Номер провадження: 22-ц/785/1584/17
Головуючий у першій інстанції Кочко В. К.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря - Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, товариства з обмеженою відповідальністю «Руніком Будінвест» про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на ? частину квартири, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні квартирою, вселення, стягнення судових витрат, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 серпня 2016 року,

встановила:

У жовтні 2014 р. ОСОБА_6 звернулася до суду з вищезазначеним неодноразово уточненим у лютому та березні 2016 р. позовом, в якому остаточно просила: 1) визнати спільною сумісною власністю її та відповідача квартиру АДРЕСА_1 (далі - Квартира); 2) визнати за ОСОБА_4 право власності на ? ч. квартири; 3) зобов'язати ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_4 у користуванні квартирою, вселити її у квартиру.

ОСОБА_4 свої вимоги обґрунтовувала тим, що 23.08.2008 р. було укладено шлюб з відповідачем. Дітей від шлюбу немає. З серпня 2014 р. вони проживають окремо. У грудні 2015 р. рішенням суду шлюб розірвано.

Під час шлюбу вони уклали з ТОВ «Руніком Будінвест» договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру на загальну суму в розмірі - 231 026 грн. з наступною передачею квартири у власність.

У грудні 2013 р. внески за квартиру були повністю внесені. За актом прийому-передачі від 26.02.2014 р. квартира була передана в натурі. Документи, які необхідні для проведення державної реєстрації права власності на квартиру, знаходяться у відповідача.

Поділити квартиру відповідач добровільно відмовляється, штучно створює перешкоди щодо державної реєстрації квартири.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити за викладених у ньому підстав.

Представник відповідача - ОСОБА_5 у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні за вказаних у наданих письмових запереченнях на позов.

ТОВ «Руніком Будінвест» представника у судове засідання не направило. Про час і місце розгляду справи сповіщене належним чином. Причини неявки представника не повідомило. Письмових заперечень на апеляційну скаргу, заяв та клопотань не надало.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 10.08.2016 р. у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено в повному обсязі.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення її позову в повному обсязі. Посилається на те, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків суду обставинам справи, з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник апелянта у судовому засіданні підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

Відповідач - ОСОБА_5 письмових заперечень на апеляційну скаргу не надав. Його представник у судовому засіданні вважав необхідним скаргу відхилити. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилався на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки квартира не стала об'єктом цивільних правовідносин.

Відповідач - ТОВ «Руніком Будінвест» представника у судове засідання не направило. Про час і місце розгляду справи сповіщене належним чином. Причини неявки представника не повідомило. Письмових заперечень на апеляційну скаргу, заяв та клопотань не надало.

Згідно із ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, яки прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу майнових прав від 18.09.2013 р. за своєю правовою природою не є договором купівлі-продажу квартири, за ним квартира у власність не передається. Право власності на спірну квартиру у встановленому порядку не зареєстровано (а. с. 143 - 144).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про існування між сторонами правовідносин спільної сумісної власності подружжя, необхідність відмови в задоволенні позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, нормам матеріального (ст. ст. 331, 372 ЦК України, ст. ст. СК України) та процесуального (ст. ст. 11, 60, 179, 213 ЦПК України) права. Вказані в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.

На підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів судом першої інстанції правильно встановлено, що з 23.08.2008 р. (а. с. 7, 122) по 24.12.205 р. (а. с. 105) сторони знаходилися у шлюбі.

18.04.2013 р., тобто під час шлюбу, між ОСОБА_5 та ТОВ «Руніком Будінвест» був укладений договір купівлі-продажу майнових прав № Р6398В, відповідно до якого об'єктом купівлі-продажу є право покупця на квартиру будівельний № 398, яка будується в будинку АДРЕСА_1 (а. с. 8 - 15).

Відповідно до п. вказаного договору об'єктом купівлі-продажу є безумовно право покупця на квартиру будівельний № 398, яка будується в будинку № 6 ЖМ «Ульяновка», ЖК «Радужний» в с. Мізікевича Овідіопольського району Одеської області, і після закінчення будівництва, отримання за Актом прийому-передачі та державної реєстрації становиться власністю покупця.

Вартість майнових прав становить - 231 026,18 грн. (п. 5). Після завершення будівництва, отримання сертифіката відповідності підписується Акт прийому-передачі. Оформлення Свідоцтва про право власності на квартиру та державну реєстрацію проводить покупець (п. 6).

Відповідно до довідки ТОВ «Руніком Будінвест» від 26.08.2014 р. (а. с. 7) фінансові зобов'язання покупця прав на квартиру перед товариством виконанні повністю, боргу не має.

Відповідно до технічного паспорту від 17.03.2015 р. номер квартири замість будівельного становить - 110.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно (а. с. 127 - 128) відомості в державному реєстрі про реєстрацію права власності на спірну квартиру відсутні.

Між сторонами виникли правовідносини щодо поділу майна, яке є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

За правилами, передбаченими ст. ст. 60, 70 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з положеннями, які містяться у п. п. 22, 23, 24, постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69 - 72 СК, ст. 372 ЦК. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Частинами 2, 3 ст. 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Оскільки беззаперечно встановлено, що право власності на спірну квартиру не зареєстровано в установленому законом порядку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Апелянт не позбавлена можливості звернутися до суду, обравши відповідний спосіб захисту.

Доводи апелянта щодо наявності підстав для визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, задоволення позову, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з встановлених по справі обставин.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_4 є необґрунтованою, а тому її треба відхилити.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_4, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останньої у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

С. О. Погорєлова