Справа №278/1182/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 березня 2017 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Дубовік О.М.,

за участю секретаря судового засідання Поліщук І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що відповідно до договору позики від 21.10.2008 року він позичив відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти 86400 грн., що за домовленістю сторін визначено в еквіваленті 16000 доларів США. Вказана позика згідно договору повинна була повернута в строк до 21.10.2009 року. Оскільки відповідач не повернув позику у передбачений договором строк позивач звернувся до суду.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 19.05.2010 року з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 стягнуто суму боргу за договором позики на загальну суму боргу 149141, 31 грн.

25.04.2013 року рішенням Житомирського районного суду Житомирської області було змінено порядок стягнення вищезазначеного боргу та визначено боргові зобовязання спільним боргом подружжя. Вирішено борг в сумі 149141,31 грн. стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у рівних частках з кожного.

Відповідач ОСОБА_2 станом на 20.04.2016 року із загальної суми боргу 75320,65 грн. повернув кількома платежами лише 1063,64 грн.

Відповідач ОСОБА_3 повернула свою частину боргу в розмірі 75320, 65 грн. одним платежем лише 26.02.2016 року.

У звязку з простроченням відповідачами виконання грошового зобовязання позивач просить суд стягнути: з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у сумі 224714,75 грн. та з ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у сумі 214662,42 грн., а також стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги визнає повністю за умови того, що позивач вірно розрахував заборгованість за договором позики.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання повторно не зявилася. У відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України відповідач належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи за адресою проживання (а.с. 76), зареєстрованою у встановленому законом порядку (а.с. 81, 83, 107, 110, 117, 120).

Вивчивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

21.10.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 (позикодавець) позичив ОСОБА_2 (позичальник) строком до 21.10.2009 року грошові кошти в розмірі 86400 грн., що є еквівалентом 16000 доларів США (а.с. 22).

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 19.05.2010 року з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 стягнуто суму боргу за договором позики на загальну суму боргу 149141, 31 грн. (а.с. 24-25).

25.04.2013 року рішенням Житомирського районного суду Житомирської області було змінено порядок стягнення вищезазначеного боргу та визначено боргові зобовязання спільним боргом подружжя. Вирішено борг в сумі 149141,31 грн. стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у рівних частках з кожного (а.с. 26-28).

Відповідно ст. ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, відповідно до ст. 599 ЦК України.

Згідно положень ст. ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

З інформаційного листа №7569, виданого 21.04.2016 року Житомирським районним відділом державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області, вбачається, що боржником ОСОБА_3 26.02.2016 року було сплачено суму 75370,65 грн., яку перераховано на користь стягувача ОСОБА_1, заборгованість станом на 20.04.2016 року відсутня (а.с. 29).

З інформаційного листа №7570, виданого 21.04.2016 року Житомирським районним відділом державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області, вбачається, боржником ОСОБА_2 в період з 12.06.2013 року по 20.04.2016 року були перераховані кошти на користь стягувача ОСОБА_1 у сумі 1063,64 грн.; заборгованість станом на 20.04.2016 року становить 73507,01 грн. (а.с. 30).

Згідно наданого розрахунку позивача у відповідача ОСОБА_2 рахується заборгованість за договором позики від 21.10.2008 року у сумі 224714,75 грн. (а.с. 32-34), з яких: 3% річних за період з 17.05.2013 року по 16.05.2016 року (з урахуванням загальної позовної давності в три роки) - 5470,12 грн.; інфляційні втрати за період з 17.05.2013 року по 16.05.2016 року 53672,07 грн.; пеня за період з 17.05.2015 року по 16.05.2016 року - 29698,20 грн.; курсова різниця долару США до гривні станом на 16.05.2016 року (100 США дорівнює 2545,2175 грн.) та 19.05.2010 року (100 доларів США дорівнює 792 грн.) 135874,36 грн.

Згідно наданого розрахунку позивача у відповідача ОСОБА_3 рахується заборгованість за договором позики від 21.10.2008 року у сумі 214662,42 грн. (а.с. 35-36), з яких: 3% річних за період з 17.05.2013 року по 25.02.2016 року (з урахуванням загальної позовної давності в три роки) 5119,83 грн.; інфляційні втрати за період з 17.05.2013 року по 25.02.2016 року 49349,52 грн.; пеня за період з 17.05.2015 року по 25.02.2016 року 24318,71 грн.; курсова різниця долару США до гривні станом на 16.05.2016 року (100 США дорівнює 2545,2175 грн.) та 19.05.2010 року (100 доларів США дорівнює 792 грн.) 135874,36 грн.

Пунктом 6 договору позики визначено, якщо позичальник своєчасно не повертає борг, то він (позичальник) сплачує на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу.

Національний банк України станом на 16.05.2016 (дата підписання позовної заяви) встановив такий офіційний курс гривні до іноземної валюти: 2545,2175 грн. за 100 долар США.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях.

З огляду на викладене, вимоги ОСОБА_1 про відшкодування інфляційних втрат за прострочення виконання зобов'язання, у якому сторони визначили грошовий еквівалент у доларах США, не можна визнати законними й обґрунтованими.

Враховуючи, що відповідачі взяли у позивача у борг (позику) грошові кошти, які зобовязалися повернути, але у визначені строки взяті на себе зобовязання не виконали, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.

На підставі ст. ст. 525, 526, 530, 599, 1046, 1047 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер платника податку НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер платника податку НОМЕР_2, заборгованість за договором позики від 21.10.2008 року, яка складається з: 3% річних у сумі 5470,12 грн.; пені у сумі 29698,20 грн.; курсової різниці долару США до гривні станом на 16.05.2016 року (100 доларів США дорівнює 2545,2175 грн.) та на 19.05.2010 року (100 доларів США дорівнює 792,00 грн.) у сумі 135874,36 грн., а всього: 171042,68 грн.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер платника податку НОМЕР_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер платника податку НОМЕР_2, заборгованість за договором позики від 21.10.2008 року, яка складається з: 3% річних у сумі 5119,83 грн.; пені у сумі 24318,71 грн.; курсової різниці долару США до гривні станом на 16.05.2016 року (100 доларів США дорівнює 2545,2175 грн.) та на 19.05.2010 року (100 доларів США дорівнює 792,00 грн.) у сумі 135874,36 грн., а всього: 165312,90 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер платника податку НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер платника податку НОМЕР_2, судовий збір у сумі 1707,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер платника податку НОМЕР_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер платника податку НОМЕР_2, судовий збір у сумі 1652,90 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Житомирської області протягом десяти днів з моменту його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. М. Дубовік