Справа №263/3119/17
Провадження №2/263/1089/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2017 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Папаценко П.І., при секретарі Масюк М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Центральний відділ державної виконавчої служби м.Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, просила зняти арешт з ? частки квартири АДРЕСА_1 (60 років СРСР) у м.Маріуполі, що належить їй за рішенням суду, накладеного на підставі постанови Центрального відділу державної виконавчої служби м.Маріуполя про арешт майна боржника - ОСОБА_2 В обґрунтування позовних вимог зазначила, що за час шлюбу з відповідачем, з 22.03.1997 року по 4.02.2011 року, ними за спільні кошти була придбана вказана квартира за договором купівлі-продажу від 2.03.2003 року, право власності на квартиру було оформлено на відповідача. Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 18.05.2012 року вказана квартира визнана спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за кожним із них визнано право власності на ? частки квартири. ОСОБА_2 сплачує аліменти на дітей, мається заборгованість по ним, внаслідок чого Центральний відділ державної виконавчої служби м.Маріуполя наклав арешт на всю квартиру. За наведеною обставиною вона позбавлена можливості зареєструвати своє право власності на ? частку квартири. З огляду на це вона і звернулася до суду.

В судове засідання позивач не з'явилася, проте надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягала.

Відповідач ОСОБА_2, належним чином повідомлений про час, місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив суд відмовити позивачу в задоволені позову, оскільки за документами йому належить вся квартира АДРЕСА_2. У свій час, внаслідок сплати ним аліментів дійсно державний виконавець наклав арешт на його квартиру.

Представник Центральний відділ державної виконавчої служби м.Маріуполя у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Між тим, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, вважав за можливе задовольнити позов та зняти арешт з ? частки квартири, який був накладений у виконавчому провадженні № 7494986 по виконавчому листу №2-2203 від 4.03.2002 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини від першого шлюбу. До теперішнього часу арешт не скасовано.

Неявка в судове засідання зазначених осіб не є перешкодою для розгляду справи, оскільки надані докази дозволяють суду вирішити по суті спірні правові відносини.

Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України, у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь.

Враховуючи позицію сторін судового розгляду, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини, за якими вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

За рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 18.05.2012 року, подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 22.03.1997 року по 4.02.2011 року, за договором купівлі-продажу від 2.03.2003 року придбали квартиру АДРЕСА_3, право власності на квартиру оформили на ОСОБА_2 За наслідками судового розгляду цивільної справи вказана квартира визнана спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за кожним із них визнано право власності на ? частки квартири.

Згідно даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, отриманих на 16.03.2017 року, завершено виконавче провадження №7494986 за виконавчим листом від 4.03.2002 року №2-2203 про стягнення аліментів, боржником значиться ОСОБА_2, стягувачем ОСОБА_3, 27.05.2004 року накладено арешт на вказану квартиру.

За даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, 4.06.2003 року прийнято рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_4 (60 років СРСР) у м.Маріуполі, за реєстраційним номером обтяження 18170 від 27.05.2004 року на підставі виконавчого листа 2-2203 від 4.03.2002 року, виписаного Жовтневим районним судом м.Маріуполя, Другою маріупольською державною нотаріальною конторою внесена заборона на нерухоме майно вказану квартиру.

В той же час, сама позивач ОСОБА_1 не є стороною, учасником вказаного виконавчого провадження, внаслідок чого позбавлена права оскаржувати дії державного виконавця за ст.383 ЦПК України, тому вимушена за захистом порушеного права звернутися до суду в порядку позовного провадження.

Згідно ст.ст. 319 - 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 41 Конституції України передбачено непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканості, а водночас і в недоторканості самого майна власності. Всі особи мають утримуватися від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди.

Згідно ст. 328 ЦК Україниправо власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема і з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.ст.316, 317, 319 ЦК Україниправом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27.08.76 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» «за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Аналогічна позиція щодо належних відповідачів при розгляді позовів про зняття арешту ( боржник та особа, в інтересах якої накладено арешт) викладена в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 N 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» в п. 16.

Стаття 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає підстави та випадки для зняття арешту з майна, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу для зняття арешту.

Враховуючи встановлені обставини, наведені норми матеріального права, оскільки право власності позивача ОСОБА_1 на ? частку квартири ніхто не оспорює, за наявності арешту на всю квартиру, вона позбавлена можливості зареєструвати свої право власності на частку квартири, тому її порушено право підлягає судовому захисту, отже підстав для накладення арешту на всю квартиру на даний час не має, таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню.

Так як позивач не наполягав на стягненні сплаченого судового збору, їх стягнення суд визнає недоцільним.

Керуючись, ст.ст.10,11,60-61,88,197, 209,212,214-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Центральний відділ державної виконавчої служби м.Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про зняття арешту з майна задовольнити.

Зняти арешт з ? частки квартири АДРЕСА_4 (60 років СРСР) у м.Маріуполі, що належить ОСОБА_1 за рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 18.05.2012 року у цивільній справі № 2/0519/1908/2012, накладений на підставі постанови Центрального відділу державної виконавчої служби м.Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 27.05.2004 року у виконавчому провадженні №7494986 за виконавчим листом від 4.03.2002 року №2-2203 про стягнення аліментів.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м.Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: П.І. Папаценко