Справа № 285/1801/15-ц
провадження у справі № 2/0285/268/17
РІШЕННЯ

Іменем України

15 березня 2017 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді………………Літвин О.О.

секретаря………............................ОСОБА_1

за участю сторін:

позивачки………………………..ОСОБА_2

представника ОСОБА_3

відповідача.……………………...ОСОБА_4

представника відповідача..……..ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_4

про визнання автомобіля спільною власністю та стягнення компенсації,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона та ОСОБА_4 з 01.03.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано відповідно до рішення суду від 15.04.2015 року. Під час шлюбу придбали автомобіль марки Opel Vivaro, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі Автомобіль), який було зареєстровано на відповідача. Їй стало відомо, що ОСОБА_4 без її відома, як співвласника майна, відчужив спірний Автомобіль на користь свого батька ОСОБА_6

У звязку з цим позивачка з урахуванням уточнених позовних вимог від 15.10.2015 року /а.с.109/ та 18.11.2015 року /132-133/, просила визнати автомобіль спільною сумісною власністю подружжя та стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля в сумі 82 336 грн.

Позивачка та її представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Позивачка пояснила, що Автомобіль придбали приблизно за 10 000 доларів США, половину з яких їм подарували на весілля, решта їх спільні з відповідачем кошти, які вони заробили за час перебування у шлюбі. Заперечила факт позики будь-яких коштів у батьків відповідача. Згоду на продаж Автомобіля не давала.

Відповідач та його представник позовні вимоги визнали частково, пояснили, що Автомобіль придбали за 9 000 доларів США, 3 000 доларів США з яких їм подарували на весілля, а решту він позичив у свого батька, які у січні 2015 року йому повернув, продавши йому ж Автомобіль. Під час шлюбу відповідач працював на трьох роботах і в місяць отримував в середньому приблизно 3 000 грн. Згоден відшкодувати позивачці половину спільних коштів, вкладених в купівлю Автомобіля, які їм подарували на весілля, а саме 12 591 грн.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи і надані докази, суд приходить до наступного висновку.

Із змісту нормативних положень глав 7,8 СК України, власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч.1,2 ст.71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст. 364 ЦК України).

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України).

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України, відповідно до якої особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Судом встановлено, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 01.03.2013 року було укладено шлюб, від якого вони мають доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

15.04.2015 року рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області шлюб між сторонами розірвано.

Під час шлюбу сторони придбали Автомобіль, який 17.01.2014 року був зареєстрований на відповідача.

Сторони не заперечили в судовому засіданні, що Автомобіль придбали за 9 000 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на день його купівлі становило приблизно 72 000 грн.

Згідно листа Центру НППзВАЗ м. Новоград-Волинський УДАІ УМВС України в Житомирській області від 10.06.2015 року та облікової картки, Автомобіль 13.02.2015 року був перереєстрований на нового власника ОСОБА_6

Відповідач підтвердив, що дійсно вказаний Автомобіль у січні 2015 року ним був проданий батькові в рахунок погашення боргу.

При цьому, судом встановлено, що позивачка не надавала згоду на вчинення даного правочину, оскільки сторони з початку 2015 року не підтримували шлюбні стосунки.

Правовий режим майна, придбаного під час шлюбу, визначається не за його цільовим призначенням і не тільки фактом придбання його під час шлюбу, а за джерелами його придбання, за спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна, крім речей особистого користування.

Матеріалами справи доведено, що під час перебування у шлюбі сторони працювали в ПП «Мірт», а позивачка одночасно на двох роботах (ТОВ «Органік мілк»), і джерелом надходження грошових коштів в їх сімю були заробітні плати. Зокрема, дохід позивачки за період часу з липня по грудень 2013 року становив 35 608,2 грн., відповідача, як слідує з його власних пояснень, за період часу з березня по грудень 2013 року біля 30 000 грн. В сукупності за час перебування у шлюбі до моменту купівлі Автомобіля, 17.01.2014 року, сторони заробили більше 60 000 грн.

Суд не бере до уваги надану відповідачем розписку від 16.01.2014 року про те, що він отримав від батька в борг 6 500 доларів США на купівлю Автомобіля, зобовязавшись повернути вказану суму за першою вимогою, оскільки при укладанні цього договору про позику валютних цінностей у розмірі, який перевищує 50-кратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, не дотримано нотаріальної форми, а тому ця угода є нікчемною. Окрім того, з рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської від 15.01.2015 року, ухваленого у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про розірвання шлюбу, відповідач зазначав, що будь-яких боргів в інтересах сімї ним не укладалось.

Таким чином, на думку суду ні відповідачем, ні його представником не було доведено в судовому засіданні, що більша частина спірного Автомобіля була придбана за особисті, або позичені ним кошти.

Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи від 25.09.2015 року № 4001 вартість Автомобіля становить 164 672 грн.

За таких обставин, враховуючи, що спірний Автомобіль був придбаний сторонами під час шлюбу, а належних та допустимих доказів, які б свідчили про його придбання за особисті кошти відповідачем надано не було, суд дійшов до висновку, що відповідно до ч.1 ст.60 СК України він є спільною сумісною власністю подружжя, частки яких у праві власності є рівними. Так як Автомобіль був проданий ОСОБА_7 без згоди ОСОБА_2, остання має право на компенсацію вартості 1/2 частини вказаного автомобіля, тобто 82 336 грн.

Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

При зверненні до суду позивачці судом було відстрочено сплату судового збору, а тому відповідно до вимог ст.88 ЦПК суму судового збору, яка складає 823,36 грн., слід стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись статтями 10, 11, 15, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 автомобіль марки Opel Vivaro, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 82 336 (вісімдесят дві тисячі триста тридцять шість) грн. компенсації вартості 1/2 частини автомобіля марки Opel Vivaro, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 823 (вісімсот двадцять три) грн. 36 коп.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення або отримання його копії.

Головуючий суддя О.О. Літвин