АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2017 року Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.,

суддів Шахової О.В.,

Поливач Л.Д.,

при секретарі Іваницької О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3; третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бадахов Юрій Назірович про усунення від права на спадкування, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 квітня 2017 року,

у с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3; третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бадахов Юрій Назірович про усунення відповідача від права на спадкування за законом після смерті дружини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Ухвалою судді Святошинського районного суду міста Києва від 30 червня 2016 року, відкрито провадження у даній справі (том І а.с.68).

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 26 квітня 2017 року, в задоволенні позовних вимог - відмовлено (том ІІ а.с.91, 92-98).

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 квітня 2017 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивувала, зокрема, тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки суд дійшов невірних висновків про недоведеність умисних дій чи бездіяльності відповідача, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, не вбачав доведеною винну поведінку відповідача та наявність передбачених законом підстав для усунення останнього від спадкування. Разом з тим, на підтвердження вказаних в позовній заяві обставин було надано ряд документів, отриманих від органів державної влади, до яких зверталась особисто померла за життя через застосування відповідачем до неї насилля та ненадання допомоги, однак суд не надав належної оцінки таким доказам.

Також, в своєму рішенні суд не обґрунтовує, чому надає перевагу письмовим доказам з боку відповідача.

В ході судового розгляду, ОСОБА_2 та її представник - ОСОБА_6, підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.

ОСОБА_3 та його представник - ОСОБА_7, заперечували проти апеляційної скарги та просили її відхилити; письмові заперечення останніх містяться в матеріалах даної справи.

_______________________________________________

Справа № 759/8115/16-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/9011/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Войтенко Ю.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Приватний нотаріус КМНО Бадахов Ю.Н. в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а тому у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе розглядати справу у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході судового розгляду, ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла двоюрідна сестра позивачки - ОСОБА_5, про що складено відповідний актовий запис №3815, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 (том І а.с. 6).

Після смерті останньої відкрилася спадщина у вигляді квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яка належала на праві спільної часткової власності (по 1/3 частині) ОСОБА_10, ОСОБА_5 та ОСОБА_3, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 14 квітня 1995 року (а.с. 128).

Померла за життя заповіту не склала.

Факт родинних відносин між позивачкою та померлою підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, зокрема, свідоцтвом про народження, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, свідоцтвом про одруження (а.с. 16); свідоцтвом про народження (а.с.17); свідоцтвом про народження (а.с. 18), свідоцтвом про смерть рідного дядька, яким підтверджується, що у померлої не було живих родичів 1-4 черги, окрім її чоловіка. Право на спадкування першочергово виникає у чоловіка померлої.

ОСОБА_5 була інвалідом ІІ-ї групи, що підтверджується довідкою МОЗ України (том І а.с.23).

Згідно з випискою з протоколу ВКК №1401 від 03 вересня 2015 року, стан здоров'я ОСОБА_5 унеможливлював ведення домашнього господарства (том І а.с.24).

Згідно з довідкою Святошинського УП ГУНП у м. Києві від 11 квітня 2016 року, у базі зазначеного управління знаходяться повідомлення заявника ОСОБА_5, зареєстровані до журналу Єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, під № 36784 від 28.07.2015 року, під № 12632 від 22.03.2015 року., під № 26791 від 26.06.2014 року, під № 9367 від 08.03.2014 року з приводу нанесення тілесних ушкоджень чоловіком (том І а.с. 28-31). 25 березня 2015 року померлою було складено заяву про залучення до провадження як потерпілого на ім'я слідчого СВ Святошинського РУ ГУМВС України в м. Києві з приводу завдання їй шкоди чоловіком, у зв'язку з умисним нанесенням їй тілесних ушкоджень (том І а.с. 29). Як підтверджується протоколом допиту потерпілого від 25 березня 2015 року та довідкою № 6059 від 25 березня 2015 року про те, що ОСОБА_5 о 13 год. 10 хв. звернулася до травмпункту з приводу отримання травм (том І а.с. 30).

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_5 зверталась до комісії з питань соціального захисту населення Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації з заявою про надання їй безоплатного соціального обслуговування, що підтверджується заявами від 27 березня 2015 року та 24 грудня 2015 року (том І а.с. 40, 41). Зазначені обставини також вказані в протоколі №5 засідання постійно діючої комісії з питань соціального захисту населення Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 30 березня 2015 року (том І а.с. 42). Згідно з актом обстеження матеріально - побутових умов проживання громадянина, який потребує соціального обслуговування від 24 грудня 2015 року, чоловік не надавав ОСОБА_5 допомоги (том І а.с. 43).

Разом з цим, відповідно до акту первинної профспілкової організації Київського будівельного монтажного експлуатаційного управління №1 від 10 лютого 2016 року, працівники підприємства провели зустріч з ОСОБА_5, під час якої вона повідомила, що її чоловік самостійно приносить продукти, витрачає заробітну плату на потреби сім'ї, пояснила, що їй складно вести домашнє господарство, придбавати ліки, а тому вона покликала працівників соціальної служби.

Крім того, просила не залучати її чоловіка до роботи на вихідні днів та відпускати його додому за потребою навіть в робочий час (том І а.с.105).

Згідно з довідкою про доходи дохід відповідача за період з серпня 2015 року по липень 2016 року становив 63 485 грн. 87 коп. (том І а.с.107). З характеристики відповідача вбачається, що він характеризується як ініціативний, дисциплінований, комунікабельний, увічливий працівник, який користується повагою в колективі (том І а.с.132).

Також, в ході розгляду справи встановлено, що відповідач працює водієм і кожного дня проходить перед рейсові та після рейсові медичні огляди (том І а.с.137-152).

В ході судового розгляду відповідачем підтверджено його участь в похованні дружини (том ІІ а.с 4-11).

Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 14 квітня 1998 року квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 належить на праві спільної власності ОСОБА_10 - 1/3 частина, та членам її сім'ї ОСОБА_5 - 1/3 частинаОСОБА_3 - 1/3 частина (том І а.с. 128).

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, спадкоємцем після смерті ОСОБА_10 є ОСОБА_5 (том І а.с.129).

Як вбачається з матеріалів спадкової справи щодо майна померлої ОСОБА_5, з заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що посвідчується заявами про прийняття спадкового майна (том І а.с.167-247).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка просила на підставі ст.1224 ч.5 ЦК України усунути чоловіка померлої - відповідача у справі, від права на спадкування.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції суд вважав недоведеним наявність умисних дій чи бездіяльності відповідача, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, у зв'язку з чим не вбачав доведеним винної поведінки відповідача, та, відповідно, передбачених законом підстав для усунення від спадкування.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1 ст.61 ЦПК України)

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкування за законом). Відповідно до положень ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно (ч. 1 ст. 1265 ЦК України). Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч.1 ст. 1267 ЦК України).

Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ (ч. 6 ст. 1224 ЦК України).

Як роз'яснено у п. 6 постанови Пленум Верховного Суду України від 30.05.2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Відповідно до ч.2 ст. 59 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною першою статті 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 58 ЦПК України).

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснив, що суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Так, в ході розгляду даної справи достовірно встановлено, що померла ОСОБА_5 була інвалідом ІІ-ї групи, стан здоров'я останньої унеможливлював ведення домашнього господарства, вона неодноразово зверталась до поліції з заявами про нанесення їй тілесних ушкоджень її чоловіком, а також зверталась до комісії з питань соціального захисту населення Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації з заявою про надання їй безоплатного соціального обслуговування.

Але разом з тим, працівниками підприємства була проведена зустріч з ОСОБА_5, під час якої вона повідомила, що її чоловік самостійно приносить продукти, витрачає заробітну плату на потреби сім'ї, пояснила, що дійсно їй складно вести домашнє господарство, придбавати ліки, а тому вона покликала працівників соціальної служби. Також, просила не залучати її чоловіка до роботи на вихідні дні та відпускати його додому за потребою навіть в робочий час.

Звернення із заявами до поліції свідчать про сімейні сварки у подружжя.

В той же час, зазначені заяви не містять посилань та скарг ОСОБА_5, що чоловік ухиляється і не надає їй допомоги.

Крім того, померла за життя заповіту не склала, за допомогою по вирішенню даного питання, зокрема, до працівників соціальної служби також не зверталась.

Таким чином, доводи апелянта з приводу того, що відповідач, як чоловік померлої, не дбав про неї та не надавав їй матеріального утримання, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, зокрема наведеними вище обставинами та письмовими доказами.

Допитані судом першої інстанції свідки - сусіди відповідача, показали, що ОСОБА_3 піклувався про свою дружину, надавав кошти на харчування.

Також, доводи апелянта про те, що саме вона та її родина опікувались про померлу, привозили їй продукти харчування, займались її похованням, також спростовуються вищенаведеними встановленими обставинами, крім того, відповідачем підтверджено витрати на перевезення дружини та її поховання.

Що стосується доводів про вчинення відповідачем насильства над покійною дружиною, дійсно ОСОБА_3 знаходився на обліку у Святошинському УП ГУНП у місті Києві притягувався до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП, за вчинення сварки з дружиною ОСОБА_5 (том ІІ а.с.57).

Разом з тим, виходячи з вимог ч. 5 ст. 1224 ЦК, роз'яснень ВВСУ та ВСУ, для задоволення позовних вимог про усунення особи від права на спадкування має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

В даному випадку, ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції не встановлено, що відповідач ухилявся від надання дружині допомоги та підтримки, в ході розгляду справи не доведено винної поведінки відповідача, а тому суд першої інстанції дійшов законних та обґрунтованих висновків про відсутність підстав для усунення відповідача від права на спадкування.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не відносяться до підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування або зміни оскаржуваного рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: І.М. Вербова

Судді: О.В. Шахова

Л.Д.Поливач