає державній реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

За приписами ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Згідно зі ст.5 ЦК України, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс України PCP (в редакції 1963 року), Закон України PCP «Про власність» (в редакції 1991 року).

Право власності на житловий будинок презумпується в силу положень ч. 4 ст. 3, ст.19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" відповідно до яких, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними.

Факт належності спадкодавцям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 2/5 частини житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 133,0 м.кв, житловою площею 73,2 м.кв., допоміжною площею 59,8 м.кв, та складається з: житлового будинку «А», прибудови «А1» вхідного майданчика «а», вхідного майданчика «а1», сараю «Б», навісу «б», сараю «В», вбиральні «У», колодязя «К», воріт, хвіртки «1,2», огорожі «3», підтверджується технічним паспортом на дане будинковолодіння (а.с. 10-13).

Згідно довідки від 06.11.2015 року №1833, виданої виконкомом Новоободівської сільської ради, ОСОБА_1 являється спадкоємицею після смерті матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 рок і на день смерті проживали разом (а.с.26).

У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 вказаної Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005року у справі «Смірнова проти України»).

Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

Встановленим судом фактичним обставинам відповідають спадкові правовідносини, що регулюються Книгою шостою Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонено законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Таким чином, за викладених обставин, враховуючи, що станом на 15.04.1991 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були власниками по 1/5 частини майна колгоспного двору (ст.120 ЦК Української РСР в редакції 1963 року), позивач ОСОБА_1, являється спадкоємцем за законом до майна померлих батьків, своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на майно після їх смертіі, фактично прийняла спадщину - 2/5 частини спірного житлового будинку, суд приходить до висновку, що позивач має право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а тому її вимоги про визнання за нею права власності на 2/5 частини даного житлового будинку підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 316, 328, 1216, 1217, 1220, 1222, 1261, 1268, 1269 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 60, 158 ч.2, 197, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, право власності на 2/5 частини житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року та померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 року ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Тростянецький районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя