АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5854/17 Головуючий 1 інст. - Григор'єв Б.П.
Справа № 641/5484/16-ц Доповідач - Кружиліна О.А.
Категорія: право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кружиліної О.А.

суддів Бровченка І.О., Кіся П.В.,

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 липня 2017 року

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5, Відділ опіки та піклування Комінтернівського району м. Харкова про усунення перешкод у праві користування та розпорядження майно, шляхом виселення, -

в с т а н о в и в :

22 червня 2016 року ОСОБА_3 звернулась у суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_6, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила суд усунути перешкоди у користуванні належної їй на праві власності квартири, шляхом зобов'язання звільнити житлове приміщення, зняти з реєстраційного обліку відповідачем та інших осіб зі спірного житлового приміщення. Стягнути судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що 16 вересня 2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції у Харківській області Луценком П.Г. було посвідчено її право власності на квартиру АДРЕСА_1. Набуття права власності виникло в порядку застосування статті 37 Закону України «Про іпотеку», на підставі поговору іпотеки № 755 від 18 липня 2012 року посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Горша А.О. Незважаючи на її неодноразові вимоги, відповідачі відмовляються звільнити квартиру та добровільно знятись з реєстраційного обліку і продовжують проживати в спірній квартирі безпідставно користуючись її майном. Наявність реєстрації та проживання сторонніх осіб в її квартирі порушує її право па користування та розпорядження власним майном. У зв'язку з чим вона вимушена звернутись до суду з відповідним позовом.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково.

Зобов'язано ОСОБА_1 та ОСОБА_6 усунути перешкоди у користування належним на праві власності ОСОБА_3 майном, а саме: квартирою АДРЕСА_3, шляхом звільнення цієї квартири.

Знято з реєстраційного обліку ОСОБА_1 та ОСОБА_6 за вищевказаною адресою.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2017 року заява представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволена. Заочне рішення від 27 грудня 2016 року скасоване.

25 квітня 2017 року ОСОБА_3 уточнила позовні вимоги та просила суд усунути перешкоди у праві користування та розпорядження майном власника - ОСОБА_3, шляхом виселення ОСОБА_1, ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_2 без надання іншого жилого приміщення.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 липня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені.

Усунуто перешкоди у праві користування та розпорядження майном власника - ОСОБА_3, шляхом виселення ОСОБА_1, ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_2 без надання іншого жилого приміщення.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з заочним рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що оскаржуване рішення є незаконним, винесеним з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а також в результаті неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідності висновків суду обставинам справи, що є безумовною підставою для скасування рішення.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що 16 вересня 2014 року державним реєстратором Луценко П.Г. зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_3 на підставі договору іпотеки квартири, серії та номер 755, виданий 18 липня 2012 року приватним нотаріусом ХМНО Горша А. О.

Згідно довідки № 1493 від 24 травня 2016 року дільниці № 23 КП «Жилкомсервіс» за адресою: АДРЕСА_4 зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_6.

У добровільному порядку відповідачі відмовляються звільнити зазначену квартиру.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із положень статті 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», статей 321, 386, 391 ЦК України та тих обставин, що відповідачі не являються членами сім'ї ОСОБА_3, будь-які угоди з приводу користування спірною квартирою між ними не укладались, та ОСОБА_3 не бажає цього робити, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 не мають права на проживання у спірній квартирі.

З таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд погоджується у повному обсязі та зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник, який має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилається на те, що за змістом частини 2 статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини 3 статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язання на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини 2 статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК УРСР.

З такими доводами апеляційної скарги судова колегія погодитись не може, оскільки із позовних вимог ОСОБА_3 вбачається, що спірні правовідносини виникли з підстав здійснення права власності. Право набуття права власності у даній справі не є предметом розгляду.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319, ЦПК України, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 липня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді І.О. Бровченко

П.В. Кісь