печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

13 вересня 2017 року Печерський районний суд м. Києва в складі : головуючого - судді Цокол Л.І. за участі секретаря Мудрак О.Р. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із вимогами до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Державна казначейська служба України протягом тривалого часу не виконувала свого обов'язку про нарахування позивачу доплати (заборгованості) до пенсії за період з 01.05.2013 р. по 31.10.2013 р. в сумі 19 706,58 грн. у зв'язку з чим відповідно до чинного законодавства у позивача виникло право на компенсацію в розмірі 3% річних від несплаченої суми за порушення строку перерахування заборгованості в розмірі 27 664,76 грн. Отже, позивач вважає, що відповідач за рахунок державного бюджету повинен відшкодувати збитки завдані несвоєчасним виконанням судового рішення. Разом з тим, як зазначено у позові, у зв'язку з невиконанням Державною казначейською службою України свого обов'язку позивач перебуває в стані стресу та зазнає душевних страждань, а тому вважає суму в розмірі 60 000 грн. цілком справедливою для відшкодування моральної шкоди.

Під час судового розгляду позивач ОСОБА_1 підтримав вимоги, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Відповідач Державна казначейська служба України свого представника для участі в розгляді справи не направила, про час, дату та місце судового засідання повідомлялась у спосіб передбачений ст.. 76,77 ЦПК України.

Судом за згодою позивача проведено заочний розгляд справи.

Суд вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

30.04.2013 року позивачеві в рамках справи №755/14458/13-а було видано виконавчий лист про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 заборгованість у сумі 19706,58 грн.

Листом Державної казначейської служби України за № 5-13/4755-12349 від 03.05.2014 року, який було адресовано позивачеві, вказано, що чинним законодавством не передбачено повноважень Казначейству України та територіальним органам Казначейства України на здійснення безспірного списання коштів з рахунків боржника, відкритих в банківських установах, натомість такі права мають органи державної виконавчої служби відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, позивачу було запропоновано звернутись до державної виконавчої служби за місцем знаходження боржника та повернуто виконавчий лист від 30.04.2014 року.

Постановою Окружного Адміністративного суду м. Києві від 22 серпня 2014 року по справі № 826/9253/14 було зобов'язано Державну казначейську службу виконати виконавчий лист Дніпровського районного суду м. Києва від 22.11.2013 у адміністративній справі № 755/14458/13-а, виданий Дніпровським Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з виписки по картковому рахунку від 11.05.2017 року безготівкове зарахування на рахунок НОМЕР_1 Стягнення заборгованості згідно виконавчого листа Дніпровського суду в сумі 19 608,05 грн. було здійснено 24.04.2017 року.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Способами захисту прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків. При цьому ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п. 48 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 р. № 45) (далі - Порядок виконання рішень), перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей.

Згідно з п. 50 Порядку виконання рішень компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується Казначейством, якщо боржником є державний орган.

Згідно ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Отже, позивач правомірно ставить питання про стягнення трьох відсотків річних за період невиконання судового рішення, тобто кількість днів затримки платежу (без урахування тримісячного строку на виконання рішення суду) - 817 днів; сума - 19 608,05 грн. : 365 х 3% (три відсотки з моменту закінченню тьохмісячного строку і до моменту перерахування коштів) х 817 днів (22.08.2014 - 24 04.2017) : 100 (індекс інфляції) = 1316,70 грн.

Отже, з Державної казначейської служби України за рахунок коштів передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень, підлягає стягненню компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів у сумі 1316,70 грн.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів у відповідності до положень ст. 625 ЦК України , слід визнати безпідставними, оскільки між сторонами не існує боргових зобов'язань. Також суд враховує правову позицію, висловлену ВСУ під час розгляду справи № 6-2759цс15 з приводу застосування положень ст.625 ЦК України.

Щодо стягнення моральної компенсації слід зазначити наступне.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно положень п.5 вищевказаної Постанови під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Вирішуючи вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди слід зазначити, що Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" не передбачено відшкодування моральної шкоди, при цьому між сторонами не склались такі відносини які б давали суду підстави визначати грошову компенсацію завданої немайнової шкоди.

Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних за порушення строку перерахування заборогвоаності в розмірі 1316,70 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15,16,22 ЦК України, ст. 5 Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", ст.ст.8,10,60,88,208,212,213,214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Відшкодувати ОСОБА_1 за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду компенсацію в розмірі 1 316,70грн. В решті вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Апеляційного суду м. Києва через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а відповідачем - в той же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя Л.І.Цокол