З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 березня 2017 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
Головуючого судді Сидоренко І.О.
при секретарі Рудь Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 11 м. Слов'янська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -
До Слов'янського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності. Дана позовна заява обґрунтована тим, що позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 26.08.2003 року першою Слов'янською Державною нотаріальною конторою належить 7/9 часток будинку АДРЕСА_1. Дане майно він отримав у спадщину після смерті матері - ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та заповідала йому все майно. Однак, до нотаріальної контори на протязі шести місяців після відкриття спадщини подав заяву про прийняття спадщини після смерті і рідний брат ОСОБА_2. Третій рідний брат позивача - ОСОБА_4 надав до нотаріальної контори заяву про відмову від своєї долі у спадщині на користь позивача.
Відповідно до ст. 535 ЦК України в редакції 1963 року, діючої на час відкриття спадщини непрацездатні діти спадкодавця мають право на обов'язкову частку у спадщині, яка, незалежно від змісту заповіту, складає дві треті частки, що належали б спадкоємцю у разі спадкування за законом. Брат позивача ОСОБА_2 на час відкриття спадщини мав вік 66 років та відповідно до ст. 535 ЦК України мав право на обов'язкову частку у спадщині, яка складає 2/9 частки.
До теперішнього часу його частка у спадщині не оформлена, свідоцтво про право на спадщину відповідач не отримав, в будинку не проживає, не з'являється в ньому, не утримує його, земельну ділянку біля будинку не використовує, комунальні платежі та плату за землю не здійснює та не претендує на його використання. Будинок в натурі не розділений, тому позивач користується ним в цілому. Позивач самостійно робить в будинку поточний та капітальний ремонт, здійснює щомісячні платежі за комунальні послуги та платежі за землю, обробляє город.
Позивач зазначає, що він добросовісно заволодів майном відповідача та продовжує відкрито, безперервно ним володіти протягом чотирнадцяти років.
Просить суд визнати за ним право власності на 2/9 частки житлового будинку АДРЕСА_1.
В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити. Надав пояснення, в яких зазначив, що після смерті матері у 2002 році будинок фактично дістався йому. Його брат - відповідач по справі на поховання матері не з'явився. Останній раз він його бачив приблизно у 1991 році. Він неодноразово намагався зв'язатися з відповідачем, однак ці намагання виявилися марними. Фактично він проживає за адресою: АДРЕСА_2, однак до будинку з'являється кожного дня та доглядає за будинком.
Представник позивача ОСОБА_5, що діє на підставі ордеру та договору про надання правової допомоги, в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні обґрунтуванню позовних вимог, наполягав на задоволенні позову.
Відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, у зв'язку з чим, суд відповідно до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку, про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 надала пояснення та зазначила, що вона перебуває з позивачем в дружніх стосунках протягом останніх 45 років, була знайома з його матір'ю та братом. Про те, що позивача є ще один брат вона не знала, ніколи його не бачила. Їй відомо, що позивач займався похованням матері, після її смерті доглядав за будинком, ремонтував паркан та вікна.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 надав показання та зазначив, що він проживає за адресою: АДРЕСА_3 та є сусідом позивача. Йому відомо, що позивач весь час після смерті матері користувався будинком, вирощував город. Відповідача ОСОБА_2 він ніколи в будинку не бачив.
Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до Свідоцтва про смерть НОМЕР_2 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Слов'янського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідно до заповіту від 07 серпня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Панченко А.А., спадкодавець ОСОБА_3 заповідала житловий будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_1. Право власності спадкодавця на дане нерухоме майно підтверджується Рішенням нарсуду м. Слов'янська від 26.11.1979 року та витягом з реєстру права власності на нерухоме майно КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов'янська від 20.08.2003 року.
Згідно з вимогами ст. 535 ЦК Української РСР неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка).
23.05.2003 року в першій Слов'янській Державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 639/2003 до майна померлої ОСОБА_3 Як видно з дослідженої в судовому засіданні спадкової справи позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса першої Слов'янської Державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1, зазначивши при цьому осіб, які мають право згідно з ст. 535 ЦК Української РСР 1963 року, ОСОБА_4, 1938 року народження, та ОСОБА_2, 1936 року народження.
Відповідач ОСОБА_2 надав нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_3 ОСОБА_4 відмовився від своєї частки в спадщині після смерті матері - ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1
Як вже було встановлено в судовому засіданні, до складу спадщини, що залишилася після смерті спадкодавця ОСОБА_3 увійшов будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, який спадкодавець заповідала позивачу ОСОБА_1
26 серпня 2003 року державним нотаріусом Першої Слов'янської державної нотаріальної контори Донецької області Причепою В.Р. на підставі заповіту позивачу ОСОБА_1 видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 7/9 часток житлового будинку АДРЕСА_1 Донецької області.
Відповідач в подальшому до нотаріуса не звернувся та не отримав Свідоцтво про право на спадщину на обов'язкову частку у спадщині - 2/9 частки житлового будинку АДРЕСА_1 Донецької області.
Відповідно до довідки КП «Бюро технічної інвентаризації м. Слов'янська від 18.01.2017 року та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 18.01.2017 року право власності на будинок АДРЕСА_1 в теперішній час зареєстровано: 7/9 часток за позивачем ОСОБА_1; 2/9 часток - за померлою ОСОБА_3
Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги показання свідків, суд доходить до висновку, що факт добросовісного заволодіння, відкритого, безперервного володіння будинком АДРЕСА_1 позивачем ОСОБА_1 в судовому засіданні повністю доведений.
Відповідно до ст. 344 Цивільного Кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно за набувальною давністю, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.
Відповідно до ч. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.
Крім того, як роз'яснено в п. 9 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.
Пунктом 13 вищезазначеної постанови передбачена можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.
Таким чином, оцінивши показання допитаних в судовому засіданні свідків та подані позивачем письмові докази та виходячи з вищенаведених законодавчих положень та роз'яснень, викладених в Постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, суд доходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача, якщо таки у нього малися. Отже, суд, на підставі наявних у справі доказів, прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10,11, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 344, п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, п. 9, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на 2/9 частки житлового будинку АДРЕСА_1, який складається із житлового будинку «А-1» загальною площею 63,60 квадратних метри, житловою площею 35,3 квадратних метра, літньої кухні «Б», гаражу «В», сараю «Г», колодязя № 1, огорожі № 2.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду І.О. Сидоренко