ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Чернишової Є.Ю., за участі секретаря Соловей Ж.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

09.08.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи вимоги тим, що відповідно до укладеної ОСОБА_2 угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт(далі ОСОБА_2 угода) від 29.11.2013 року ОСОБА_1 (далі - відповідач) отримав кредит у розмірі 10449,51 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, погашення якого здійснюється кожного місяця з «1» по «25» число. Підписання даної ОСОБА_2 угоди з запропонованими банком Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та банком Кредитний договір, підтверджується підписом відповідача у заяві.

ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобовязання за ОСОБА_2 угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому ОСОБА_2 угодою. Однак, відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов ОСОБА_2 угоди, тобто, у порушення умов кредитного договору відповідач зобовязання за вказаним договором не виконала.

На підставі зазначеного просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 26361,92 грн. відповідно до укладеної ОСОБА_2 угоди про реструктуризацію заборгованості від 29.11.2013 року.

Позивач в судове засідання не зявився, через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі,проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідачв судове засідання не зявилася, надавши через канцелярію суду письмові заперечення та заяву про застосування спливу позовної давності, відповідно до яких позов не визнає. Вказує, що відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором від 29.11.2013 року останній щомісячний платіж в сумі 200 грн. банк отримав 25.04.2014 року, а до суду з позовом звернувся у липні 2017 року, тобто за межами строку позовної давності. Тому просить відмовити у задоволенні позову. Крім того, відповідачка вказує на застосування позивачем двох видів штрафів за одне й те саме порушення виконання зобовязань, що суперечить чинному законодавству.

Суд, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29листопада 2013 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 була укладена ОСОБА_2 угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої відповідач отримав кредит у розмірі 10449,51 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом.

Статтею 204 ЦК України проголошена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмові від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за ОСОБА_2 угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у встановленому розмірі.

В порушення умов угоди відповідач свої зобов'язання не виконав, внаслідок чого станом на 03.07.2017 року утворилась заборгованості у загальному розмірі 26361,92 грн., яка складається з наступного:

8701,56 грн. - заборгованість за кредитом;

5182,52 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;

11485,98 грн. заборгованість за пенею та комісії;

991,86грн. штраф відповідно до п. 2.2 ОСОБА_2 угоди.

Таким чином, у позивача виникло право вимоги до відповідача у зазначеному вище розмірі.

Однак суд вважає, що з відповідача на користь позивача не підлягає стягненню штраф у сумі 991,86 грн. враховуючи наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків, як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Пунктом 2.2 ОСОБА_2 угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт передбачено, що за порушення клієнтом строків виплати грошових зобов'язань більш ніж на 31 день, по обовязкам, строк яких не наступив, клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 1793,60 грн.

Тобто вказаним пунктом передбачено сплату штрафу, як виду цивільно-правової відповідальності, за одне й те саме порушення клієнтом строків виплати грошових зобов'язань, передбачених договором.

Крім того, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Так, із матеріалів справи випливає, що за порушення позичальником строків виконання зобовязання, банком одночасно нараховано пеню та комісію у розмірі 11485,98 грн. та накладено штрафу сумі991,86 грн.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що одночасне застосування двох видів штрафів за одне й те саме порушення виконання грошових зобов'язань за генеральною угодою свідчить про недотримання банком положень, закріплених у ст.61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Дана позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15.

В письмових запереченнях відповідач просила застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин та просила відмовити з цих підстав у позові.

За змістом ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, однак не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обовязковість для сторін актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, можна зробити висновок про те, що якщо сторони кредитного договору досягли згоди про збільшення позовної давності за всіма або окремими вимогами і така домовленість за змістом і формою відповідає вимогам ст. 6 і ч. 1 ст. 259 ЦК України, то розрахунок заборгованості слід проводити за кожною вимогою в межах збільшеної позовної давності, установленої сторонами в договорі, ураховуючи періодичність платежів, визначених договором.

За положеннями п. 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг, строк позовної давності відносно вимог банку щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагородження, неустойки (пені та штрафів) витрат банку становить 50 років.

Перевіривши, чи відповідають надані позивачем правила надання банківських послуг тій редакції, яка діяла на час підписання відповідачем ОСОБА_2 угоди від 29.11.2013року, судом встановлено, що Наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року затверджено саме таку редакцію, яка продовжувала діяти станом на 29.11.2013 року.

Будь-які інші редакції Умов та правил надання банківських послуг в матеріалах справи відсутні, та відповідачем не доведено, що його ознайомлено з іншою їх редакцією.

У звязку із зазначеним заява ОСОБА_1 про застосування позовної давності, встановленої нормами цивільного кодексу, до вимог банку про стягнення з нього заборгованості не підлягає задоволенню, оскільки сторонами визначена збільшена позовна давність, в межі якої вкладається період з 29.11.2013 року по 03.07.2017 року, за який банк просив стягнути заборгованість.

Проаналізувавшивстановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 належним чином не виконує зобов'язання, передбачені укладеним в установленому законом порядку ОСОБА_2 угодою. Такі дії відповідача є неправомірними, тому позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в розмірі 1539,20грн.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 6, 10, 60, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. 526, 527, 530, 610, 1054 ЦК України, суд ,

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором у розмірі 25370,66 грн. (двадцять пять тисяч триста сімдесят гривень 66 коп.).

У задоволені іншої частини позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судові витрати в розмірі 1539,20 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд Київської області, протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.Ю.Чернишова