АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 755/8838/17-ц Головуючий у 1 - й інстанції: Арапіна Н.Є.
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2017 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої дитини - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1200,00 грн. щомісячно, починаючи з 09 червня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн..

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі і стягнення з ОСОБА_4 аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. щомісячно.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що оскаржуване рішення в частині визначення розміру аліментів ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування фактичних обставин справи. Зазначила, що суд безпідставно не прийняв до уваги здійснений нею розрахунок витрат на дитину, в якому вона належно обґрунтувала всі грошові затрати, понесені нею на утримання сина ОСОБА_5, а саме: приблизно 4 500,00 грн. щомісячно. Вважає, що участь батьків в матеріальному утриманні дитини повинна бути рівною, а тому, відповідач повинен сплачувати на її користь не менше 2 000,00 грн. кожного місяця. Посилалася на те, що для забезпечення сину належного рівня життя, збереження здоров'я, формування широкого світогляду та забезпечення його соціалізації, створення добрих умов для формування та розвитку, необхідно витрачати кошти більші, ніж встановлений в законодавстві прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, з огляду на що розмір аліментів не може бути залежним від прожиткового мінімуму. Зазначила, що в національному та міжнародному праві закріплено обов'язок батьків діяти, виходячи із першочергового забезпечення інтересу дитини, створення їй достатнього життєвого рівня і умов для належного фізичного та духового розвитку, Проте, ОСОБА_4 такі обов'язки в достатньому обсязі не виконує, основний тягар забезпечення спільного сина несе вона, а суд першої інстанції цим обставинам належної оцінки не надав. Посилалася на те, що в дійсності у ОСОБА_4 є можливість сплачувати щомісячно на утримання сина 2 000,00 грн., так як крім заробітної плати він має і дохід у вигляді стипендії, одночасно витрати на своє власне утримання не несе, оскільки проживає з батьками. Суд не надав належної оцінки доводам позивача про те, що малолітній ОСОБА_5 потребує лікування у зв'язку з вродженою косоокістю та повинен відвідувати спеціалізований садочок, що потребує додаткових значних витрат.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_3 ОСОБА_12 та ОСОБА_9 повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку, причину своєї неявки суду не повідомив. Представник відповідача ОСОБА_10 в судове засідання також не з"явилась, про день та час слухання справи судом повідомлена у встановленому законом порядку, звернулась до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв"язку з тим, що вона з її участю у міжнародному форумі з практики Європейського суду з прав людини, який відбудеться у місті Львові. На підтвердження її участі у даному форумі надала копію посадочного документу на поїзд Київ-Львів на 09.11.2017 року. З урахуванням наданих доказів колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача та його представника.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представників позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 17 липня 2014 року.

В зареєстрованому шлюбі сторони не перебували, малолітній ОСОБА_5 постійно проживає разом з матір'ю ОСОБА_3.

У зв'язку з недосягненням ОСОБА_4 на момент народження сина ОСОБА_5 повноліття, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року було затверджено мирову угоду між матір'ю ОСОБА_3 - ОСОБА_12 та матір'ю ОСОБА_4 - ОСОБА_13, відповідно до якої аліменти на утримання дитини на користь ОСОБА_3 зобов'язувалася сплачувати мати відповідача ОСОБА_13.

Розмір аліментів визначено в твердій грошовій сумі - 500,00 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Період сплати аліментів - з вересня 2014 року і до досягнення ОСОБА_4 повноліття - до ІНФОРМАЦІЯ_2.

Як вбачається зі Звіту про здійснення відрахування та виплати аліментів, з січня 2015 року по грудень 2016 року на рахунок ОСОБА_3 перераховувалося аліменти в розмірі 500,00 грн. щомісячно, а з січня 2017 року по березень 2017 року - по 600,00 грн. щомісячно.

Згідно довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Спортделюкс» від 11 липня 2017 року вих. № 37, ОСОБА_4 працює в товаристві з 26 серпня 2016 року на посаді продавця - консультанта. Нарахована середньомісячна заробітна плата ОСОБА_4 складає 3 177,50 грн., виплачена середньомісячна плата складає - 2 557,87 грн..

Відповідно до довідки Коледжу геологорозвідувальних технологій КНУ ім. Тараса Шевченка від 20 лютого 2017 року вих. № 25/17, ОСОБА_4 є студентом третього курсу денної форми навчання на бюджетній основі. Термін навчання з 01 вересня 2014 року по 30 червня 2018 року.

Як вбачається з довідки Комунального підприємства «Центр комунального сервісу» від 22 лютого 2017 року вих. № 368, ОСОБА_4 зареєстрований і проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно консультативного висновку № 364 від 22 червня 2017 року, у малолітнього ОСОБА_5 наявне захворювання у вигляді непостійної вродженої косоокості, яке потребує ортопедичного лікування в умовах спеціалізованого дитячого садка.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, ОСОБА_3 посилалася на те, що аліменти на її користь продовжують сплачуватися в розмірі, визначеному ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року, проте цієї суми недостатньо для забезпечення дитині належного рівня життя та умов для фізичного і духовного розвитку. Враховуючи, що ОСОБА_4 досяг повноліття і є працездатним, він повинен самостійно нести витрати на утримання сина у такому ж розмірі, як і вона.

Задовольняючи позовні вимоги частково та, стягуючи з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1200,00 грн. щомісячно, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 є студентом денної форми навчання, його заробітна плата за місцем роботи становить 3 177,50 грн., аліментних зобов'язань перед іншими особами не має, а тому, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, доцільним є стягнення з відповідача аліментів на утримання сина в розмірі 1200,00 грн. щомісячно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції так як він грунтується на встановлених судом обставинах справи, наданих суду та досліджених в судовому засіданні доказах, а доводи апеляційної скарги правильність цього висновку не спростовують, з наступних підстав.

Так, як закріплено в статті 27 Конвенції про права дитини, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За правилом ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Так як з матеріалів справи вбачається і не заперечується сторонами, що малолітній син сторін ОСОБА_5 постійно проживає з матір'ю ОСОБА_3, при цьому остання заперечує факт досягнення з батьком домовленості щодо способів його участі в утриманні дитини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання спільного сина, оскільки таким є його обов'язок як батька, визначений нормами ст.ст. 141, 180 СК України.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, суд за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина може присудити аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі.

Згідно ст. ст. 182, 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення.

Оскільки з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що фактично отримуваний ОСОБА_4 середньомісячний дохід становить в середньому 2 557,87 грн., він є студентом денної форми навчання, що обмежує його в можливості вільно обрати місце роботи з метою отримання більшого доходу, а також приймаючи до уваги, що аліментні виплати не можуть бути практично рівними з загальним місячним доходом платника аліментів, так як певні кошти ним витрачаються на його власні потреби і це призведе до залишення особи без засобів до існування, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову і стягнення на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1200,00 грн. щомісячно, що становить приблизно половину від доходу відповідача та, одночасно, не є меншим, ніж встановлена в статті 182 СК України межа в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів не враховував дійсний розмір фактичних витрат на утримання дитини, які несе позивач, у сумі близько 4 500,00 грн. щомісячно, не спростовує правильність висновку про часткове задоволення позову, з наступних підстав.

Так, стаття 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Одночасно, цією ж статтею зазначено ряд обставин, які враховує суд при визначенні розміру аліментів, зокрема, відомості про матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у останнього на утриманні інших осіб, тощо.

При цьому, законодавство не пов'язує визначення розміру аліментів з сумою коштів, які витрачаються тим з батьків, разом з яким проживає дитина, на її утримання, оскільки матеріальні можливості батьків можуть бути різними і половина від фактично понесених іншим з батьків витрат може становити непомірну суму для платника аліментів.

За огляду на таке, доводи позивача про те, що вона щомісячно витрачає на утримання сина ОСОБА_5 приблизно 4 500,00 грн., а тому ОСОБА_4 повинен сплачувати на її користь не менше ніж половину від цієї суми, колегія суддів не вважає підставою для зміни визначеного судом першої інстанції розміру аліментів.

ОСОБА_4, за мінусом відрахувань податків і зборів, щомісячно отримує близько 2 557,87 грн. заробітної плати, тобто, визначений судом першої інстанції розмір аліментів становить приблизно половину від його місячного доходу.

При стягненні аліментів на утримання дитини урахуванню також підлягає те, що визначена судом сума не повинна становити всю або практично всю суму доходу платника аліментів, так як останній також має особисті потреби і не може бути позбавленим засобів до існування.

Крім того, матеріалами справи також підтверджується, що відповідач є студентом денної форми навчання, а тому обмежений в можливості вільно обрати місце роботи для підвищення рівня доходу, так як продовжує навчання на стаціонарі.

Законом України, яким затверджується державний бюджет на відповідний рік, щорічно визначається розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, виражений в грошовій формі.

З 01 травня 2017 року прожитковий мінімум для дитини віком до шести років склав 1426,00 грн..

Так як участь іншого з батьків в утриманні дитини не повинна бути меншою, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, при визначені судом належних до стягнення аліментів їх розмір не може бути нижчим ніж 713,00 грн. щомісячно.

З огляду на вищевикладене, визначення судом першої інстанції аліментів в розмірі 1200,00 грн., що становить приблизно половину від фактичного доходу ОСОБА_4 і є більшим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідає змісту статей 181, 182, 184 СК України, а доводи апеляційної скарги правильність такого висновку не спростовують.

Посилання апелянта на те, що дійсний розмір доходу ОСОБА_4 є більшим, ніж 2 557,87 грн., оскільки він навчається на бюджеті і повинен отримувати стипендію, колегія суддів відхиляє, так як, відповідно до Порядку призначення і виплати стипендій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 882 від 12 липня 2004 року, академічна стипендія призначається студентам за результатами навчання, а не на підставі наказу про зарахування до начальних закладів на навчання на бюджетній основі.

Оскільки матеріали справи не містять жодних відомостей про результати навчання ОСОБА_4 та про призначення йому за рівнем успішності академічної стипендії, доводи апелянта щодо включення до загального місячного доходу відповідача можливих стипендіальних виплат є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_3 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: