У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.

секретар судового засідання: Вихотень Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 24 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 24 травня 2017 року позовну заяву повернуто позивачу.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаної ухвали через порушення судом норм процесуального права.

Вказує, що судом першої інстанції не було розглянуто позовну вимогу в частині стягнення середнього заробітку, яку можливо розглянути виключно в порядку позовного провадження, не було розглянуто вимогу про витребування у відповідача довідки про середній заробіток, яка необхідна для визначення розміру стягнення за період затримки розрахунку при звільнені, чим саме і було порушено приписи ст. 121 ЦПК України.

Просить ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 24 травня 2017 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено, що 23 травня 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач звернувся до суду з двома вимогами, а саме про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

Вимоги, за якими може бути виданий судовий наказ, передбачені статтею 96 ЦПК, підлягають судовому захисту виключно у порядку наказного провадження.

Так, зокрема, судовий наказ може бути видано, у разі якщо: заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Як слідує з ч. 3 п. 6 ст. 121 ЦПК України - позовна заява повертається, якщо подана без дотримання порядку, визначеного ч. 3 ст.118 ЦПК України.

Згідно ч. 3 ст. 118 ЦПК України - позовна заява щодо вимог, визначених у ч. 1 ст. 96 ЦПК України, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

Відповідно до п. 12 Постанови № 14 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати (пункт 1 частини першої статті 96 ЦПК), судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати (Закон України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці», Закон України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»).

Згідно із ст. 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

За положеннями даної статті до інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Отже, компенсація працівникові втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати входить до структури заробітної плати і у випадку з'явлення працівником вимоги про видачу судового про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати разом з вимогою про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати такі вимоги підлягають розгляду в порядку наказного провадження.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позивач не звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ПрАТ «РІВНЕАЗОТ» нарахованої, але невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, не надав доказів про скасування даного судового наказу.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена без порушень норм процесуального права, судом в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, апеляційна скарга не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для її скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 24 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча

Судді :