Провадження № 2/752/1707/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20.02.2017 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі головуючого по справі судді - Шкірай М.І.

за участю секретаря - Безверхої Н.В.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд -

Встановив

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову позивач вказував, що вона є власником вказаної квартири на підставі договору купівлі продажу. Відповідач по справі є її знайомим, який протягом тривалого часу в квартирі фактично не проживає, комунальні послуги не сплачує, а обов'язки щодо утримання вказаної квартири покладені лише на позивача. У зв'язку з чим, позивач посилаючись на правові підстави ст.ст. 71, 72 ЖК України просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаною квартирою.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності в якій вказував, що дійсно прописаний у вказаній квартирі однак з 05 вересня 2015 року не проживає, його особисті речі в квартирі відсутні.

Всебічно і повно з'ясувавши обставини справи та дослідивши відповідні докази, суд дійшов висновку про задоволення позову, оскільки відповідно до вимог до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10 липня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пальорою Г.Ю. ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1.

З довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» від 01.11.2016 року за № 2521 вбачається, що у вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

З наданих до позову квитанцій та договорів вбачається, що обов'язки щодо утримання вказаної квартири покладені на ОСОБА_1.

Актом від 01.11.2016 року підтверджується, що ОСОБА_2 не проживає в АДРЕСА_1 більше одного року.

За змістом ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право.

Таким чином, відповідач, будучи зареєстрованими у належній позивачу квартирі, порушує її права власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, гарантовані ст. 319 ЦК України.

Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, якими обґрунтовуються вимоги позивача підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи.

Так, суд, виходячи із засад цивільного судочинства - справедливості, добросовісності та розумності і з урахуванням балансу інтересів, вважає за необхідне задовольнити позов.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачів суму судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст. ст. 10-11, 28-29, 57-60, 158, 179, 185, 208-209, 212, 214-215 ЦПК України, суд -

Вирішив

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя