Справа №592/8669/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Корольова Г. Ю.
Номер провадження 22-ц/788/374/17 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

за участю секретаря - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 листопада 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Ковпаківського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Сумській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Сумській області про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, яка заподіяна бездіяльністю органу державної влади, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 листопада 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Сумській області на користь ОСОБА_3 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Вказане рішення суду позивачка оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне встановлення судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції необґрунтовано зменшив суму відшкодування моральної шкоди, яка, на думку позивачки, має становити 98000 грн., виходячи із середнього розміру заробітної плати державного виконавця в сумі 3500 грн. та періоду у 28 місяців, протягом яких ухвалене на її користь судове рішення не виконується, так як фактично всю роботу державного виконавця виконувала вона сама.

Крім того, позивачка вважає необґрунтованим рішення суду в частині відмови у стягненні на її користь матеріальної шкоди, так як рішення суду, як вона вважає, не виконується саме з вини державного виконавця, внаслідок чого вона позбавлена можливості користуватися належною їй частиною земельної ділянки і в результаті цього їй заподіяні збитки на суму 24624 грн. 75 коп., а також вона ще недоотримала судових витрат за рішенням суду у розмірі 761 грн. 95 коп. До того ж, позивачка стверджує, що розробити будівельний проект для прискорення організації виконання судового рішення та ще й за власні кошти, що їй обійшлось у 5500 грн., їй рекомендував саме державний виконавець, однак в подальшому ці витрати не були включені до витрат виконавчого провадження, чим позивачці було завдано збитків.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_5 про задоволення апеляційної скарги, пояснення представника відповідача Ковпаківського відділу ДВС Кульбачного Р.В. про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 лютого 2014 року зобов'язано ОСОБА_7 усунути перешкоди щодо користування ОСОБА_3 земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_2 шляхом знесення частин побудованого ОСОБА_7 житлового будинку за адресою АДРЕСА_1, які розташовані на земельній ділянці ОСОБА_3 та частин будинку, які порушують норми п. 3.25 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», а саме: шляхом знесення частин будинку забезпечити відстань один метр від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку до межі земельної ділянки ОСОБА_3.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 107 грн. 30 коп. в рахунок відшкодування судового збору та 2080 грн. 80 коп. в рахунок відшкодування витрат за проведення експертизи (а.с.6-8).

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції від 10 квітня 2014 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного рішення суду (а.с.9).

З приводу невиконання судового рішення та бездіяльності державного виконавця в ході примусового виконання рішення суду позивачка ОСОБА_3 неодноразово зверталась до суду зі скаргами.

Зокрема, ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 березня 2015 року зобов'язано державного виконавця державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції у 10-дений термін організувати виконання рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 лютого 2014 року щодо знесення частини побудованого житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10-12).

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 серпня 2016 року визнано неправомірною бездіяльність Ковпаківського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Сумській області та зобов'язано Ковпаківський відділ державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Сумській області вчинити всі необхідні дії щодо виконання рішення суду протягом 10-ти днів (а.с.19-20).

Всі вищезазначені судові рішення набрали законної сили.

Частково задовольняючи позов в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що неправомірною бездіяльністю Ковпаківського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Сумській області при виконанні судового рішення про усунення ОСОБА_3 перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення частин побудованого житлового будинку останній завдано моральної шкоди, тому з урахуванням вимог розумності і справедливості визначив її у розмірі 500 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції послався на її необґрунтованість.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У статті 56 Конституції України закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконним рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до положень ст.11 та ч.2 ст.87 Закону України «Про державну виконавчу службу» (який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин) шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави; збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Згідно з ч.2 ст.22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до ч. 2 цієї статті моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки п. 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом.

За змістом роз'яснень, що містяться у п.п.3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Як роз'яснено у п.28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень статей 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі наведених норм права та встановлених у справі обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення на користь позивачки моральної шкоди, враховуючи, що неправомірність бездіяльності державного виконавця під час виконання рішення суду про усунення позивачці перешкод у користуванні належною їй земельною ділянкою шляхом знесення частин житлового будинку встановлена судовими рішеннями, і вказаною неправомірною бездіяльністю позивачці спричинені моральні страждання (а.с.10-12, 19-20).

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно дотримувався принципів розумності, співмірності та виваженості, враховуючи при цьому характер правовідносин, що склалися між сторонами, та складність виконуваного державним виконавцем судового рішення.

Доводи апеляційної скарги щодо заниженого розміру моральної шкоди не заслуговують на увагу колегії суддів, так як спростовуються наведеним судом обґрунтуванням щодо розміру стягнення моральної шкоди, який є правильним, а наданий позивачкою розрахунок моральної шкоди не може бути взятий до уваги, оскільки не ґрунтується на вимогах закону і має характер припущення.

Колегія суддів погоджується також з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення на користь позивачки матеріальної шкоди, ніби то нанесеної позивачці внаслідок винних протиправних дій державного виконавця під час виконання ним службових обов'язків.

Зокрема, безпідставною є вимога апеляційної скарги про стягнення з відділу ДВС на користь позивачки судових витрат у розмірі 761,95 грн., які вона, на її думку, не отримала при виконанні рішення суду, оскільки за змістом статті 87 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) до відділу державної виконавчої служби не переходять зобов'язання боржника за виконавчим документом, а суд не установив, що державний виконавець спричинив шкоду як позивачці особисто, так і її майну внаслідок здійснення виконавчих дій, ураховуючи, що стягнення грошових коштів у вигляді судових витрат ще виконується.

Щодо доводів апеляційної скарги про стягнення на її користь сплачених нею коштів за розробку будівельного проекту в сумі 5500 грн. стосовно реконструкції житлового будинку боржника ОСОБА_7 з демонтажем зовнішньої самонесучої стіни його будинку, то вона не довела, а матеріали справи не містять доказів про те, що вказані витрати були вчинені під час виконавчого провадження, оскільки вказаний суб'єкт господарювання, а саме: ТОВ «НВП Геоінформаційні Технології», який виконав такий проект, не був залучений державним виконавцем у виконавчому провадженні в порядку, встановленому ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), щоб можна було віднести такі витрати до витрат виконавчого провадження на підставі ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Відтак, вказані витрати позивачка понесла на власний розсуд, тому вона не довела про наявність підстав для їх відшкодування.

Також необґрунтованим є посилання в апеляційній скарзі на заподіяння позивачці матеріальної шкоди у вигляді неможливості користування частиною належної їй земельної ділянки, як упущеної вигоди, в розмірі 24624,75 грн., так як вона не довела, які саме доходи вона могла б реально одержати від використання тієї земельної ділянки у розумінні поняття «упущена вигода», враховуючи, що цільове призначення тієї земельної ділянки: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. До того ж, згідно рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 лютого 2014 року, яким задоволено її позов про усунення перешкод у користуванні належною їй земельною ділянкою, величина невідповідності користування її земельною ділянкою з боку ОСОБА_7 становить лише 1,16 м, а не та, яка заявлена нею в позові для розрахунку суми збитку.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду і не містять посилань на такі порушення, які б могли бути підставою для зміни чи скасування рішення суду.

Відповідно до вимог ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1; 308; 314 ч.1 п.1; 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 листопада 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -