Справа № 377/232/16-ц Головуючий у І інстанції Орел А. С.
Провадження № 22-ц/780/5160/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 02.11.2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді - Сержанюка А.С., членів колегії суддів Журби С.О., Коцюрби О.П., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 06 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Славутицької міської ради про відшкодування ядерної шкоди внаслідок ушкодження здоровя при виконанні трудових обовязків на роботах по ліквідації наслідків ядерної аварії на Чорнобильській АЕС,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 06 вересня 2017 року в задоволенні позовних вимог позивача щодо стягнення збитків в розмірі 6 770 грн. в результаті порушення цивільного права на відшкодування ядерної шкоди, завданої ушкодженням здоровя під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС по щорічній допомозі на оздоровлення за 2014 рік, відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення судом першої інстанції зазначено, що відповідач при здійсненні своїх управлінських функцій у відносинах з позивачем діяв на підставі, в межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією і Законами України, і не порушив своїми діями цивільного права позивача на відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоровя внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Славутицького міського суду Київської області від 06 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Суд, з'ясувавши обставини і перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, з 24 лютого 1999 року ОСОБА_2 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 1 та інвалідом другої групи внаслідок професійного захворювання, повязаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, довічно ( а.с. 5, 8).

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ОСОБА_2 перераховано щорічну допомогу на оздоровлення у 2014 році в розмірі 120 грн. ( а.с. 10 ).

Не погоджуючись із розміром щорічної допомоги на оздоровлення, ОСОБА_3 29 березня 2016 року звернувся до суду із названим позовом ( а.с. 1-4 ).

Разом з цим, 17 лютого 2015 року ОСОБА_3 звертався до суду з адміністративним позовом з вимогами про визнання протиправними дій управління соціального захисту населення виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області щодо виплати щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 120 грн. та зобовязання відшкодувати шкоду компенсацію за шкоду, заподіяну здоровю згідно статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, нарахувати і виплатити щорічну допомогу на оздоровлення за 2014 рік відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у базовій редакції у розмірі пяти мінімальних заробітних плат, встановлених законом ( а.с. 161-164 ).

Проте, постановою Славутицького міського суду Київської області від 03 березня 2015 року у зазначеній справі, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2015 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено ( а.с. 161-164, 165-167 ).

При цьому, у зазначеній справі суди встановили правомірність дій відповідача, щодо виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік у розмірі 120 грн. та відсутність підстав для покладення на відповідача обовязку щодо відшкодування шкоди виплати компенсації за шкоду, заподіяну здоровю згідно статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у розмірі пяти мінімальних заробітних плат, встановлених ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Окрім цього, зазначено, що п. 9 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31 липня 2014 року № 1622-VII, який набрав чинності 3 серпня 2014 року, Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» доповнено п. 6-7, яким установлено, зокрема, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообовязкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Відповідно до п. 1 постанови №562 Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» установлено, зокрема, такі розміри виплат : інвалідам I і II групи 120 гривень.

Разом з цим, зазначена постанова Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 не скасована, не визнана нечинною та неконституційною.

За таких обставин, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі, на переконання апеляційного суду, правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини та прийшов до висновку про відмову в позові за його необґрунтованістю і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 16, 1166, 1189 ЦК України, п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», п. 9 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», ст.ст. 10, 11, 58-60, 212-215 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

При цьому, ним дана належна оцінка доказів по справі у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України.

А тому, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст. 1189 ЦК України, ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.ст. 73, 90 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку», ст.ст. 9, 21, 22, 58, 95, 152 Конституції України, ст.ст. 1-3, 8, 15, 57-58, 213-214 ЦПК України, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки вони повністю спростовуються зазначеними належними та допустимими доказами по справі.

Інші доводи, викладені в апеляції, зокрема, про те, що суд першої інстанції безпідставно послався на різні законодавчі акти та аргументи, що не містять інформації щодо предмета доказування та не мають відношення до обставин справи, ніхто не має прав і повноважень змінити, звузити, забрати, скасувати надані йому державою його цивільні права, суд безпідставно послався на адміністративну справу №377/178/15-а та на рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012, також щодо безпідставного посилання на п. 9 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», на переконання апеляційного суду та у силу викладеного, не спростовують висновки суду першої інстанції про необґрунтованість заявлених позовних вимог і не є підставою та у силу викладеного, для задоволення апеляційних вимог.

При цьому, розмір щорічної допомоги на оздоровлення громадянам, в т.ч. і позивачу, змінений в установленому законом порядку, а тому посилання ОСОБА_2 на те, що ніхто не має прав і повноважень змінити, звузити, забрати, скасувати надані йому державою його цивільні права, не грунтуються на положеннях зазначеного матеріального права та не свідчать, у даному випадку та у силу викладеного, про необхідність задоволення як позовних, так і апеляційних вимог.

Окрім іншого, твердження апелянта про те, що місцевий суд безпідставно послався на адміністративну справу №377/178/15-а, не відповідає дійсності, оскільки за положеннями ч. 3 ст. 61 ЦПК України, о бставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд же першої інстанції здійснив оцінку зазначеного доказу у відповідності до положень цивільно-процесуального законодавства.

Безпідставне посилання місцевого суду на рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012, п. 9 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», як зазначає апелянт, з точки зору суду другої інстанції, також не свідчить про необгрунтованість судового рішення, оскільки названі нормативні акти регламентують правовідносини між сторонами, що склалися.

Названі апелянтом рішення Конституційного Суду України №6/рп/2007 від 09 липня 2007 року, №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, №26-рп/2008 від 27 листопада 2008 року, з точки зору суду другої інстанції, також не свідчать про обгрунтованість заявлених позовних та апеляційних вимог, оскільки в рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012, зазначено, що в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 95, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України та пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному звязку з положеннями статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 117 Конституції України треба розуміти так, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності.

Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Із врахуванням цих положень в принципу законності ухвалені і судові рішення за адміністративним позовом ОСОБА_2, зокрема, постанова Славутицького міського суду Київської області від 03 березня 2015 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2015 року, які набрали чинності.

Відтак, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, а тому оскаржуване рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Славутицького міського суду Київської області від 06 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Славутицької міської ради про відшкодування ядерної шкоди внаслідок ушкодження здоровя при виконанні трудових обовязків на роботах по ліквідації наслідків ядерної аварії на Чорнобильській АЕС залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

ОСОБА_4