РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2017 року м. Кремінна

Справа № 414/353/17

Провадження № 2/414/142/2017

Кремінський районний суд Луганської області в складі:

головуючого судді Тесленко І.О.

при секретарі Бутилкіной Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кремінна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кремінської міської громади Луганської області в особі виконавчого комітету, про визнання права власності на житловий будинок у спадок першої черги за законом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в обґрунтування якого посилається на те, що в період часу з 1946 1949 роки її батьки побудували будинок за адресою вул. Центральна, 135 (колишня Октябрьська, 101) в м. Кремінна. У будівництво зазначеного будинку вкладав кошти і старший брат позивачки ОСОБА_2 У 1951 році батьки позивача перестали жити разом. Батько проживав у іншому будинку, який розташований за адресою: м. Кремінна, вул. Горького, буд.63, а мати залишилась проживати по вище вказані адресі. В 1955 році батько звернувся до суду з позовом про поділ майн, в тому числі і збудованого будинку по вул. Октябрьській. Кремінський народний суд залишив у власність матері та брата позивачки ОСОБА_3 будинок по вул. Центральна, 135, а за батьком залишив право власності на інший будинок. Батько позивача не погодився з таким рішенням і подав скаргу в обласний суд. Судова колегія з цивільних справ обласного суду Луганської (Ворошиловградської) області залишила рішення місцевого суду в силі. Мати позивачки ОСОБА_4, будинок зареєструвала в Кремінському БТІ на праві власності за собою та братом позивачки ОСОБА_5 у 1956 році, про що свідчить додана довідка БТІ про реєстрацію на праві власності будинку на імя матері позивачки ОСОБА_4 та її сина, брата позивачки, ОСОБА_3 в реєстраційній книзі 15 під номером 3357 на підставі рішення Кремінського районного суду Луганської області від 11.02.1956 року.

В цьому домі позивач проживала разом з матерю і братом ОСОБА_5 однією сімєю і була там прописана. 21 вересня 1987 року помер брат позивачки ОСОБА_3, якому належала ? частина вказаного вище будинку. Батько позивача на спадщину своєї частини, після смерті сина, не претендував, а мати позивача фактично прийняла спадщину у відповідності до ст. 549 ЦК УССР, як спадкоємець першої черги, яка проживала з спадкодавцем однією сімєю на момент смерті спадкодавця. Інших спадкоємців у ОСОБА_3 не залишилось. 22 червня померла мати позивачки ОСОБА_4 Після смерті матері позивачка, фактично прийняла спадщину в вигляді цілого будинку в м. Кремінна Луганської області по вул. Октябрьська 101 (нині вул. Центральна, 135). Позивачка доглядає за будинком, сплачує комунальні послуги, проводить поточний ремонт, що свідчить про фактичне прийняття позивачкою спадщини після смерті матері впродовж 18 років. Інших спадкоємців на це майно немає.

В лютому 2017 року позивач звернулась до державного нотаріусу з проханням про видачу їй свідоцтва про право власності на спадщину після смерті її матері, як спадкоємцю першої черги, фактично прийнявшої спадщину, проте отримала постанову про відмову з мотивуванням відсутності документів, які підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно.

У звязку з цим, позивач вимушена звернутися з даним позовом до суду.

Позивач в судове засідання зявилась, повністю підтримала свої вимоги, заявлені у позовній заяві.

Представник позивача в судове засідання зявилась, просила суд позовну заяву позивача задовольнити.

Викликані в судове засідання свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 підтвердили факти, викладені позивачкою у позовній заяві.

Представник відповідача виконавчого комітету Кремінської міської ради Луганської області, в судове засідання не зявився, в заяві на імя суду просив справу розглянути за його відсутності, також зазначив, що проти позовної заяви ОСОБА_1 заперечень не має.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину.

Згідно до ч.ч.1,3 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду.

Докази, які надані до справи, свідчать про наступне.

Згідно рішення Народного суду Кремінського району Ворошиловградської області від 11 лютого 1956 року, визнано за ОСОБА_4 і її сином ОСОБА_3 домоволодіння по Октябрьська, 101 (а.с.9).

05 березня 1956 року ухвалою Ворошиловградського обласного суду, Рішення народного суду Кремінського району від 11.02.56 року залишити в силі (а.с.10).

Відповідно до листа КП «Кремінське районне бюро технічної інвентаризації» від 16.01.2017р. №11 (а.с.11), згідно матеріалів інвентаризаційної справи, станом на 01 січня 2013 року обєкт нерухомого майна «Житловий будинок з будівлями та спорудами», розташований в м. Кремінна, вул. Центральна (Октябрьська), 135 (колишній номер будинку 101), зареєстрований в КП «Кремінське РБТІ» в реєстровій книзі 15 за номером 3357 на праві власності за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на підставі рішення народного суду Кремінського району від 11.02.1956 року.

20 вересня 1987 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть ІІІ-ЕД № 262521 від 21 вересня 1987 року (а.с.25).

Станом на день смерті ОСОБА_3 його мати ОСОБА_4 проживала разом з ним за адресою м. Кремінна, вул. Октябрська, будинок 101, що підтверджується показами свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5

На день смерті ОСОБА_3 спадкові правовідносини регулювались Цивільним кодексом Української РСР від 18.07.1963 № 1540-VI.

Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Тож, ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті свого сина ОСОБА_3, який є братом позивачки.

22 червня 1998 року ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ЕД № 140831 від 22 червня 1998 року (а.с.26).

Відповідно до п.4 розділу Перехідні положення Цивільного кодексу України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно до ч.ч.3, 5 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Позивачка на час відкриття спадщини постійно проживала з її матірю ОСОБА_4, тож, з врахуванням положень ст. 1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину.

Як зазначено в витягу з розпорядження міського голови від 10.02.2016р. №03-01/18, наданого Кремінською міською радою Луганської області, вул. Октябська була перейменована на вул. Центральна.

03 лютого 2017 року позивачка звернулась до виконуючого обовязки державного нотаріуса Кремінської державної нотаріальної контори державного нотаріуса Рубіжанської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 з заявою про прийняття спадщини.

Постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.02.2017р., ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 у звязку з відсутністю документів, які підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, а саме рішення народного суду Кремінського району від 11 лютого 1956 року, дублікат якого неможливо отримати, у звязку зі смертю спадкодавця. (а.с.12).

Враховуючи наведене, та приймаючи до уваги, що позивач бажає прийняти спадщину, а правовстановлюючий документ відсутній, що позбавляє позивача можливості реалізувати своє право на прийняття спадщини, що підтверджено відмовою нотаріуса з цієї підстави вчинити нотаріальні дії, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та визнання за позивачкою права власності на спадковий будинок.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 1268, 1296, 1297 ЦК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Кремінської міської громади Луганської області в особі виконавчого комітету про визнання права власності на житловий будинок у спадок першої черги за законом, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на будинок, розташований за адресою: Луганська область, м. Кремінна, вул. Центральна, 135 (колишня вул. Октябрьська, 101), в порядку спадкування після смерті її матері - ОСОБА_4.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Луганської області через Кремінський районний суд Луганської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні, - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення в повному обсязі складено 15 березня 2017 року.

Суддя І.О. Тесленко