АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2017 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Поливач Л.Д.

ШаховоїО.В.,

при секретарі Горак Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за скаргою ОСОБА_2 на дії та бездіяльність начальників та старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року,

у с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва зі скаргою, в якій просила визнати неправомірними дії старшого державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Бєлінської І.В. щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження на виконання ухвали та постанов про накладення арешту на грошові кошти ДП «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» в межах суми 59 483 грн. 50 коп. та її бездіяльність щодо не направлення копій вказаної постанови рекомендованою кореспонденцією стягувачу ОСОБА_2 та боржнику ДП «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка». Крім того, ставила питання про визнання неправомірною бездіяльності начальників Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Хорішко О.О., Гоція Б.І. щодо не затвердження постанови про закінчення виконавчого провадження за постановами про накладення арешту на грошові кошти ДП «Національна кіностудія художніх фільмів імені ОлександраДовженка», відсутність контролю за бездіяльністю старшого державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Бєлінської Ілони Віталіївни щодо не направлення її копій рекомендованим листом стягувачу та боржнику. Крім того, просила визнати неправомірною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження за постановами про накладення арешту на грошові кошти ДП «Національне кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» в межах суми 59 483 грн. 50 коп., винесеною старшим державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Бєлінською І.В., а також стягнути з ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві на її користь - ОСОБА_2, 9 900 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу фахівця в галузі права ОСОБА_7

________________________________________________

Справа № 754/16137/15-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/2540/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Грегуль О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року, ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні заяви про відвід судді, а скаргу останньої - вважати неподаною і після набрання нею чинності повернути заявниці з додатками (а.с.14-16).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 22.12.2016 року, а справу направити для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги остання зазначає, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції порушено норми процесуального права, суд не взяв до уваги всіх доводів, порушив її процесуальні права та позбавив конституційного права на звернення до суду.

Не відповідають дійсності зазначені в оскаржуваній ухвалі обставини щодо не викладення обставин і не зазначення доказів, в чому конкретно полягає порушення свободи заявника, про неповідомлення учасників провадження належним чином про хід його виконання та чим це підтверджується.

Також, не відповідають дійсності посилання в оскаржуваній ухвалі на не викладення у скарзі обставин та не зазначення доказів, які б свідчили, що в Шевченківському ВДВС у м. Києві є одночасно два начальники та вони одночасно мали б затверджувати оскаржувану постанову і здійснювати контроль за роботою державного виконавця, а також про які конкретно постанови про накладення арешту йдеться в п.1 і п.3 прохальної частини скарги.

В суді апеляційної інстанції, ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представники Шевченківського РУЮ у місті Києві та ДП «Національна кіностудія художніх фільмів імені О. Довженка» в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе розглядати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності та співставленні, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про повернення скарги ОСОБА_2 скаржнику, суд першої інстанції виходив з того, що у наданий строк ОСОБА_2 не усунула остаточно недоліки скарги, вказані в ухвалі судді Деснянського районного суду міста Києва від 24 листопада 2016 року.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду про необхідність повернення скарги скаржнику, з огляду на таке.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Виходячи з роз'яснень п.1 Постанови №6 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України,- і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Пунктом 3 вищезазначеної Постанови роз'яснено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні врахувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Крім того, з пункту 18 постанови вбачається, що виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. При цьому, визнаючи доводи скарги необґрунтованими і відмовляючи в її задоволенні, суд має зазначити в ухвалі, у зв'язку з чим і на підставі яких саме норм закону він дійшов такого висновку.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою судді Деснянського районного суду міста Києва від 24 листопада 2016 року, скаргу ОСОБА_2 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с.4-5).

У вищевказаній ухвалі вказано ряд недоліків, які судом пропонувалось усунути у визначений строк.

21 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про усунення недоліків скарги.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаний або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Отже, доводи апеляційної скарги про невідповідність дійсним обставинам справи висновки суду першої інстанції щодо не викладення заявницею обставин і не зазначення доказів, в чому конкретно полягає порушення її прав та свобод, неповідомлення учасників провадження належним чином про хід його виконання та чим це підтверджується, не викладення у скарзі обставин та не зазначення доказів, які б свідчили, що в Шевченківському ВДВС у м. Києві є одночасно два начальники та вони одночасно мали б затверджувати оскаржувану постанову і здійснювати контроль за роботою державного виконавця, а також про які конкретно постанови про накладення арешту йдеться в п.1 і п.3 прохальної частини скарги, заслуговують на увагу.

Для розгляду по суті, об'єктивності та повноти, суд не позбавлений можливості витребувати справу про виконавче провадження у ДВС.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про повернення скарги заявнику у зв'язку з не усуненням остаточно недоліків скарги, суд першої інстанції фактично позбавив ОСОБА_2 права допуску до правосуддя, для розгляду її скарги по суті та ухвалення судового рішення відповідно до вимог діючого законодавства України.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню, з одночасним переданням питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 303, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року - задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року - скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: І.М. Вербова

Судді: Л.Д. Поливач

О.В.Шахова