Справа № 348/2261/16-ц
Провадження № 22-ц/779/393/2017
Головуючий у 1 інстанції Грещук Р.П.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Горблянського Я.Д., Матківського Р.Й.,

секретарів: Капущак С.В., Петріва Д.Б.,

з участю: позивача - ОСОБА_2, відповідача -

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Надвірнянського районного суду від 16 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2016 року ОСОБА_2 пред'явила до ОСОБА_3 позов про стягнення аліментів на утримання дітей, обґрунтовуючи його тим, що в добровільному порядку утримувати їх спільних дітей - доньок ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідач відмовляється. Посилаючись на вищенаведене, просила стягувати з відповідача на утримання доньок аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 1500 грн на кожну до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 16 січня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Постановлено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2700 грн на утримання неповнолітніх дочок - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, по 900 грн на кожну дитину. Стягнення аліментів постановлено розпочати з 01 грудня 2016 року і проводити до повноліття дітей. Також постановлено стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 640 грн судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також на неправильне застосування норм матеріального права. На думку апелянта, судом першої інстанції при винесенні рішення не було враховано норми ч.2 ст. 182 СК України та визначено загальну суму аліментів, що еквівалентно більш ніж 90% від місячного розміру мінімальної заробітної плати станом на 2017 рік. Також ОСОБА_3 зазначає, що судом належним чином не було досліджено майновий стан сторін та не враховано, що позивач не надала належних доказів свого важкого матеріального становища. При цьому, не було враховано судом і того, що їх спільні діти є абсолютно здоровими, а у власності позивача є декілька нежитлових об'єктів нерухомого майна і вона користується пільгами щодо сплати комунальних платежів як багатодітна мати. Натомість, вказує апелянт, судом першої інстанції було залишено поза увагою те, що на його утриманні знаходиться батько пенсіонер та дружина з її трьома неповнолітніми дітьми. Крім того, судом не було враховано, що він систематично виділяє час та кошти на дозвілля та відпочинок дітей, здійснює супровід дітей із м. Надвірна до м. Івано-Франківська на тренування, а також матеріально допомагає їм, чого не заперечує і позивач. Посилаючись на те, що він не відмовляється сплачувати аліменти на утримання дітей, однак вважає за необхідне зменшити визначений судом першої інстанції розмір аліментів, ОСОБА_3 просить рішення суду змінити, скасувавши його в частині визначення розміру аліментів і в цій частині ухвалити нове рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дочок по 510 грн на кожну дитину щомісячно.

В судовому засіданні ОСОБА_3 апеляційну скаргу з вищенаведених мотивів підтримав. Пояснив, що він припинив свою підприємницьку діяльність чотири роки тому, однак по даний час займається в домашніх умовах виготовленням реклами, приймаючи заявки по інтернету. Визнав, що податки з доходу він не сплачує, і на обліку в центрі зайнятості не перебуває. Зазначив, що його місячний дохід в даний час становить тільки 3500 грн, тому він має можливість сплачувати на кожну дитину щомісячно тільки по 510 грн. Тому просить оскаржене рішення змінити, зменшивши суму присуджених до стягнення з нього аліментів до 1530 грн щомісяця.

ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги заперечила. Зазначила, що вона працює в державній пожежній інспекції, її розмір зарплати є невеликий, тому їй важко самій утримувати трьох дітей. Вказала, що відповідач займається рекламним бізнесом, і з часу спільного проживання з ОСОБА_3 їй відомо про місячний розмір його доходу - це орієнтовно 20 тисяч грн. Тому, на її думку, відповідач має можливість сплачувати на утримання своїх дітей визначену місцевим судом суму аліментів. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції з врахуванням вимог ст.ст. 180, 182 та 184 СК України, правильно вважав, що відповідач є здоровою, працездатною особою молодого віку, у нього на утримані відсутні інші особи, а тому він повинен утримувати своїх дітей матеріально. З висновками місцевого суду колегія суддів погоджується, виходячи із такого.

Судом першої інстанції встановлено і матеріалами справи підтверджується, що сторони у справі є батьками неповнолітніх доньок - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що свідчать копії свідоцтв про народження, а тому згідно ст. 180 СК України вони зобов'язані утримувати їх до досягнення повноліття (а.с.4-6).

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення в даній справі було в повній мірі враховано обставини, зазначені в ст.182 СК України, зокрема: матеріальне становище матері дітей, матеріальне становище платника аліментів, який є працездатною особою і займається підприємницькою діяльністю, відсутність у нього на утриманні інших осіб.

На думку колегії суддів, твердження відповідача про те, що його місячний дохід становить тільки 3500 грн, не може бути прийнято до уваги, оскільки ОСОБА_3 не надав документальне підтвердження припинення ним підприємницької діяльності, ухилився від надання суду документальних відомостей про дійсний розмір його доходів.

Посилання апелянта ОСОБА_3 на те, що в нього на утриманні перебуває батько пенсійного віку та дружина з трьома її неповнолітніми дітьми колегія суддів не приймає до уваги, оскільки батько відповідача - ОСОБА_5 одержує державне пенсійне забезпечення за віком, а обов'язок щодо утримання дітей нової дружини - ОСОБА_7 покладений на неї та батька дітей, а не на відповідача в даній справі.

При цьому, колегія суддів констатує, що судом першої інстанції розмір аліментів було визначено з урахуванням прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, передбаченого Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», який становить, зокрема для дітей віком до 6 років - 1355 грн, а для дітей віком від 6 до 18 років - 1689 грн.

Таким чином, з врахуванням того, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, та враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дітей віком до 6 років та віком від 6 до 18 років, матеріальне становище сторін, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначив розмір аліментів в сумі 900 грн щомісячно на кожну дочку, що відповідає орієнтовно половині прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На думку колегії суддів, визначений судом першої інстанції розмір аліментів з урахуванням постійного зростання цін на продукти харчування, ліки та речі першої необхідності, забезпечує лише мінімальні потреби кожної з доньок сторін, і не є достатнім для їх повноцінного розвитку.

Крім того, колегія суддів зауважує, що відповідач у разі зміни матеріального чи сімейного стану, або ж погіршення здоров'я має право звернутися до суду із позовною заявою про зменшення розміру визначених судом аліментів, що передбачено ст. 192 СК України та п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 № Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Приймаючи до уваги вище викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в даній справі ухвалив рішення з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального права. Інші доводи апелянта правильності висновків суду першої інстанції не спростовують. Тому підстав для скасування рішення немає.

Керуючись ст. ст. 218, 307, 308, 313, 314, 316, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Надвірнянського районного суду від 16 січня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: Я.Д. Горблянський

Р.Й. Матківський