Справа №591/6418/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/301/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Семеній Л. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного банку «Дельта Банк»

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27 грудня 2016 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: фізична особа-підприємець ОСОБА_5, Служба у справах дітей Сумської міської ради, Національний банк України, ОСОБА_6, в особі законного представника ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» ОСОБА_7 (далі ПАТ «Дельта Банк») просило суд: 1) в рахунок часткового погашення заборгованості ФОП ОСОБА_5 за кредитним договором №9СМБ/2008-АПЗ від 24.06.2008 року, а саме суми заборгованості в розмірі 16 054,19 Євро (374129,96 грн. в гривневому еквіваленті) та суми пені в розмірі 3104,10 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №9СМБ/Zквіп-08 від 24.06.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим №5362, шляхом визнання за банком права власності на предмет іпотеки, а саме на трикімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на праві приватної власності; 2) визнати за банком право власності на вказану квартиру.

Свої вимоги мотивує тим, що 24.06.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» (скорочена назва ТОВ «Укрпромбанк») та ФОП ОСОБА_5 був укладений кредитний договір №9СМБ/2008-АПЗ, відповідно до умов якого позивальнику відкрито відновлювальну кредитну лінію з лімітом кредитування в розмірі 60000,00 Євро на строк з 24.06.2008 року по 23.06.2023 рік. В якості забезпечення належного виконання умов даного кредитного договору ТОВ «Укрпромбанк» з ОСОБА_3 уклало договір іпотеки №9СМБ/Zквіп-08 від 24.06.2008 року, за умовами якого в забезпечення виконання позивальником зобов'язань перед банком передано в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_2. 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір про передачу активів та кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь ОСОБА_9, відповідно до якого Укпромбанк відступає ОСОБА_9 права вимоги за кредитними договорами та договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань, в тому числі і за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_5М , та за договорами, які були укладені задля його забезпечення, зокрема за іпотечним договором №9СМБ/Zквіп-08-1 від 24.06.2008 року, укладеним з ОСОБА_3 Позичальник взяті на себе кредитні зобовязання належним чином не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 11.08.2015 року складає 16054,19 Євро, що еквівалентно 377234,06 грн., тому банк звернувся із даним позовом для захисту свої прав.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27.12.2016 року відмовлено ПАТ «Дельта Банк» у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що наведена судом правова позиція містить інші обставини справи, напроти у даній цивільній справі іпотечний договір не містить вимог на надання обовязкової згоди іпотекодавця на прийняття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність в рахунок виконання основного зобовязання. Більше того, відповідно до п. 4.1, 4.4.1 іпотечного договору у разі порушення позичальником виконання зобовязання банк набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки в тому числі і шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Вказує, що відповідно до положень Закону України «Про іпотеку» та ст.ст. 328, 335, 376, 392 ЦК України визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Зазначає, що у правові позиції Верховного суду України у справі № 6-1219цс16 від 14.09.2016 року зазначено, що в разі встановлення в договорі такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки як набуття іпотекодержателем права власності на обтяжене іпотекою майно (п. 4.4.1 іпотечного договору), останній вправі вимагати застосування такого способу звернення стягнення у судовому порядку.

В судому засіданні представник банку доводи апеляційної скарги підтримав і провив задовольнити.

Представник ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просив відхилити апеляційну скаргу, вважає рішення суду першої інстанції законним.

Від в.о. начальника Служби у справах дітей надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника.

Національний банк України про час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «Дельта Банк» не надав відповідних доказів, які б свідчили про порушення прав банку у правовідносинах, повязаних з реалізацією передбаченого іпотечним договором права у позасудовому порядку задовольнити свої вимоги як іпотекодержателя на набуття у власність предмета іпотеки в рахунок виконання зобовязань за кредитним договором. Даних про те, що банк вчиняв дії щодо реєстрації за собою права власності на предмет іпотеки відповідно до п. 4.4. іпотечного договору суду не надано. Крім того, визнання права власності на предмет іпотеки приведе до позбавлення неповнолітньої доньки ОСОБА_3 права користування квартирою.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду виходячи з наступного.

Як вбачається з цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, що 24.06.2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ФОП ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 9СМБ/2008-АПЗ, з відповідними змінами та доповненнями до нього, за умовами якого банк відкриває позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію з лімітом кредитування 60000,00 євро, під 14% річних. Строк кредитної лінії встановлено з 24.06.2008 року по 23.06.2023 рік включно (т. 1 а.с. 8-11).

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань за вищевказаним кредитним договором, 24.06.2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_3 був укладений іпотечний договір №9СМБ/Zквіп-08, відповідно до якого в іпотеку було передане нерухоме майно, а саме, квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить останній на праві приватної власності (т. 1 а.с. 19-22).

Укладанням іпотечного договору №9СМБ/Zквіп-08 від 24.06.2008 року сторони досягли, зокрема, таких умов:

пунктами 2.1.4, 2.1.6 визначено, що іпотекодержатель має право: у випадку невиконання основного зобовязання звернути стягнення на предмет іпотеки; у випадку порушення іпотекодавцем та/або позичальником за цим та/або кредитним договором, в тому числі прострочення сплати чергових платежів по поверненню кредитних коштів та/або процентів та/або комісій, штрафів, вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а вразі його не виконання звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку передбаченому Законом України «Про іпотеку» та цим договором;

п. 4.3. звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, передбаченим п. 4.4 цього договору. Сторони домовились про те, що на протязі 3 (трьох) робочих днів з дати прийняття іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодавець зобовязаний передати іпотекодержателю всю технічну та іншу документацію відносно предмету іпотеки;

п. 4.4. даний пункт цього договору є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, яке надає право іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі цього договору, у випадку настання будь-якої з підстав, передбачених п. 4.1 цього договору, одним з наступних способів:

п. 4.4.1. шляхом прийняття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність в рахунок виконання основного зобов'язання відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку». іпотекодержатель набуває нерухомість - предмет іпотеки за цим договором у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки нерухомості - предмету іпотеки субєктом оціночної діяльності, обраним іпотекодержателем після виконання всіх дій, передбачених ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на нерухомість - предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухомість, що є предметом іпотеки;

п. 4.4.2. шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі - продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі залежної експертної оцінки предмета іпотеки субєктом оціночній діяльності. Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цього договору, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на предмет іпотеки;

п. 4.5. шляхом підписання цього договору іпотекодавець надає іпотекодержателю права:

- на отримання в Бюро технічної інвентаризації, яке зареєструвало право власності іпотекодавця на нерухомість - предмет іпотеки за цим договором ОСОБА_7 з реєстру прав власності на нерухоме майно, у випадку здійснення іпотекодержателем звернення стягнення на нерухомість - предмет іпотеки за цим договором шляхом прийняття нерухомості - предмету іпотеки у власність іпотекодержателя або при продажу нерухомості - предмету іпотеки від свого імені будь-якій третій особі в порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку»;

- від свого імені та від імені іпотекодавця предявляти правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, усно та письмово звертатися, подавати, одержувати і підписувати довідки та документи, необхідні для оформлення права власності на іпотекодержателя або для продажу предмета іпотеки іпотекодержателем у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки за цим договором, у будь-які організації, установи та підприємства, а також вчиняти всі інші дії, необхідні для проведення процедури звернення стягнення на предмет іпотеки за цим договором;

п. 4.6. у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду чи виконавчого напису нотаріуса реалізація предмету іпотеки здійснюється шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. У разі, якщо прилюдні торги оголошено такими, що не відбулися, іпотекодержатель має право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог за основним зобовязанням в рахунок ціни предмета іпотеки.

30.06.2010 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений Договір про передачу Активів та Кредитних зобовязань Укрпромбанку на користь ОСОБА_9, за умовами якого Укрпромбанк передає (відступає) ОСОБА_9 права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ОСОБА_10 замінює Укрпромбанк як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях.

За умовами п.1.7 цього договору до ПАТ «Дельта Банк» перейшла право на вимогу за кредитними ми та забезпечувальним договорами( договори застави (іпотеки), укладені Укрпромбанком з боржниками, права вимоги за якими передані в заставу НБУ і забезпечують виконання Укрпромбанком кредитних зобовязань перед НБУ, та підлягають передачі на підставі цього договору. Перелік кредитних та забезпечувальних договорів наведений в додатку №2 до цього договору.

Відповідно до ст. 516 ЦК України відступлення Укрпромбанком прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами до ОСОБА_9 не вимагає отримання згоди від боржників.

Права вимоги, які було передано ПАТ «Дельта Банк», зазначені в додатку № 2 до договору відступлення, до складу яких включено і право вимоги виконання ФОП ОСОБА_5 зобовязань за Кредитним договором № 9СМБ/2008-АПЗ від 24.06.2008 року (т. 1 а.с. 23-29) та за іпотечним договором №9СМБ/Zквіп-08 від 24.06.2008р., згідно якої в іпотеку передана 3-х кімнатна квартира, що належить ОСОБА_3

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_5 умови кредитного договору не виконує, кредит не погашає, в зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 11.08.2015 року становить 16054,19 євро (377 234,06 грн.), в тому числі: 14917,11 євро (347631,23 грн.) сума заборгованості за кредитом; 1137,08 євро (26498,73 грн.) сума заборгованості по процентам; 3104,10 грн. сума пені (т. 1 а.с. 6-7).

Рішенням Господарського суду Сумської області від 10.11.2015 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ФОП ОСОБА_5 на користь ПАТ «Дельта Банк» 14917,11 євро (347631,23 грн.) заборгованості за даним кредитним договором, 1137,08 євро (26498,73 грн.) заборгованості по процентам та 3104,10 грн. пені (т. 2 а.с. 2-6, 94-96).

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором, або законом.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

В ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із положеннями ч. 3 ст. 36 цього Закону договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

При цьому згідно ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»).

У справі, яка переглядається, встановлено, що умови кредитного договору ФОП ОСОБА_5 не виконував, кредит не погасив, в звязку з чим утворилася заборгованість, а положеннями іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто банк має право на визнання права власності на предмет іпотеки, або на укладення від імені банку договору купівлі-продажу іпотечного майна.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ПАТ «Дельта Банк», оскільки право банка в позасудовому порядку задовольнити свої вимоги як іпотекодержателя на набуття у власність предмета іпотеки в рахунок виконання зобовязань за кредитним договором не було порушено та ніким на час звернення до суду із даним позовом не було оспорене.

Протилежного позивачем, відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, а саме існування перешкод в реалізації банком у позасудовому порядку відповідно застереження в іпотечному договорі визнати за собою право власності на іпотечну квартиру доведено не було.

Щодо висновку суду про позбавлення неповнолітньої доньки ОСОБА_3 права користування квартирою у разі визнання права власності на предмет іпотеки за банком є помилковим, але це не вплинуло на правильність та законність самого рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно зясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного банку «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: