Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2132/17
Провадження № 2/376/1054/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2017 р. Сквирський районний суд Київської області

у складі: головуючого судді Ярошенко С.М.,

при секретарі Шумак Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, відділу державної реєстрації Сквирської міської ради Київської області, третя особа: Сквирська районна державна адміністрація Київської області, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на землю,

встановив:

У вересні 2017 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

В підтвердження позовних вимог вказав, що є сином ОСОБА_3, який помер 19.02.1998 року. З березня 1997 року прописаний та постійно проживає ІНФОРМАЦІЯ_1. За даною адресою на день смерті проживав і батько ОСОБА_3

Оскільки на час відкриття спадщини після смерті батька, ОСОБА_3, який помер 19.02.1998 року, позивач був зареєстрований та постійно проживав у вказаному будинку, сплачував комунальні платежі, проводив ремонти, вів спільне господарство, а після смерті продовжував володіти даним майном та проживати в ньому, вважається таким, що прийняв спадщину.

У серпні 2016 року від працівників Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області стало відомо про заповіт, який залишив батько після своєї смерті, та про рішення Сквирського районного суду Київської області від 18.12.2008 року про визнання права власності на майно в порядку спадкування за ОСОБА_2

12.10.2016 року позивач одержав дублікат заповіту від 11.04.1995 року, зареєстрованого у реєстрі за №21, згідно якого все своє майно ОСОБА_3 заповів пятьом дітям у рівних частках.

При ухваленні рішення Сквирського районного суду Київської області від 18.12.2008 року про визнання права власності на майно в порядку спадкування за ОСОБА_2, його не було залучено до участі у розгляді справи, чим порушені спадкові права.

Згідно даного рішення встановлено факт, що ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_3, який помер 19.02.1998 року, та визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку розміром 2,9 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області, посвідчену сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0216393, виданого 20.12.1996 року на імя ОСОБА_3

Згідно розпорядження голови Сквирської районної державної адміністрації від 14.12.2009 року №662 передано у власність ОСОБА_2 земельну частку (пай) загальною площею 2,8571 га з видачею державного акта на землю.

07.10.2014 року державним реєстратором реєстраційної служби Сквирського районного управління юстиції Київської області, яка на момент подачі позову ліквідована без правонаступництва, на підставі розпорядження голови Сквирської районної державної адміністрації від 14.12.2009 року №662, було зареєстровано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 2,8571 га з кадастровим номером :03:001:0017.

22.10.2014 року державним реєстратором реєстраційної служби Сквирського районного управління юстиції Київської області зареєстровані зміни до реєстрації права власності на вказану земельну ділянку, відповідно до яких видалено як підставу виникнення права власності на земельну ділянку - розпорядження голови Сквирської РДА від 14.12.2009 року №662, а додано свідоцтво про право власності, серія та номер 28421898, видане реєстраційною службою Сквирського районного управління юстиції Київської області.

Вважаючи, що його права порушені при ухваленні рішення Сквирського районного суду Київської області від 18.12.2008 року, подав апеляційну скаргу.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 17.01.2017 року скасовано рішення Сквирського районного суду Київської області від 18.12.2008 року та прийнято нове рішення, відповідно до якого ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову.

Вважає, що право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 набуто з грубим порушенням законодавства України, наслідком чого є наявність підстав для його припинення.

З урахуванням наведеного, позивач просить визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності, серія та номер 28421898, видане реєстраційною службою Сквирського районного управління юстиції Київської області; скасувати державну реєстрацію права власності на земельну частку (пай) площею 2,8571 га, кадастровий номер: :03:001:0017, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області, здійснену на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 16429385 від 13.10.2014 року, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 40, відносно ОСОБА_2; стягнути з відповідачів на його користь судовий збір.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заперечень до суду не подали.

Третя особа в судове засідання не зявилася, звернулася до суду з письмовою заявою, в якій просить ухвалити рішення в її відсутності, позов визнає, заперечень не має.

Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом установлено, що позивач є сином ОСОБА_3, який помер 19.02.1998 року. З березня 1997 року прописаний та постійно проживає ІНФОРМАЦІЯ_2. За даною адресою на день смерті проживав і батько ОСОБА_3

Оскільки на час відкриття спадщини після смерті батька, ОСОБА_3, який помер 19.02.1998 року, позивач був зареєстрований та постійно проживав у вказаному будинку, сплачував комунальні платежі, проводив ремонти, вів спільне господарство, а після смерті продовжував володіти даним майном та проживати в ньому, вважається таким, що прийняв спадщину.

У серпні 2016 року від працівників Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області позивачу стало відомо про заповіт, який залишив батько після своєї смерті, та про рішення Сквирського районного суду Київської області від 18.12.2008 року про визнання права власності на майно в порядку спадкування за ОСОБА_2

12.10.2016 року позивач одержав дублікат заповіту від 11.04.1995 року, зареєстрованого у реєстрі за №21, згідно якого все своє майно ОСОБА_3 заповів пятьом дітям у рівних частках.

При ухваленні рішення Сквирського районного суду Київської області від 18.12.2008 року про визнання права власності на майно в порядку спадкування за ОСОБА_2, його не було залучено до участі у розгляді справи, чим порушені спадкові права.

Згідно даного рішення встановлено факт, що ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_3, який помер 19.02.1998 року, та визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку розміром 2,9 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області, посвідчену сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0216393, виданого 20.12.1996 року на імя ОСОБА_3

Згідно розпорядження голови Сквирської районної державної адміністрації від 14.12.2009 року №662 передано у власність ОСОБА_2 земельну частку (пай) загальною площею 2,8571 га з видачею державного акта на землю.

07.10.2014 року державним реєстратором реєстраційної служби Сквирського районного управління юстиції Київської області, яка на момент подачі позову ліквідована без правонаступництва, на підставі розпорядження голови Сквирської районної державної адміністрації від 14.12.2009 року №662, було зареєстровано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 2,8571 га з кадастровим номером :03:001:0017.

22.10.2014 року державним реєстратором реєстраційної служби Сквирського районного управління юстиції Київської області зареєстровані зміни до реєстрації права власності на вказану земельну ділянку, відповідно до яких видалено як підставу виникнення права власності на земельну ділянку - розпорядження голови Сквирської РДА від 14.12.2009 року №662, а додано свідоцтво про право власності, серія та номер 28421898, видане реєстраційною службою Сквирського районного управління юстиції Київської області.

Вважаючи, що його права порушені при ухваленні рішення Сквирського районного суду Київської області від 18.12.2008 року, подав апеляційну скаргу.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 17.01.2017 року скасовано рішення Сквирського районного суду Київської області від 18.12.2008 року та прийнято нове рішення, відповідно до якого ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно п.4 ч.2 ст.16 ЦК України одним із засобів захисту цивільного права є відновлення становища, яке існувало до порушення.

За змістом ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини.

Згідно ч.1,3 ст.111 ЗК України обтяження прав на земельну ділянку встановлюється законом або актом уповноваженого на це органу державної влади, посадової особи, або договором шляхом встановлення заборони на користування та/або розпорядження, у тому числі шляхом її відчуження.

Обтяження прав на земельні ділянки (крім обтяжень, безпосередньо встановлених законом) підлягають державній реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ст.373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону.

Згідно ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

За змістом ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно п.5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Відповідно до ч.1, 2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі зміни ідентифікаційних даних субєкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни субєкта управління обєктами державної власності, відомостей про обєкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав.

Таким чином, суд вважає визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності, серія та номер 28421898, видане реєстраційною службою Сквирського районного управління юстиції Київської області; скасувати державну реєстрацію права власності на земельну частку (пай) площею 2,8571 га, кадастровий номер :03:001:0017, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області, здійснену на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 16429385 від 13.10.2014 року, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 40, відносно ОСОБА_2

На підставі ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

В силу ст. 88 ЦПК України судові витрати, суд покладає на відповідачів пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.10,61,79,88,131,212-215,218 ЦПК України,

ст. 15,16,21,373,393 ЦК України, ст. 81,111,152 ЗК України,

ст.2,19,26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності, серія та номер 28421898, видане реєстраційною службою Сквирського районного управління юстиції Київської області.

Скасувати державну реєстрацію права власності на земельну частку (пай) площею 2,8571 га, кадастровий номер: :03:001:0017, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області, здійснену на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 16429385 від 13.10.2014 року, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 40, відносно ОСОБА_2.

Стягнути зі ОСОБА_2, відділу державної реєстрації Сквирської міської ради Київської області на користь ОСОБА_1 по 640,00 грн. судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.М. Ярошенко