Номер провадження: 22-ц/785/1009/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Черевка П.М., Артеменка І.А.,

при секретарі Томашевській К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Одеська залізниця» на рішення Ренійського районного суду Одеської області від 20 жовтня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Одеська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку,

встановила:

ОСОБА_2 звернулась з позовом до Державного підприємства «Одеська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку. В обґрунтування своїх вимог послалася на наступне.

22 грудня 2014 року, у звязку з виходом на пенсію, вона була звільнена за власним бажанням з посади агента передачі вантажу на прикордонній станції Одеської дирекції залізничних перевезень станції ОСОБА_3.

На час звільнення з нею був проведений розрахунок та виплачена вихідна допомога у розмірі 10 середньомісячних заробітних плат згідно колективного договору. З проведеним розрахунком позивач не погодилась та звернулась до урядової гарячої лінії з питанням правильності нарахування заробітної плати та виплати вихідної допомоги. 23 березня 2015 року ОСОБА_2 отримала відповідь, якою її було повідомлено, що за результатами проведеної перевірки позивачу було донараховано індексацію - 279,79 грн., вихідна допомога - 8115,01 грн. У березні 2015 року на картковий рахунок позивача було зараховано 6880 грн., а листом ДП «Одеська залізниця» розяснено, що згідно чинного законодавства із нарахованої суми 8394,80 грн. утримано податки 1510,58 грн.

Відповідь позивача не задовольнила, тому що вона неодноразово зверталась до ДП «Одеська залізниця» за розясненням нарахованих сум та отримала відповіді, що з нею проведений повний розрахунок.

31.07.2015 року, 04.08.2015 року та 04.09.2015 року на картковий рахунок позивача були зараховані суми заробітної плати по підсумкам року у розмірі 933,60 грн.

Позивач вважає, що ці суми їй повинні були виплачені при звільненні або не пізніше січня 2015 року. У звязку з тим, що відповідач порушив строки виплати суми заробітної плати, позивач вважає, що підприємство повинно виплатити їй середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 6833,96 грн. та суму компенсації в розмірі 61,92 грн.

В ході розгляду справи, ОСОБА_2 надала суду заяву про уточнення позовних вимог, шляхом збільшення, пояснивши, що підставою для збільшення є висновок бухгалтерської експертизи, за результатами якої сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні станом на 04.09.2015 року складає 33164,80 грн., а сума компенсації частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати складає 338,34 грн.

Також позивач просила стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 2000 грн. пояснивши, що у звязку із значною затримкою заробітної плати вона відчула моральні страждання, втратила нормальні життєві звязки.

У судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, в матеріалах справи є заява з проханням розглянути справу без участі представника підприємства.

Рішенням суду позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Одеська залізниця» на користь ОСОБА_2 компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати в розмірі 338,34 грн.

Стягнуто з ДП «Одеська залізниця» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені в розмірі 33164,80 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 2000 грн. відмовлено.

На вказане рішення суду ДП «Одеська залізниця» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким повністю відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарг, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Рішення суду оскаржується тільки в частині задоволення позовних вимог. В частині відмови в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди рішення ніким не було оскаржено, а тому в цій частині перегляду не підлягає.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

Відповідно до п. 4.4 Колективного договору між адміністрацією та обєднаним профспілковим комітетом Одеської дирекції залізничних перевезень на 2011-2015 роки працівникам передбачена виплата винагороди за підсумками роботи за рік.

Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

ОСОБА_2 22 грудня 2014 року була звільнена за власним бажанням, у звязку виходом на пенсію, з посади агента передачі вантажу на прикордонній станції Одеської дирекції залізничних перевезень станції ОСОБА_3, про що свідчить наказ №82/ОС від 22.12.2014 року. У березні 2015 року на картковий рахунок позивачки було зараховано 6880 грн. На протязі липня, серпня ті вересня 2015 року на картковий рахунок позивачки були також зараховані суми в розмірі 933,60 грн.

Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодекс, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

В той же час, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції про те, що «у звязку із порушенням строків виплати сум заробітної плати, у відповідача склалась заборгованість в сумі 33164,80 грн. в якості компенсації втрати частини заробітної плата та 338,34 грн. в якості середнього заробітку за весь час затримки, які підлягають стягненню на користь ОСОБА_2Л.».

Так, суд не навів жодного розрахунку та доводу з приводу стягнення саме такої суми заборгованості, за який саме період була нарахована така сума заборгованості, з чого вона складається.

В заяві про уточнення позовних вимог (а.с.98) позивач послалася на «висновок бухгалтерської експертизи, яка була проведена головним бухгалтером ТОВ «ДСЛ Україна» Порохня Г.Л.».

Дійсно, на а.с. 87-89, знаходиться «заключение по гражданскому делу №510/2117/15-ц Порохня А.Л., главного бухгалтера ООО «ДСЛ Украина», яка провела «экспертизу» по заяві Ковальової Н.Л.

Колегія суддів вважає, що при розгляді справи суд першої інстанції не перевірив повноваження вказаної особи, чи має вона право проводити експертизи, чи дійсно вона є спеціалістом по спірним питанням, якій у неї досвід роботи, не допитав її в судовому засіданні.

Ні позивач, ні Порохня Г.Л. не надали суду: ні копії паспорту, яка б посвідчила, що така особа дійсно є в наявності, ні доказів того, що вона є головним бухгалтером ТОВ «ДСЛ Україна», який у неї стаж роботи, яка освіта, чи може вона проводити експертизи чи бути спеціалістом у спірних питаннях.

Таким чином, колегія суддів вважає, що «заключение по гражданскому делу №510/2117/15-ц Порохня А.Л., главного бухгалтера ООО «ДСЛ Украина» яке знаходиться в матеріалах справи на а.с. 87-89, не може бути прийнято до уваги суду, так як є неналежним та недопустимим доказом.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом зменшення суми стягнення, виходячи з наступного.

22 грудня 2014 року позивач звільнилася з ДП «Одеська залізниця» за власним бажанням, у звязку з виходом на пенсію. На час звільнення позивача з нею був проведений повний розрахунок. Не погодившись з розміром виплат під час розрахунку позивач звернулася до Урядової гарячої лінії з питанням правильності розміру нарахованих сум. Після проведення відповідних перевірок ДП «Одеська залізниця» було виявлено помилку під час розрахунку належних позивачу під час звільнення виплат та здійснено донарахування 279,79 грн. індексації та 8115,01 грн. додаткової допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті згідно з п.4.6 Колективного договору, всього 8394,80 грн.

Після утримання відповідних податків сума донарахування склала 6880 грн., яка 19.03.2015 року була перерахована на картковий рахунок Позивача.

Таким чином днем фактичного розрахунку з Позивачем є 19.03.2015р.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що днем фактичного розрахунку Відповідача перед Позивачем є день виплати грошової винагороди за підсумками роботи за 2014 рік, а саме 04.09.2015р. Такий висновок суду є помилковим з наступних підстав:

Згідно ст. 94 КЗпП заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 закону України «Про оплату праці» встановлено структуру заробітної плати:

-Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

-Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

-Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Таким чином винагорода за підсумками роботи за рік є заохочувальною виплатою, яка не передбачена актами чинного законодавства, а регулюється внутрішніми розпорядчими документами підприємства.

На час звільнення позивача порядок виплати винагороди за підсумками роботи за рік в Одеській дирекції залізничних перевезень Одеської дирекції регулювався Колективним договором між адміністрацією і Обєднаним профспілковим комітетом Одеської дирекції залізничних перевезень (далі Колективний договір); «Положенням про виплату винагороди за підсумком роботи за рік працівникам підприємств (структурних підрозділів) залізничного транспорту», затвердженим наказом Міністру транспорту України - Генеральним директором Укрзалізниці 23.12.2003 №327-Ц (далі - Положення); телеграфною вказівкою начальника ДП «Одеська залізниця» від 20.07.2015 №Н/182; наказом начальника Одеської дирекції залізничних перевезень від 29.07.2015 №635/ДН-1.

Так п. 4.4 Колективного договору встановлено: «Выплату вознаграждения по итогам работы за год производить согласно «Положению о выплате вознаграждения по итогам работы за год», утверждённому приказом Укрзализныци от 23.12.03 №327 - Ц, дополнениями и изменениями к нему, и указаниями Укрзализныци».

Відповідно до Положення, виплата винагороди провадиться згідно з рішенням керівництва Укрзалізниці, погодженим з ОСОБА_3 профспілки залізничників і транспортних будівельників України.

Винагорода виплачується за результатами роботи календарного року після підведення підсумків фінансово-господарської діяльності.

Відповідно до телеграфної вказівки начальника ДП «Одеська залізниця» від 20.07.2015р. №Н/182, яку видано на підставі телеграфної вказівки Укрзалізниці від 06.07.2015р. №ЦЗ-1-9/76 було встановлено, що винагороду за підсумками роботи за 2014 рік у розмірі 50% посадового окладу необхідно сплатити рівними частинами протягом III кварталу 2015 року.

Таким чином, винагорода за підсумками роботи за 2014 рік не відноситься до виплат, які відповідно до вимог ст. 116 КЗпП Одеська залізниця мала сплатити позивачу 22.12.2014р. під час звільнення, оскільки така виплата є заохочувальною виплатою, яка не передбачена актами чинного законодавства, а регулюється внутрішніми розпорядчими документами підприємства. А відповідно до внутрішніх розпорядчих документів Укрзалізниці, Одеської залізниці, Одеської дирекції залізничних перевезень винагорода за підсумками роботи за 2014 рік мала бути сплачена Позивачеві рівними частинами протягом III кварталу 2015 року, що і було зроблено 31.07.2015р., 04.08.2015р. та 04.09.2015р., тобто без будь яких порушень встановленого терміну сплати.

Таким чином, висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за період після 19.03.2015р. не може вважатися правильним та обґрунтованим.

В той же час, колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що позивачу слід відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Матеріалами справи встановлено, і це не заперечується відповідачем, що 22 грудня 2014 року позивач звільнилася з ДП «Одеська залізниця» за власним бажанням, у звязку з виходом на пенсію. Після проведення відповідних перевірок ДП «Одеська залізниця» було виявлено помилку під час розрахунку належних позивачу під час звільнення виплат та здійснено донарахування 279,79 грн. індексації та 8115,01 грн. додаткової допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті згідно з п.4.6 Колективного договору, а всього 8394,80 грн. Після утримання відповідних податків сума донарахування склала 6880 грн., яка 19.03.2015 року була перерахована на картковий рахунок Позивача.

Таким чином днем фактичного розрахунку з Позивачем є 19.03.2015р.

Виходячи із цього, середній заробіток на користь позивача слід стягнути з відповідача саме за час затримки відповідних виплат за період з 23.12.2014р. по 19.03.2015р.

Розрахунок середньомісячного заробітку було проведено відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року №100. При обчисленні середньої заробітної плати, згідно п.3 Постанови №100. включені основна заробітна плата, всі доплати та надбавки, премії, 1/12 частина 13-ї заробітної плати. 1/12 частина премії за підсумками галузевого змагання за рік. Не враховані при обчислені середньої заробітної плати, згідно п.4 Постанови №100 надбавка за роз'їзний характер роботи, заробітна плата на роботі за сумісництвом.

Обчислення середньої заробітної плати проведено виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передує події, з якою повязана виплата.

Вид нарахуванняжовтеньлистопадВсього
найменуваннягодинисумагодинисума
почасова оплата23744748
вечірні3283.95ЗО86.33170.28
винагорода за вислугу181949.6165949.61899.2
премія працівникам213.66138.51352.17
індексація зарплати143.72193.66337.38
1/12 13-ї заробітної плати94.1794.17188.34
1/12 премії за підсумками галузевого змагання103.5103.5207
Разом1813962.61653939.777902.37

Середня заробітна плата за 1 годину складає:

7902,37/(181+165) = 22,84 грн., де

7902,37 - сума нарахованих доходів за 2 місяці 2014 року;

181 та 165 - кількість відпрацьованих годин за жовтень та листопад 2014р.

Таким чином, сума середнього заробітку за період з 23.12.2014р. по 19.03.2015 року складає:

-з 23.12.2014 по 31.12.2014- 22,84 х 54 години = 1233,36 грн.;

-за січень 2015 року - 22.84 х 164 години = 3 745,76 грн.;

-за лютий 2015 року - 22.84 х 160 годин = 3 654,40 грн.;

з 01.03.2015 по 19.03.2015 - 22.84 х 100 годин = 2284,00 грн., а всього за період з 23.12.2014 по 19.03.2015 року - 10 917,52 грн. які і підлягають стягненню на користь позивача.

На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не повно зясував обставини справи, не довів всі обставини, що мають значення для справи та які суд вважав встановленими, висновки районного суду не в повній мірі відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим, є підстави для зміни рішення суду першої інстанції.

На час розгляду справи апеляційним судом, апелянтом надано клопотання про процесуальне правонаступництво, з якого вбачається що з 21.10.2016р. правонаступником відповідача ДП «Одеська залізниця» стало ПАТ «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця».

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ч. 1 п. 1-4; ст.313-314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Одеська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Ренійського районного суду Одеської області від 20 жовтня 2016 року змінити в частині суми стягнення.

Стягнути з Державного підприємства «Одеська залізниця» (правонаступником якого стало ПАТ «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця») на користь ОСОБА_2 суму середнього заробітку за період затримки виплат з 23.12.2014р. по 19.03.2015 у розмірі 10917 грн. 52 коп. (десять тисяч девятсот сімнадцять грн. пятдесят дві коп.).

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції може бути оскаржено в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

І.А. Артеменко