АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 639/9705/16-ц Головуючий суддя 1-ї інстанції Єрмоленко В. Б.
Провадження № 22-ц/790/5698/17 Доповідач Колтунова А.І.
Категорія: справи про встановлення фактів,
що мають юридичне значення
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С, Пилипчук Н.П..

за участю секретаря: Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 липня 2017 року у справі окремого провадження за заявою ОСОБА_2, зацікавлена особа - ОСОБА_3 про встановлення факту шлюбних відносин ,-

ВСТАНОВИЛА:

26 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про встановлення факту шлюбних відносин з ОСОБА_3 та з урахуванням уточнень, просила суд встановити факт шлюбних відносин з ОСОБА_3 з 08 січня 2014 року по час звернення до суду.

Позивач посилалась на ті обставини, що у 2012 році вона познайомилася з ОСОБА_3 на території слідчого ізолятору № 27, а 08 січня 2014 року ними, під час доставки конвоєм до суду, було прийняте рішення про створення сім'ї і саме з того часу між ними почалися відносини, як подружжя.

Офіційно шлюб між ними був зареєстрований 13 жовтня 2016 року.

Встановлення факту шлюбних відносин між ними необхідно для отримання ОСОБА_3, який є громадянином Грузії, права на проживання на території України.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 19 липня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення факту шлюбних відносин відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її заяву, встановити факт шлюбних відносин з ОСОБА_3 з 08 січня 2014 року по теперішній час, посилається на ті обставини, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, її доводам та доказам, зазначеним в заяві про встановлення факту, не надано належної оцінки. Висновки суду першої інстанції, що нею не надано доказів спільного проживання з ОСОБА_3, наявності спільного побуту, взаємних прав та обов'язків, є необґрунтованими.

В суд апеляційної інстанції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 126-127 ).

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення факту шлюбних відносин з ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив із того, що заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 проживали однією сім'єю, мали взаємні права та обов'язки, вели спільне господарство.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до висновку, що правові підстави для задоволення заяви про встановлення шлюбних відносин відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За змістом ч.ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

За змістом роз'яснень, які містяться в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 Сімейного Кодексу України, що регулює правовідносини між особами, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судом необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь - якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що для встановлення факту проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_3 необхідно з'ясувати такі факти: спільне проживання осіб, наявність спільного побуту, взаємних прав та обов'язків.

Проте, відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України ОСОБА_2 не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту находження ОСОБА_2 з ОСОБА_3 у фактичних шлюбних відносинах з 08 січня 2014 року.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 з 24 вересня 2013 року по 02 серпня 2016 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5

Шлюб між ними був розірваний за рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 02 серпня 2016 року (а.с. 11).

ОСОБА_2 за вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 23 вересня 2015 року була засуджена за ч.4 ст. 27, п.п. 6, 11 ч.2 ст. 115 КК України, утримується під вартою з 02 березня 2012 року (а.с. 49-87).

За таких обставин, при розгляді справи заявником не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що з 08 січня 2014 року вони спільно проживали з ОСОБА_3, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

13 жовтня 2016 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був зареєстрований органами відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (а.с. 13).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і їм дана належна оцінка, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом розгляду суду першої інстанції та їм дана належна оцінка.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Відповідно до ч.4 ст. 88 ЦПК України суд стягує з позивача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 606,32 грн., який ухвалою суду був за заявою ОСОБА_2 розстрочений до ухвалення судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, ч.1 п.1 ст. 314, ст. 315, ст. 317, ст. 319, ст. 324 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 липня 2017 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 606, 32 грн. (шістсот шість гривень 32 копійки).

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук