Справа № 163/374/17
Провадження № 2/163/138/17
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2017 року Любомльський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Павлуся О.С.,

за участі секретаря Семенюк К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Любомль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Штунської сільської ради Любомльського району Волинської області про визнання права власності на нерухоме спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

08 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме спадкове майно.

Свій позов мотивує тим, що після смерті його батька, ОСОБА_2, який помер 03 березня 2016 року відкрилась спадщина, зокрема на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по вулиці Миру, 121 в селі Штунь Любомльського району Волинської області.

Позивач зазначає, що являється спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2. Спадщину прийняв, оскільки на день смерті, проживав в будинку разом із батьком. Вказує, що оформити свої спадкові права належним чином не має можливості, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок.

Просить визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_2, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по вулиці Миру, 121 в селі Штунь Любомльського району Волинської області.

В судове засідання позивач не зявився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності.

Представник Штунської сільської ради Любомльського району Волинської області в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вказавши, що не заперечують проти задоволення позову.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

З довідки виданою Штунською сільською радою Любомльського району Волинської області №864 від 15 грудня 2016 року вбачається, що по вулиці Миру, 121 в селі Штунь Любомльського району Волинської області постійно проживав і був зареєстрований ОСОБА_2, який помер 03.03.2016 року (а.с.3).

Витягом з рішення від 24.09.2009 року № 28/2, та архівної копії № 38/1.13 від 17.09.2009 року вбачається, що на сесії Штунської сільської ради № 2/5 від 25.11.1994 року було прийнято рішення про надання дозволу ОСОБА_2 приватизувати земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель 0,25 га, яка знаходиться по вул. Миру, 121 в с. Штунь Любомльського району Волинської області (а.с.6).

Витягом з погосподарської книги №1 за 2016 рік стверджується, що по особовому рахунку №10080-1, будинок з надвірними будівлями та спорудами, який належав ОСОБА_2, знаходиться по вулиці Миру, 121 в селі Штунь Любомльського району Волинської області (а.с.4).

ОСОБА_2 помер 03 березня 2016 року, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕГ №185740 (а.с.3).

Отже, після смерті останнього, відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по вулиці по вулиці Миру, 121 в селі Штунь Любомльського району Волинської області.

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкодавець ОСОБА_2 заповіту на випадок своєї смерті не залишив.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив.

Матеріалами справи доводиться та обставина, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_2, відповідно як син спадкодавця. Даний факт стверджується свідоцтвом про народження серії І-УР№ 747619 (а.с.7).

ОСОБА_1 у відповідності до ст. 1268 ЦК України, фактично спадщину прийняв, оскільки, як вбачається з довідки від 15.12.2016 року № 864 виданої Штунською сільською радою Любомльського району Волинської області та копії паспорта позивача серії АС 702838 остнанній постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Проте постановою приватного нотаріуса від 29.12.2016 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по вулиці Миру, 121 в селі Штунь Любомльського району Волинської області йому було відмовлено, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів.

З матеріалів спадкової справи №136/2016 вбачається, що інших спадкоємці немає.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Частиною 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 цього Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

З копії техпаспорта вбачається, що нерухомі обєкти, які знаходяться по вулиці Миру, 121 в селі Штунь Любомльського району Волинської області були побудовані в 1967, 1982,1984, 1988, 1990 роках.

На час побудови спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами питання державної реєстрації права власності на нерухоме майно регулювалося Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР, і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, що передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Комплексним висновком відповідності державним будівельним, санітарним, протипожежним нормам, містобудівній документації, правилам забудови, земельному та природоохоронному законодавству стверджено факт відповідності нерухомого майна: житлового будинку, прибудови, літньої кухні, погребу, гаража, трьох сараїв, вбиральні огорожі та хвіртки, які знаходяться по вулиці Миру, 121 в селі Штунь Любомльського району Волинської області, та їх придатність до експлуатації, а будинку - для проживання.

Стаття 328 ЦК України вказує на те, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом.

Відповідачі в своїх заявах позов визнав, що в силу ст.ст. 60, 61 ЦПК України, дає підстави суду вважати доведеними обставини, на які посилається позивач, як такі, що не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що слід визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_2, який помер 03 березня 2016 року, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по вулиці Миру, 121 в селі Штунь Любомльського району Волинської області.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 213, 214, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 1261, 1268 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_2, який помер 03 березня 2016 року, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по вулиці Миру, 121 в селі Штунь Любомльського району Волинської області.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Любомльського районного суду Павлусь О.С.