Ухвала ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовомОСОБА_3 до Дніпропетровського міського голови Філатова Бориса Альбертовича, Дніпропетровської міської ради, Міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт» про визнання незаконним розпорядження, поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Дніпропетровської міської ради на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Дніпропетровського міського голови Філатова Б.А., Дніпропетровської міської ради, Міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт» про визнання незаконним розпорядження, поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначав, що розпорядженням Дніпропетровського міського голови від 13 листопада 2015 року № 1052-зл «Про призначення ОСОБА_3», його було призначено на посаду директора Міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт».

16 листопада 2015 року в. о. Дніпропетровського міського голови уклав з ОСОБА_3 контракт строком на один рік, відповідно до якого керівник підприємством ОСОБА_3 зобов'язувався здійснювати поточне управління підприємством, забезпечувати його прибуткову діяльність, здійснювати ефективне використання та збереження майна, проте розпорядженням міського голови від 14 грудня 2015 року позивача було звільнено із займаної посади за п. 5 ст. 41 КЗпП України - у зв'язку з припиненням повноважень міського голови та проведено повний розрахунок при звільненні, видано трудову книжку.

Позивач вважав розпорядження незаконним, оскільки підстави для звільнення, передбачені п. 5 ст. 41 КЗпП України, в даному випадку не можуть бути застосовані.

Зважаючи на викладене вище, позивач просив визнати незаконним та скасувати розпорядження Дніпропетровського міського голови Філатова Б.А. від 14 грудня 2015 року № 1150-рк «Про звільнення ОСОБА_3.»; поновити його на посаді директора Міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт»; стягнути з Дніпропетровського міського голови Філатова Б.А. моральну шкоду в розмірі 1 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Дніпропетровського міського голови Філатова Б.А. від 14 грудня 2015 року № 1150-рк «Про звільнення ОСОБА_3.».

Поновлено ОСОБА_3 на посаді директора Міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт».

У частині позовних вимог про стягнення з Дніпропетровського міського голови Філатова Б.А. моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто з Дніпропетровської міської ради на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн 20 коп.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог до Дніпропетровського міського голови Філатова Б.А. про визнання незаконним розпорядження, поновлення на роботі скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі Дніпропетровська міська рада просить скасувати рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2016 року і ухвалити нове рішення про відмову в позові у повному обсязі, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами установлено, що розпорядженням Дніпропетровського міського голови від 13листопада 2015 року №1052-зл «Про призначення ОСОБА_3», позивача було призначено на посаду директора Міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт».

16 листопада 2015 року в. о. Дніпропетровського міського голови з ОСОБА_3 укладено контракт строком на один рік, відповідно до якого керівник підприємством ОСОБА_3 зобов'язувався здійснювати поточне управління підприємством, забезпечувати його прибуткову діяльність, здійснювати ефективне використання та збереження майна.

Розпорядженням міського голови від 14 грудня 2015 року позивача було звільнено з займаної посади за п. 5 ст. 41 КЗпП у зв'язку з припиненням повноважень міського голови та проведено повний розрахунок при звільненні, видано трудову книжку.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що Міське комунальне підприємство «Дніпропетровський електротранспорт» є комунальним підприємством та не є господарським товариством, підстави для застосування п. 5 ст. 41 КЗпП України до позивача відсутні.

Відмовляючи в позові до Дніпропетровського міського голови Філатова Б.А. про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міський голова є посадовою особою територіальної громади відповідного міста, отже за заподіяння шкоди має відповідати орган, від імені якого діє міський голова.

Апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції в цих частинах, разом із тим вважав, що суд першої інстанції залишив поза увагою питання відповідності вимогам закону позовних вимог, що були заявлені до міського голови Філатова Б.А., та питання чи є він належним відповідачем у справі.

Оскільки міський голова є посадовою особою територіальної громади відповідного міста, а не діє особисто, апеляційний суд вважав, що міський голова є неналежним відповідачем у справі та дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог до міського голови Філатова Б. А. про визнання незаконним розпорядження, поновлення на роботі та ухвалення в цій частині рішення про відмову у задоволені вказаних вимог.

Крім того, апеляційний суд вважав, що не можна визнати правильним висновок суду першої інстанції про скасування розпорядження Дніпропетровського міського голови Філатова Б.А. від 14 грудня 2015 року № 1150-рк «Про звільнення ОСОБА_3.», оскільки це не є компетенцією суду, з огляду на що дійшов висновку про необхідність виключення із речення другого абзацу резолютивної частини рішення слова «скасувати».

Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду з огляду на наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб.

Норму ч. 1 ст. 41 КЗпП України було доповнено п. 5 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13 травня 2014 року 1255-VII.

Указаний Закон набрав чинності 01 червня 2014 року та метою його прийняття було покращення інвестиційного клімату шляхом надання інвесторам (власникам) господарських товариств права звільняти посадових осіб (керівників, членів виконавчих органів) без зазначення причин, а також узгодження в цьому контексті норм трудового та господарського законодавства. Як гарантію в таких випадках передбачено виплату працівникам вихідної допомоги в розмірі не менше, як шестимісячний середній заробіток (ст. 44 КЗпП України).

Разом із тим комунальне підприємство, яким є Міське комунальне підприємство «Дніпропетровський електротраспорт», не є господарським товариством та у своїй діяльності не керуються законодавством про господарські товариства, з огляду на що трудовий договір з позивачем не міг бути припинений з підстав, визначених п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

З огляду на наведене, касаційна скарга підлягає відхиленню, а рішення апеляційного суду - залишенню без змін. Доводи касаційної скарги висновків суду щодо незаконності звільнення позивача не спростовують, ґрунтуються на довільному розумінні змісту п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Дніпропетровської міської ради відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

судді: Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

О.В. Кадєтова

Г.І. Мостова