Справа №636/3767/16-ц
Провадження №2/636/214/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2017 року м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Дьоміної О.П.

за участю секретаря судового засідання Коваленко О.А.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

01.11.2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просив стягнути з останнього на свою користь заборгованість за кредитним договором за №HAE5RK06930414 від 20.10.2004 року в сумі 159 400,87 грн. та понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати.

Ухвалою від 16.11.2016 року зазначена справа була призначена до судового розгляду на 07.12.2016 року, а потім відкладена на 28.12.2016 рік, на 26.01.2017 рік, 20.02.2017 рік, на 13.03.2017 рік.

07.12.2016 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_1 надійшли заперечення проти вимог позивача в яких останній посилався на те, що банк дізнався про порушення свого права ще 16.11.2004 року, а з позовом звернувся до суду лише 26.10.2016 року, а відтак сплив строк позовної давності. Крім того відповідач звернув увагу на те, що банком не надано жодного належного доказу здійснення платежу, документів, які були підставою для перерахування коштів.

Ухвалами від 28.12.2016 року та від 26.01.2017 року суд визнавав необхідним дачу представником позивача особистих пояснень з приводу заявлених вимог та заперечень відповідача, крім того, відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України зобовязав ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надати суду в судові засідання 26.01.2017 року та 20.02.2017 рік відповідно оригінали наступних документів:

- кредитного договору за №HAE5RK06930414 від 20.10.2004 року;

- рахунку-фактури за №58 від 05.10.2004 року;

- документів, що підтверджують сплату відповідачем часткової вартості товару (авансу);

- акт приймання-передачі товару;

- детальний розрахунок заборгованості.

У відповідності зі ст. 137 ЦПК України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов`язаний витребувати такі докази. Частина 3 цієї статті наголошує, що докази, які вимагає суд, направляються до суду безпосередньо. Суд може також уповноважити особу, яка бере участь у справі, одержати доказ для представлення його суду. При цьому особи, які не мають можливості подати доказ, який вимагає суд, взагалі або у встановлені судом строки, зобовязані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом 5 днів з дня отримання ухвали передбачено ч. 4 цієї статті.

Суд звертав увагу позивача на те, що за неповідомлення суду про неможливість подати докази, а також за неподання доказів, у тому числі і з причин, визнаних судом неповажними, винні особи несуть відповідальність, встановлену законом. Притягнення винних осіб до відповідальності не звільняє їх від обовязку подати суду докази, зазначається в частинах 5 та 6 статті 137 ЦПК України.

Зазначені ухвали суду позивачем отримані, але не виконані, причини невиконання суду невідомі.

17.02.2017 року на адресу суду від представника позивача ОСОБА_3 надійшло клопотання щодо розгляду справи за її відсутності, представник банку просила суд ухвалити рішення на підставі документів, що містять матеріали справи.

20.02.2017 року в судове засідання з`явився представник банку ОСОБА_4, який просив суд відкласти розгляд справи.

20.02.2017 року, в ході судового засідання було встановлено, що позовна заява не в повній мірі відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, у звязку з чим позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було залишено без руху. При цьому в ухвалі суду було зазначено, що статтею 119 ЦПК України визначено вимоги до форми та змісту позовної заяви. Так, в позовній заяві має міститись зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Відповідно до змісту позовної заяви банку, останній уклав з відповідачем 20.10.2004 року договір, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 4 482 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобовязання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами договору, а відповідач не надавав банку своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсоткам та іншим витратам, відповідно до умов договору.

Відповідач в своїх запереченнях вимоги позивача не визнав, посилався на необхідність застосування до вимог банку строку позовної давності, крім того зазначив, що банком не надано жодного доказу здійснення платежу, а також документів, що були підставою для перерахування коштів. Відповідач звертає увагу, що 20.10.2004 року було укладено трьохсторонній договір, в якому окрім сторін по справі був ще й продавець в особі ПП ОСОБА_5. Предметом договору був компютер та монітор загальною вартістю 4 980 грн. Згідно п.1.1. договору продавець повинен був передати позичальнику у власність зазначений вище компютер та монітор по акту приймання-передачі, а позичальник зобовязаний прийняти його від продавця та сплатити йому повну вартість товару. Сплата придбаного позичальником товару здійснюється у наступному порядку: в день підписання договору позичальник здійснює часткову оплату за товар, в подальшому за текстом «Аванс», у розмірі 498 грн. Залишок вартості підлягає сплаті за рахунок кредитора, що надає кредит позичальнику, не пізніше наступного дня після отримання банком акту приймання-передачі товару позичальникові, за умови надання документів, підтверджуючих сплату авансу. Відповідач зазначає, що після підписання ним 20.10.2004 року трьохстороннього договору, із-за того, що продавець ОСОБА_5, відмовився передати йому зазначені в договорі комп`ютер та монітор, відповідач не здійснив часткової сплати за товар, акт приймання-передачі відповідно не підписував і банк, на підставі п.1.1. договору, не мав підстав на перерахування кредитних коштів.

Вказані відповідачем обставини банк взагалі не зазначив в позові, ухвали суду про забезпечення доказів ігнорує, а відтак суд позбавлений можливості перевірити обставини на які посилається відповідач, заперечуючи проти позову і тому з метою об`єктивного розгляду справи вважав за необхідне зобовязати позивача привести позов у відповідність до вимог ст. 119 ЦПК України, про що подати суду відповідні документи.

Зазначену ухвалу суду від 20.02.2017 року представник позивача ОСОБА_4 отримав 20.02.2017 року (а.с.85).

У відповідності зі ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 119,120 цього кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 5 днів з дня отримання позивачем ухвали.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 121 ЦПК України - якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає вимоги, визначені статтями 119-120 цього кодексу позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Не дивлячись на вказівки про усунення недоліків зазначених в ухвалі суду від 20.02.2017 року, позивач в установлений термін (протягом 5 днів з дня отримання ухвали суду) їх не усунув, тому позовна заява у відповідності зі ст. 121 ч.2 ЦПК України підлягає поверненню і вважається неподаною.

Крім того, суд вважає за необхідне розяснити позивачу ч.5 ст. 121 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст. 121 ЦПК України суддя,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором вважати неподаною і повернути позивачу.

Роз'яснити позивачу, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом 5 днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Головуюча: