АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер справи № 755/3745/16-ц Доповідач - Андрієнко А.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімґєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2016 року позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімґєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що в січні 2008 року позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_3 познайомились. На момент їх знайомства ОСОБА_3 був розлучений. Позивач ОСОБА_4 погодилась на пропозицію відповідача проживати певний час разом без одруження. В лютому 2008 року позивач та відповідач почали проживати спільно. Першим місцем їх проживання протягом шести місяців була орендована квартира по АДРЕСА_1. 18.07.2008 року вони зареєстрували шлюб, а ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя ОСОБА_3 народилась дитина. Після одруження вони переїхали на проживання до недобудованого будинку, який належав батькам відповідача ОСОБА_3 За період спільного проживання без реєстрації шлюбу вони відвідували друзів та рідних, спільно відпочивали і спільно набували майно. Згодом позивач ОСОБА_4 отримала кредит в ПАТ "ОТП Банк" в розмірі 200 000 доларів США. За отримані нею кошти було придбано дві земельні ділянки, на одній з яких після одержання державного акту (17.09.2008 року) було розпочато будівництво житлового будинку. Інша земельна ділянка не використовувалася та була з часом продана. Обидві земельні ділянки були зареєстровані за відповідачем ОСОБА_3 Під час продажу земельної ділянки відповідач не заперечував той факт, що земельна ділянка набувалася в період, коли вони спільно проживали, а тому на неї розповсюджується правовий режим спільної сумісної власності, під час відчуження відповідачем земельної ділянки позивач ОСОБА_4, як співвласник, надавала свою згоду на таке відчуження. 03 грудня 2015 року шлюб, укладений між позивачем та відповідачем, було розірвано.

Проте, під час розгляду справи Вишгородським районним судом Київської області про поділ спільного майна подружжя відповідач ОСОБА_3 почав заперечувати факт їх спільного проживання. Відповідач стверджував, що все спільне майно є його особистою приватною власністю та було набуто ним до шлюбу і заперечував факт наявності майна на праві спільної сумісної власності до реєстрації шлюбу. Через це позивач ОСОБА_4 вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 липня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімґєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу задоволено частково. Встановлено факт спільного проживання однією сімґєю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу в період з 01 березня 2008 року до 18 липня 2008 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимогв повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з'ясуванням обставин справи. Зазначив, що при ухваленні рішення судом не взято до уваги, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази ведення спільного господарства між позивачем та відповідачем, придбання спільного майна, вирішення побутових питань в період з лютого 2008 року по початок червня 2008 року. Вказує, що судом не враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності у позивача сум спільних з відповідачем доходів, спільних витрат, щоб в сукупності свідчило про наявність спільного бюджету. Зазначає, що суд, ухвалюючи рішення по справі, виходив виключно з показів свідків, на підставі яких не може бути ухвалено законне рішення.

До суду апеляційної інстанції апелянт та його представник не з'явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені.

Представник позивача просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.07.2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб.

Від шлюбу позивач та відповідач мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач із заявленими вимогами звернулася до суду із позовною заявою, а не в порядку окремого провадження, так як просила встановити факт її проживання однією сім'єю з відповідачем, як чоловіка та жінки до реєстрації їх шлюбу, а саме з 01.02.2008 року по 18.07.2008 року, оскільки між ними виник спір щодо права на майно, набутого в цей період.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції відповідно до ст.. 309 ЦПК України не повно встановив обставини справи, прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи, порушив норми процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до ст.. 234 ЦПК України окреме провадження- це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

В разі, коли має місце спір про право, факти, що мають юридичне значення, розглядаються в порядку позовного провадження.

Судом встановлено, що між сторонами 12 серпня 2016 року Вишгородським районним судом Київської області було розглянуто справу про поділ майна подружжя та про визнання права особистої приватної власності на майно.

В межах даної справи було зазначено, що доводи позивачки про її фактичне проживання з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу з лютого 2008 року, суд відхиляє за недоведеністю. З урахуванням цього підлягають відхиленню доводи позивачки про включення придбаної відповідачем 14.05.2008 року частини земельної ділянки до обсягу спільного майна подружжя, оскільки земельна ділянка була придбана відповідачем до шлюбу із позивачкою за його особисті кошти, тому з огляду на норми ст.. 57 СК України є його особистою приватною власністю.( а.с.24 т.2)

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 12 грудня 2016 року та Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24 травня 2017 року рішення суду від 12 серпня 2016 року залишено без змін.

Відповідно до ст.. 61 ч.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Колегія суддів вважає, що судовим рішенням , яке набрало законної сили, встановлено, що позивачем не надано доказів про її фактичне проживання з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу з лютого 2008 року.

В даній справі, на думку колегії суддів, позивачем також не надано належних та достовірних доказів проживання її з відповідачем в період з лютого 2008 року по липень 2008 року однією сім'єю , а та обставина, що сторони підтримували стосунки, разом відпочивали, не свідчить про стійкі сімейні стосунки та ведення спільного бюджету і спільного господарства, а також придбання спільного майна в цей період часу.

Крім того, оскільки позивач просила встановити факт , що має юридичне значення для поділу майна сторін по справі, а питання поділу майна вже вирішено в іншому провадженні, то підстав для встановлення такого факту в даному провадженні вже не існує, оскільки він вже не може потягти за собою будь-яких юридичних наслідків. Тобто, до моменту реєстрації шлюбу сторони по справі не набули будь-якого спільного майна, що свідчить про відсутність у позивача матеріально-правової зацікавленості у справі.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції повинно бути скасоване з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст..ст. 303, 307 , 313-316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімґєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: