28 лютого 2017 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді Шалагінової А.В.,
за участю секретаря судового засідання Войтович Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа- Банк» до ОСОБА_1, публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК», третя особа Вознесенівський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про звільнення майна з-під арешту,
Постановою Відділу ДВС від 09.12.2010 та постановою Відділу ДВС від 29.07.2011 було накладено арешт на майно ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження в межах виконавчих проваджень № 23167186 та № 27811128 відповідно, що перешкоджає позивачеві здійснити реалізацію заставного майна, чим порушуються права позивача як заставодержателя.
Посилаючись на вимоги Цивільного кодексу України (далі ЦК України), Закон України «Про заставу» позивач просив звільнити з-під вищевказаних арештів вищезазначений транспортний засіб, накладеного вказаною постановою Відділу ДВС (арк. справи 14).
Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідач-1 ОСОБА_1 у судове засідання повторно не прибув, про час і місце судового засідання повідомлявся судом належним чином рекомендованими листами із повідомленнями, причину неявки не повідомив. Як вбачається з довідок поштового відділення на конвертах із поштовими відправленнями судових повісток, конверти були повернуті на адресу суду за закінченням терміну зберігання, що свідчить про відмову відповідача від отримання судових повісток на поштовому відділенні. Відповідно до частини восьмої статті 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.
Представник відповідача-2 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у судове засідання повторно не прибув, про час і місце судового засідання повідомлявся судом належним чином рекомендованими листами із повідомленнями, які отримані уповноваженим представником банку, причину неявки не повідомив. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності представник відповідача-2 не надавав.
Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином рекомендованими листами із повідомленнями, які отримані уповноваженим представником Відділу ДВС, причини неявки суду не повідомив. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності не надавав.
За таких обставин, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи за відсутності учасників процесу на підставі наявних у справі доказів в порядку статті 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, встановив наступне.
03.07.2007 між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № SME0001846, за яким ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 32 800 грн. строком користування 36 календарних місяців під 23% річних із цільовим призначенням задоволення споживчих потреб (арк. справи 78).
Застава зареєстрована 04.07.2007 у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що підтверджується відповідним Витягом з цього Реєстру № 13296203 від 04.07.2007 (арк. справи 1516). Обтяжувачем майна зазначений ПАТ «Альфа-Банк», терміни дії до 04.07.2012.
06.06.2012 до вказаного Реєстру було внесено зміни про обтяження в частині терміну дії до 06.06.2017 (арк. справи 17).
Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.11.2011 задоволено позов ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ТОВ «Гавікор» про стягнення заборгованості за кредитним договором, внаслідок чого з вказаних осіб солідарно стягнуто на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 16 461,73 грн., за процентами 4 579,55 грн., за пенею 60 828,82 грн. (арк. справи 2629).
Згідно з наявною в матеріалах справи копією постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 09.12.2010 ВП № 23167186, винесеної державним виконавцем Відділу ДВС ОСОБА_3, на виконання до Відділу ДВС надійшла ухвала № 2-3399 від 02.08.2010 Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області про накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1, внаслідок чого державний виконавець наклав арешт на все належне ОСОБА_1 майно у межах суми стягнення 39 566,61 грн. та заборонив здійснювати його відчуження (арк. справи 3031).
З копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 09.12.2010 ВП № 23167186 випливає, що державним виконавцем Відділу ДВС було відкрито вищезазначене виконавче провадження на підставі ухвали № 2-3399 від 04.08.2010, виданої Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області, стягувачем за виконавчим провадженням є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», а боржником ОСОБА_1 (арк. справи 3233).
Відомості про зазначене обтяження (арешт та заборону відчуження) були внесені до бази МРЕВ ДАІ ГУ МВС України в Запорізькій області 14.12.2010 за вх. № 9583 (арк. справи 34).
Відповідно до статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
Згідно з вимогами статті 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.
Відповідно до частин першої та шостої статті 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.
Як передбачено частиною третьою статті 54 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів.
Як встановлено судом, заставне майно автомобіль, на який накладено арешт, на даний час належить відповідачу ОСОБА_1, а заставодержателем є позивач ПАТ «Альфа-Банк». Арешт, накладений державним виконавцем на майно, заставодержателем якого є позивач, перешкоджає йому в реалізації його права на задоволення вимог кредитора шляхом продажу переданого йому заставного майна.
Таким чином, оскільки право застави виникло 04.07.2007, тобто до прийняття Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області відповідної ухвали та накладення Відділом ДВС арешту в межах виконавчого провадження, суд дійшов висновку що вимоги позивача як заставодержателя в частині звільнення з-під арешту заставного майна та заборони на його відчуження, накладеного постановою Відділу ДВС від 09.12.2010 ВП № 23167186 є законними та обґрунтованими.
В іншій частині позовних вимог, а саме звільнення вказаного автомобіля з-під арешту, накладеного постановою Відділу ДВС від 29.07.2011 в межах виконавчого провадження № 27811128, суд відмовляє, оскільки дана позовна вимога предявлена до неналежного відповідача.
Так, у Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 50251450 від 05.09.2016, доданого до позовної заяви, наявний запис про внесення обтяження майна відповідача на підставі постанови Відділу ДВС від 29.07.2011 в межах виконавчого провадження № 27811128 (арк. справи 19).
В цей же час, з даного Витягу випливає, що дане обтяження накладене в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-3225 від 20.05.2011, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості у розмірі 460 730,17 гривень.
Поряд із цим, відповідачами у позовній заяві визначені ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Тобто, ПАТ «УкрСиббанк» до участі у справі як відповідач не залучався.
Відповідно до розяснень, наданих у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 р. № 6 «Про судову практику про виключення майна з опису» (зі змінами та доповненнями) відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.
Аналогічні розяснення містяться й у пункті 2 Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 р. № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна».
В цей же час, як визначено положеннями частини першої статті 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.
Відповідно до частини другої статті 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Представник позивача у судове засідання двічі не зявлявся, надсилав заяви про розгляд справи за його відсутності. Отже, представник позивача не скористався своїм правом зявитися у судове засідання чи іншим чином подати клопотання про залучення співвідповідача у справі або заяву про уточнення позовних вимог, а також не скористався правом подати заяву про витребування доказів за даною позовною вимогою (матеріалів виконавчого провадження, у т.ч. постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про арешт майна боржника).
В цей же час, суд позбавлений можливості з урахуванням принципу змагальності цивільного процесу самостійно збирати докази в обґрунтування позовних вимог позивача.
Крім того, слід зауважити, що вказана позовна випливає з інших правовідносин, оскільки стосується звільнення майна з-під арешту, накладеного в межах іншого виконавчого провадження, за яким ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (відповідач) не виступає сягувачем. Тому, відмова у задоволенні позову у цій частині не позбавляє позивача права звернутись з іншим позовом до суду до належного відповідача.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги слід задовольнити частково, а саме в частині звільнення спірного майна з-під арешту, накладеного постановою Відділу ДВС про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 09.12.2010 ВП № 23167186.
На підставі статті 88 ЦПК України на користь позивача з відповідачів в рівних частках підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, які підтверджені документально.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57 61, 88, 208, 212 215, 224 ЦПК України, суд
Позов публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2, на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 689 (шістсот вісімдесят девять) гривень 00 копійок.
Стягнути з публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 689 (шістсот вісімдесят девять) гривень 00 копійок.
Копію заочного рішення не пізніше трьох днів з дня його проголошення надіслати на адресу відповідачів рекомендованим листом із повідомленням.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя А.В. Шалагінова