Справа № 359/8213/16-ц Головуючий у І інстанції Муранова-Лесів І.В.
Провадження № 22-ц/780/1601/17 Доповідач у 2 інстанції Сержанюк А. С.
Категорія 29 09.03.2017

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді - Сержанюка А.С., членів колегії суддів Журби С.О., Коцюрби О.П., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом малолітнього та невиконанням рішень суду,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про стягнення з відповідача на його користь витрат на оздоровлення у загальній сумі 8 990 грн., а також заподіяну позивачу моральну шкоду у сумі 10 000 грн. відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення суд першої інстанції зазначив, що у Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» не було підстав для задоволення вимоги позивача щодо відшкодування витрат на зазначені ним спортивно-оздоровчі послуги на загальну суму 8 990 грн.

Не доведено наявність таких підстав і в судовому засіданні, в зв`язку з чим суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними та задоволенню не підлягають.

Суд також прийшов до переконання, що позивачем не доведено ні факту заподіяння, ні розміру завданої йому моральної шкоди, а також, що така шкода була завдана неправомірними діями відповідача, оскільки в судовому засіданні встановлено, що у відповідача не було підстав для задоволення вимог позивача щодо відшкодування вищевказаних витрат на спортивно-оздоровчі послуги.

Доказів заподіяння позивачу моральної шкоди внаслідок невиконання судових рішень, суду надано не було, в зв`язку з чим підстави для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди також відсутні.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2017 року скасувати і ухвалити нове про задоволення позову.

Суд, з`ясувавши обставини і перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши учасників процесу у судових дебатах, вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 23 червня 1968 року ОСОБА_1 у віці 6 років з вини працівника відповідача - Київської міської електромережі «Київенерго» отримав електротравму, яка потягла тяжкі тілесні пошкодження ( а.с.7-8 ).

Рішенням народного суду Залізничного району м. Києва від 23 вересня 1969 року, окрім іншого, визнано за позивачем право на відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою працездатності по досягненню ним 15 років ( продовжуючому навчання 18 років ).

На даний час, позивач по стану здоров`я є інвалідом 2 групи з дитинства, перебуває під диспансерним наглядом у лікаря травматолога з діагнозом: ампутація правої верхньої кінцівки, на рівні в/ч плеча, різке порушення функцій лівої стопи, помірне порушення функцій правої стопи, посттравматичне викривлення хребта, порушення функції опорно-рухового апарату.

За наслідками перенесеної електротравми, в якості часткової реабілітації, постійно потребує лікувально-оздоровчих заходів під наглядом спеціалістів із застосуванням спеціальних спортивно-оздоровчих програм у відповідно пристосованих для потреб інвалідів спортивних закладах.

Враховуючи тяжкість захворювання та обмежень функцій організму ОСОБА_1 рекомендовано обмежений ступінь спортивно-оздоровчих навантажень, а також відвідування спеціально-обладнаного бассейну ( а.с. 12 ).

При цьому, на звернення позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю «СПОРТ-ФОКС» 15 серпня 2016 року повідомило, що фітнес-клуб «Sport Life», розташований у м. Києві, що по вул. Симиренка, 1, обладнаний з дотриманням чинного законодавства України та має можливість надавати спортивно-оздоровчі послуги особам з інвалідністю.

Окрім цього, Товариством з обмеженою відповідальністю «СПОРТ-ФОКС» впроваджено індивідуальну клубну картку, категорії «Special», з обсягом та об`ємом послуг, які мають можливості споживати особи з інвалідністю, яка в тому числі передбачає відвідування басейну ( а.с. 13 ).

При цьому, позивачем отримано у Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОРТ-ФОКС» рахунок №51 від 26 серпня 2016 року на оплату спортивно-оздоровчих послуг на суму 8 990 грн. ( а.с.10 ).

03 вересня 2016 року позивач направив Публічному акціонерному товариству «Київенерго» заяву з проханням відшкодувати витрати на спортивно-оздоровчі послуги на загальну суму 8 990 грн., у задоволенні якої позивачу 28 серпня 2016 року було відмовлено ( а.с. 9, 11 ).

При цьому, позивача запросили безкоштовно відвідувати спортивний комплекс «Київенерго» ( вул. Пухівська, 1а, м. Київ ) на базі якого є сучасний басейн на 4 доріжки по 25 метри, роздягальні з душовими кабінками та спортивними тренажерами ( там же).

Не погодившись на запропоновані умови, ОСОБА_1 24 жовтня 2016 року звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами ( а.с. 1-4 ).

Ухвалюючи рішення у справі, місцевий суд, з точки зору суду другої інстанції, правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини і прийшов до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог, з додержанням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 16, 23, 1167, 1199 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58-60, 212-215 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване рішення на підставі належних та допустимих доказів по справі.

При цьому, суд першої інстанції правомірно виходив із того, що позивач не надав у відповідності до положень ст.ст. 58-60 ЦПК України висновку МСЕК про необхідність за станом свого здоров`я проведення такого виду реабілітації позивачу, який зазначено у його вимогах, необхідність якого визначена положеннями ст. 23 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні», п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року.

Окрім іншого, необхідність здійснення такого реабілітаційного заходу не обумовлюється і рішенням Залізничного районного суду м. Києва від 09 липня 2001 року, яким зобов`язано Державну акціонерну енергопостачальну компанію «Київенерго», серед іншого, сплачувати необхідні платежі на санаторно-курортне лікування позивача не менше одного разу на рік, у період з червня по вересень, лікування у медичних закладах та компенсації на придбання ліків ( а.с. 73-74 ).

Відтак, як правильно встановив місцевий суд, позивачу не заподіяна і моральна шкода у відповідності до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України за відсутності доказів на підтвердження заявлених позовних вимог щодо відшкодування зазначених витрат, заподіяння моральної шкоди.

А тому, доводи ОСОБА_1 про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 15, 23, 1167, 1199 ЦК України, ст. 462 ЦК України 1963 року, ст.ст. 10, 60, 61 213, 214 ЦПК України, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки повністю спростовуються зазначеними доказами та доводами, викладеними судом другої інстанції.

Твердження апелянта, серед іншого, на отримання ним електротравми, що спричинила тяжкі тілесні ушкодження, безпідставність відмови відповідача у відшкодуванні шкоди, неналежне мотивування судового рішення щодо доказів по справі, наявність права на лікування та оздоровлення у медичних та оздоровчих закладах, бездіяльність відповідача щодо виконання судового рішення про відшкодування шкоди, некоректність посилань місцевого суду на відсутність підстав для задоволення позову, на переконання апеляційного суду, у силу викладеного, не спростовують висновку щодо необґрунтованості заявлених позовних вимог та спростовуються доказами по справі.

При цьому, посилання ОСОБА_1 на неналежне мотивування судового рішення щодо доказів по справі, окрім іншого, не відповідає дійсності, оскільки рішення місцевого суду ухвалено із дотриманням вимог, зокрема, ст.ст. 58-60, 212-215 ЦПК України.

Наявні у справі докази посвідчення, рішення суду, заява, рахунок, лист, довідка ( а.с. 6, 7-8, 9, 10, 11, 12, 13 ), надані позивачем, на переконання апеляційного суду, самі по собі, не свідчать про обґрунтованість заявлених вимог, оскільки чинним законодавством передбачені інші засоби доказування потреби у додаткових витратах, яких позивач суду не надав.

Не зазначив позивач і рішення, яке, на його переконання, не виконується та докази на підтвердження цієї обставини, що виключає цивільно-правову відповідальність відповідача щодо заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, а тому оскаржуване рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, згідно вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом малолітнього та невиконанням рішень суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

О.П. Коцюрба