Справа № 139/684/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2017 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої - судді Тучинської Н.В.,

з участю представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1, відповідача за первісним позовом ОСОБА_4,

та секретаря судового засідання Хонькович Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та Бахтинської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області про встановлення факту що має юридичне значення та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та Бахтинської сільської ради про встановлення факту постійного проживання, -

в с т а н о в и в:

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_5. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить, зокрема, право на земельну частку (пай) площею 2,26 в умовних кадастрових гектарах, що перебувало у колективній власності КСП «Нива» с. Бахтин Мурованокуриловецького району Вінницької області.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_3 - 08 лютого 2000 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_5, є спадкоємцем першої черги за законом після його смерті. Бажаючи оформити спадкове право на земельну частку (пай), отримала відмову нотаріуса в прийомі документів через пропущення строків для подання заяви про прийняття спадщини і через відсутність доказів про прийняття спадщини. Заявляючи, що з моменту одруження і до смерті ОСОБА_5 проживала з ним в його будинку, ОСОБА_3 з цим позовом звернулася до суду.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 - внук спадкодавця ОСОБА_5 і спадкоємець першої черги за законом сина ОСОБА_5 ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Стверджуючи, що ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5, оскільки постійно проживав з ним на момент смерті, але не оформив її, позивач за зустрічним позовом не може довести цей факт перед нотаріусом, оскільки місце реєстрації його діда і його батька були різними.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 підтримала заявлену ОСОБА_3 вимогу і суду пояснила: що 08 лютого 2000 року зареєстровано шлюб між її матір'ю ОСОБА_3 та ОСОБА_5 З того часу вони проживали спільно та разом вели спільне домашнє господарство, дбали один про одного та у всьому підтримували. Необхідність встановлення факту проживання зі спадкодавцем виникла у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 бажає оформити спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 на земельний пай. Однак, оскільки зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3 була інша адреса, ніж спадкодавця ОСОБА_5, нотаріус 24 травня цього року відмовив в оформленні спадкових прав, зокрема, через відсутність доказів прийняття спадщини.

Зустрічну вимогу ОСОБА_1 не визнала. Зокрема, суду пояснила, що ОСОБА_5 тому і вирішив одружитися з її матір'ю, бо не мав з ким дожити віку. Його син - тепер уже покійний ОСОБА_2 дуже рідко приїздив до нього, а внуки й поготів. Вона сама зі своєю сім'єю доволі часто приїздила провідати ОСОБА_3 та ОСОБА_5, але ніколи не зустрічалася там з його сином.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 позов ОСОБА_3 не визнав, а свою вимогу підтримав та пояснив: Йому відомо, що 08 лютого 2000 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та його дідом ОСОБА_5 Однак, всі родичі вважали цей шлюб фіктивним, укладеним заради можливості відвідувати церкву Адвентистів Сьомого дня. Насправді ОСОБА_3 та ОСОБА_5 продовжували проживати окремо, кожен у своєму будинку, вони ніколи не мали спільного майна, бюджету і т.п. В той же час його батько ОСОБА_2 - син ОСОБА_5 на момент смерті останнього постійно проживав з ним, вів з ним спільне господарство, зокрема, склав і запустив точильний станок, деревообробний, млин, корморізку, масло бойку і т.п., утримував з дідом бджіл, доглядав його, проводив його поховання. ОСОБА_2 був спадкоємцем ОСОБА_5 не лише за законом як син, а й за заповітом. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер. Він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_2, прийняв спадщину. Маючи намір отримати свідоцтво про право на спадщину на земельний пай, що залишився після смерті діда, і який прийняв його батько, він звернувся до нотаріуса із відповідною заявою, однак у видачі свідоцтва йому було відмовлено у зв'язку з неможливістю підтвердити факт прийняття спадщини ОСОБА_4

Сільський голова Бахтинської сільської ради в судові засідання не з'являвся. 18 серпня 2017 року подав заяву (а.с. 19) в якій просив позов ОСОБА_3 розглядати за його відсутності, в прийнятті рішення поклався на розсуд суду. Будучи належним чином повідомленим про наступні судові засідання (а.с. 53, 105, 132), представник Бахтинської сільської ради в судові засідання не з'являвся, не повідомляв про причину неявки, не просив розглядати справу за його відсутності.

За клопотанням позивача за первісним позовом судом були допитані свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Так, свідок ОСОБА_7 пояснила, що їй відомо про реєстрацію шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, а також вона бачила, що вони спільно вели господарство у домоволодінні ОСОБА_5, до ОСОБА_3 ходили город обробляти. Перед смертю ОСОБА_5 попав у лікарню, і з ним була ОСОБА_3 Син ОСОБА_5 ОСОБА_2 тільки приїздив провідати батька. Також їй відомо, що ОСОБА_3 могла жити у своєму будинку.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона жила по-сусідству із покійним ОСОБА_5, а тому знає, що вони розписалися, вели спільно господарство. Були випадки, що ОСОБА_3 жила у своєму будинку. Їй не відомо, чи жив із ОСОБА_5 його син ОСОБА_2.

Свідок позивача за зустрічним позовом ОСОБА_10 суду пояснила, що вона з 1993 року живе у с. Воронівці. Знає, що ОСОБА_5 ходив до ОСОБА_3, допомагав їй по господарству. З 2002 року вона працювала поштаркою, в її обов'язки входило видавати пенсію, а тому їй достеменно відомо, що жили вони окремо, бо вона носила пенсії на різні адреси. Крім того, у ОСОБА_5 був стаціонарний телефон і вона дуже часто користувалася ним і ніколи не бачила в будинку ОСОБА_3 Іноді бачила, що ОСОБА_5 ранками ніс до ОСОБА_11 молочко. Часто бачила сина ОСОБА_5 ОСОБА_2, але не може стверджувати, що він там жив постійно. Після смерті ОСОБА_5 його син ОСОБА_2 провів його поховання, а потім продав її сім'ї будинок.

ОСОБА_12 суду пояснив, що він жив по-сусідству із ОСОБА_5, дружив з його синами. Знає, що другою жінкою ОСОБА_5 була ОСОБА_3, але вони ніколи не жили спільно, ходили один до одного, допомагали по господарству один одному. Часто приїздив до ОСОБА_5 його син, періодично жив у нього по кілька днів і тижнів, він проводив поховання свого батька.

Розглянувши справу у судовому засіданні, зокрема, заслухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що первісний позов ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, а зустрічну позовну вимогу ОСОБА_4 слід задовольнити, виходячи з наступного:

ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Воронівці Мурованокуриловецького району помер ОСОБА_5 (а.с. 6).

Після його смерті відкрилася спадщина на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП «Нива» с. Бахтин Мурованокуриловецького району Вінницької області, площею 2,26 умовних кадастрових гектара (а.с. 8, 9, 60).

Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті, і це право у них виникає у день відкриття спадщини - день смерті спадкодавця.

Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 49094304, виданої 14 вересня 2017 року (а.с. 80) слідує, що спадкодавець по своїй смерті заповіту не залишав.

Одночасно, із наявного у матеріалах справи заповіту, вчиненого 08 лютого 2000 року (а.с. 43, 44) слідує, що ОСОБА_5 все своє майно заповів ОСОБА_2. Експертним висновком № 056/976-m від 30 серпня 2017 року (а.с. 59), а також текстом заповіту щодо місця проживання заповідача та особи, на користь якої вчинено заповіт, доводиться, що ОСОБА_5 вчинив заповіт на користь свого сина (а.с. 36) ОСОБА_2.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 31). Спадковою справою Козятинської державної нотаріальної контори № 1123/2008 (а.с. 117-129) доведено, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 прийняв спадщину після свого батька ОСОБА_2.

Як слідує з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру по спадкових справах № 49094290 від 14.09.2017 (а.с. 79), спадкова справа після смерті ОСОБА_5 не заводилася, а, отже, спадщина ніким не оформлена.

Як гласить ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч. 1 ст. 1258 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с. 7) стверджується, що 08 лютого 2000 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб.

Таким чином, ОСОБА_3 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_5

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_5 проживав і був зареєстрований у АДРЕСА_1 (а.с. 8, 37).

Із пояснень сторін в судовому засіданні, а також з наданих ними документів, зокрема, із довідки Бахтинської сільської ради № 368 від 22 травня 2017 року (а.с. 8), виписки з погосподарських книг за 2001-2005 роки (а.с. 38) та довідки Вернигородської сільської ради Козятинського району № 720 від 26 вересня 2017 року (а.с. 101) слідує, що ні спадкоємець ОСОБА_5 за заповітом ОСОБА_2, ні спадкоємець першої черги за законом ОСОБА_3 не були зареєстровані зі спадкодавцем.

Пунктом 3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 визначено, що у разі відсутності в паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію місця проживання доказом постійного проживання можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкоємцем.

Згідно абз. 1 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Постановою № 187 від 24 травня 2017 року (а.с. 10) ОСОБА_3 відмовлено в оформленні спадкових прав після смерті ОСОБА_5 в тому числі у зв'язку з відсутністю доказів постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем до часу відкриття спадщини.

ОСОБА_4 державний нотаріус Мурованокуриловецької ДНК роз'яснив (а.с. 47) про необхідність судовим рішенням довести факт спільного проживання ОСОБА_2 зі спадкодавцем ОСОБА_5.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

За приписами ч. 1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення "поза розумним сумнівом", а таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Сторони надали суду довідки Бахтинської сільської ради № 368 від 22 травня 2017 року (а.с. 8) та № 418 і 419 від 16 червня 2017 року (а.с. 41, 42) відповідно до яких і ОСОБА_3, і ОСОБА_2 проживали на день смерті разом із ОСОБА_5 без реєстрації. В той же час, сторони заперечують проживання зі спадкодавцем іншої сторони.

Сільський голова в судові засідання не з'являвся, а тому суд позбавлений можливості перевірити і уточнити такі суперечливі докази, а тому не може їх прийняти як такі, що беззаперечно доводять обставину.

Так само, допитані судом свідки не ствердили перед судом однозначно, що із ОСОБА_5 на момент його смерті проживав ОСОБА_2 чи ОСОБА_3.

Зокрема, всі свідки лише беззаперечно стверджували, що спадкодавець і його дружина допомагали один одному по господарству. Беззаперечних доказів від свідків, що ОСОБА_3 жила разом із ОСОБА_5 суду не надано.

Разом з тим, свідки позивача за зустрічним позовом також не ствердили факт постійного проживання його батька - ОСОБА_2 із спадкодавцем ОСОБА_5. Зокрема, свідки лише заявили, що ОСОБА_2 часто приїздив до свого батька, по кілька дні чи тижнів жив з ним.

В той же час, позивач ОСОБА_4 довів перед судом, що його батько ОСОБА_2 зробив дуже великий вклад у господарство свого батька - ОСОБА_5 (а.с. 92-95), забезпечивши власноруч зробленими точильним і деревообробним станками, млином, корморізкою, маслобойкою, сушаркою.

Суд йме віру, що для створення таких механізмів були необхідні і час, і місце, а тому вважає переконливими докази ОСОБА_4 про те, що з моменту виходу на пенсію по інвалідності у 2004 році (а.с. 84, 86) ОСОБА_2 переважно жив у свого батька - ОСОБА_5.

При цьому, суд також враховує, що представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 не заперечила наявність у ОСОБА_5 виготовлених його сином станків та іншого, а свідок ОСОБА_12 - найближчий сусід ОСОБА_5 - ствердив, що ОСОБА_2 часто по кілька днів і тижнів жив у ОСОБА_5, а ОСОБА_3 ніколи не жила в будинку ОСОБА_5

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 та її представник у суді ОСОБА_1 не довели належними та допустимими доказами факт спільного проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_5 на момент відкриття спадщини.

Одночасно позивач за зустрічним позовом непрямими доказами довів, що його батько ОСОБА_2 на момент смерті проживав зі своїм батьком ОСОБА_5.

До висновку про необхідність задоволення позовної вимоги ОСОБА_4, суд прийшов також враховуючи наступну обставину:

Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено 08 лютого 2000 року (а.с. 7).

Цього ж дня - 08 лютого 2000 року - у Бахтинській сільській раді ОСОБА_5 склав і підписав заповіт (а.с. 44), яким все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, все що буле належати йому на день смерті, заповів своєму синові ОСОБА_2.

Cвобода заповіту є фундаментальним принципом спадкового права. Заповіт - є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Право спадкувати сам перед мають особи, визначені у заповіті, і лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування одержують спадкоємці за законом.

Таким чином, ОСОБА_4 довів суду факт смерті спадкодавця, місце відкриття спадщини, право ОСОБА_2 спадкувати після смерті спадкодавця і факт їх спільного проживання на момент відкриття спадщини.

Керуючись: ст.ст. 1223, 1268 ЦК України, Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008, ст.ст. 60, 212, 213, 215, п. 5 ч. 1 ст. 256, ст. 259 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_3 відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_4 та Бахтинської сільської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, у зв'язку з його недоведеністю.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та Бахтинської сільської ради про встановлення факту постійного проживання задовольнити. Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_4 - разом із спадкодавцем ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з моменту його проголошення до апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд.

Суддя: ____________