САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/107/16-ц
Провадження №2/726/12/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2017 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у складі: головуючого судді Байцар Л. В., при секретарі Житарь С.А., за участю представника позивача, ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» про визнання кредитного договору та договору застави недійсним, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» про визнання кредитного договору та договору застави недійсним.

В позові посилається на те, що 06.08.2008 року між ним та АТ «ОСОБА_3 Аваль» в особі Чернівецької обласної дирекції «ОСОБА_3 Аваль» укладений кредитний договір № 014/05/738 (із змінами та доповненнями відповідно до додаткових угод, а саме: за № 014/05/738/1 від 06.08.2009р., № 014/05/738/2 від 02.12.2009р., №014/05/738/3 від 29.07.2010р„ № 014/05/738/4 від 19.04.2011р., № 014/05/738/5 від 16.08.2012р., № 014/05/738/6 від 28.12.2012р.).

Крім цього в позові посилається на те, що відповідно до пункту 1.1. кредитного договору, кредитор на положеннях та умовах цього договору, надає позичальнику споживчий кредит за рахунок банківських коштів в сумі 225 000 дол. США із сплатою 16,65 % відсотків річних, строком на 36 місяців та з погашенням відповідно до графіка погашень (додаток №1 до цього договору), що є невід'ємною частиною цього договору.

Вказує на те, що 28.12.2012 року між кредитором та позичальником укладено додаткову угоду № 014/05/738/6 до кредитного договору за № 014/05/738 від 06.08.2008 року, відповідно до якої сторони домовились викласти пункт 1.1. статті 1 «Предмет договору» в наступній редакції, а саме: «Кредитор на положеннях та умовах цього договору, надає позичальнику споживчий кредит за рахунок банківських коштів в сумі 225 000 дол. США із сплатою 14,0 % відсотків річних, терміном до 28.07.2016 року та з погашенням відповідно до графіка погашень (додаток №1 до цього договору), що є невідємною частиною цього договору». Вважає, що зміст кредитного договору суперечить встановленим в ньому умовам, а саме в частині невідповідності визначеному розміру відсоткової ставки - 14,0 % (пункт 1.1. кредитного договору).

Шляхом розрахунку чітко вбачається, що відсоткова ставка за договором становить 17,30 відсотків річних, в той же час, коли в пункті 1.1. кредитного договору зазначено ставку у розмірі 14,00 відсотків річних.

Тобто насправді ставка річних є на 3,30 відсотків більше ніж встановлено договором, що підтверджує помилку банку, яка є об'єктивною і істотною умовою в справі (договорі), а отже якби він міг підрахувати та встановити, що відсоткова ставка в майбутньому не буде відповідати кредитному договору, то ні за яких умов не погодився би підписати такий правочин, так як останній значно погіршує, збільшує моє фінансове зобов'язання, обсяг відповідальності, порівняно з відповідачем (надавачом фінансових послуг).

Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Оскільки в цьому випадку волевиявлення особи не відповідає її справжньому наміру, такий правочин визнається недійсним. Помилка є підставою для визнання недійсними правочинів як фізичних, так і юридичних осіб.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Просить визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір за №014/05/738 від 06.08.2008 року укладений між ним та АТ «ОСОБА_3 Аваль» в особі Чернівецької обласної дирекції «ОСОБА_3 Аваль». Просить визнати недійсним з моменту укладення договір застави транспортного засобу за № 014/05/738/661 від 07.08.2008 року укладений між ним та АТ «ОСОБА_3 Аваль» в особі Чернівецької обласної дирекції «ОСОБА_3 Аваль».

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася та подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, подала до суду заперечення на позов, в якому позовні вимоги не визнала та вказала, що позичальник своїми діями визнає борг, а подана позовна заява спрямована на затягування розгляду справи про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором. Зміна індексу не може вважатись односторонньою зміною відсоткової ставки по кредитному договору.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 06.08.2008 року між ОСОБА_2 та АТ «ОСОБА_3 Аваль» в особі Чернівецької обласної дирекції «ОСОБА_3 Аваль» укладений кредитний договір № 014/05/738 (із змінами та доповненнями відповідно до додаткових угод, а саме: за № 014/05/738/1 від 06.08.2009р., № 014/05/738/2 від 02.12.2009р., №014/05/738/3 від 29.07.2010р„ № 014/05/738/4 від 19.04.2011р., № 014/05/738/5 від 16.08.2012р., № 014/05/738/6 від 28.12.2012р.).

Судом встановлено, що згідно пункту 1.1. вказаного кредитного договору, кредитор на положеннях та умовах цього договору, надає позичальнику споживчий кредит за рахунок банківських коштів в сумі 225 000 дол. США із сплатою 16,65 % відсотків річних, строком на 36 місяців та з погашенням відповідно до графіка погашень (додаток №1 до цього договору), що є невід'ємною частиною даного договору.

Судом встановлено, що згідно додаткової угоди № 014/05/738/6 від 28.12.2012 року до кредитного договору за № 014/05/738 від 06.08.2008 року, укладеної між кредитором та позичальником, сторони домовились викласти пункт 1.1. статті 1 «Предмет договору» в наступній редакції, а саме: «Кредитор на положеннях та умовах цього договору, надає позичальнику споживчий кредит за рахунок банківських коштів в сумі 225 000 дол. США із сплатою 14,0 % відсотків річних, терміном до 28.07.2016 року та з погашенням відповідно до графіка погашень (додаток №1 до цього договору), що є невідємною частиною цього договору».

При укладенні договору сторони узгодили усі істотні умови.

Банк свої зобовязання за договором виконав своєчасно і у повному обсязі: видав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 225 000 дол. США, а останній, в свою чергу, тривалий час виконував свої зобовязання щодо повернення кредитних коштів, що підтверджується наданою банківською випискою.

Відповідно до Висновку № 04 судово-економічної експертизи від 24.01.2017 року розмір реальної відсоткової ставки по кредитному договору між ОСОБА_2 та АТ «ОСОБА_3 Аваль» становить 20,09 %.

Відповідно до кредитного договору позичальник має можливість та здатність вчасно ознайомитись із зміною індексу.

Також, п.3.1.2 кредитного договору передбачено, що позичальник діє цілеспрямовано, свідомо і добровільно, не порушуючи прав третіх осіб, бажаючи реального настання правових наслідків, обумовлених договором, розуміючи значення своїх дій та керуючись ними, не помиляючись щодо обставин, обумовлених договором, без впливу обману, насильства чи тяжкої для позичальника обставини, без наміру приховання іншого правочину чи не створення правових наслідків.

В своєму позові ОСОБА_2 посилається на ст.ст.215, 216, 230 п.1 ЦК України, але вказане посилання суд вважає безпідставним, виходячи з наступного.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України).

Статтею 230 ЦК України передбачено правові наслідки вчинення правочину під впливом обману, а саме, якщо одна зі сторін правочину навмисне ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

З роз'яснень, викладених у п. 19 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 вбачається, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

За положеннями ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як зазначено в ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно роз'яснення Верховного Суду України, що містяться в п. 20 постанови Пленуму №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року, а саме, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухваленні рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На виконання вимог вказаного цивільного процесуального закону позивач в особі свого представника не довів суду, що відповідач ввів його в оману при укладенні спірного договору.

Не доведені позивачем та її представником також посилання у позовній заяві на несправедливі умови укладеного кредитного договору.

Так, згідно із частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначається детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому вираженні) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім процентної ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які с несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до пункту 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (далі - Правила), банки зобовязані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України.

На банки покладається також обов'язок зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту.

Укладаючи оспорюваний кредитний договір сторони домовились, що кредитор має право в залежності від зміни значення індексу самостійно, з визначеною у договорі періодичністю, збільшувати або зменшувати розмір процентів за користування кредитом. Кредитор переглядає розмір процентів за користування кредитом, а саме: індекс, двічі на рік.

Таким чином, положення оспорюваного кредитного договору про порядок нарахування процентів (змінюваного типу), не можна вважати несправедливими, тому підстав для визнання спірного договору недійсним немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України яка визначає, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, свобода договору означає право громадян вступати чи утримуватись від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору.

Виходячи із загальних умов, укладеного між сторонами кредитного договору, сторонами досягнуто домовленість про істотні умови договору даного виду, серед іншого, договір містить положення про можливість зміни відсоткової ставки в односторонньому порядку банком, визначення страхової компанії з числа акредитованих банком, розміру пені в разі порушення умов виконання кредитного договору, застосування можливості дострокового стягнення за кредитним договором. При цьому, позивачем підписано вказаний кредитний договір № 014/05/738, зміни та доповнення відповідно до додаткових угод, а саме: за № 014/05/738/1 від 06.08.2009р., № 014/05/738/2 від 02.12.2009р., №014/05/738/3 від 29.07.2010р„ № 014/05/738/4 від 19.04.2011р., № 014/05/738/5 від 16.08.2012р., № 014/05/738/6 від 28.12.2012р, що свідчить про ознайомлення з умовами кредитного договору та виразу повної згоди під час підписання з умовами, викладеними у них. Щодо посилання сторони позивача на ненадання позивачу інформації про умови кредитування, орієнтовної сукупної вартості кредиту, не попередження про валюті ризик, то суд зазначає, що за умовами статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний, зокрема, повідомити споживача у письмовій формі про: наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Саме ненадання відповідної інформації до укладення договору може бути предметом оскарження на підставі цієї норми закону. Уклавши кредитний договір позичальник погодився на обсяг інформації та на його умови, у зв'язку з чим визнання умов договору недійсними та внесення доповнень до нього в односторонньому порядку є безпідставними.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, при підписанні спірного кредитного договору, змін та доповнень до нього, позивач погодився з умовами, факт отримання кредитних коштів не заперечується стороною позивача, що свідчить про виконання з боку відповідача зобов'язань по кредитному договору, обставин для визнання положень кредитного договору несправедливими, також не було надано, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що умови кредитного договору не суперечать принципу добросовісності, у зв'язку з чим підстав для визнання окремих пунктів кредитного договору недійсними та доповнення умов кредитного договору, які наведені позивачем, судом не встановлено. У зв'язку з тим, що суд дійшов ґрунтовного висновку щодо відмови у задоволенні заявлених позовних вимог по суті їх пред'явлення, розгляд заявленого з боку сторони відповідача клопотання про застосування стоків позовної давності не здійснюється.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» про визнання кредитного договору та договору застави недійсним - в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та та керуючись ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 203, 215, 627, 1054 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавств при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин», ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

У позові ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» про визнання кредитного договору та договору застави недійсним відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області, через Садгірський районний суд м. Чернівці шляхом подачі апеляційної скарги протягом в 10-ти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_5