Ухвала

іменем україни

18 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області, ОСОБА_4 про визнання недійсним рішення селищної ради, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на майно, визнання права власності на частку у спільному майні подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області, ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення селищної ради, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на майно, визнання права власності на частку у спільному майні подружжя за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 22 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, у якому просив визнати недійсним рішення виконкому селищної ради, частково недійсним свідоцтва про право власності та визнання права власності на частку у спільному майні подружжя.

На обґрунтування позову ОСОБА_3 посилався на те, що він у період із 24 вересня 1988 року до 04 квітня 2013 року перебував у шлюбі із ОСОБА_4, під час якого вони побудували будинок по АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що вказаний будинок є їх спільною сумісною власністю, проте згідно з заявою відповідачки виконавчий комітет Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області 02 червня 2010 року прийняв рішення № 45 про оформлення права власності на спірний будинок, на підставі якого було видано свідоцтво про право власності лише на ім'я ОСОБА_4, позивач просив його позовні вимоги задовольнити.

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому просила скасувати рішення виконавчого комітету Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області від 02 червня 2010 року, визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 02 липня 2010 року, видане на її ім'я, та визнати за нею право власності на 2/3 частки майна, придбаного за час шлюбу.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 15 березня 2016 року первісний позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано неправомірним та скасовано рішення виконавчого комітету Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області від 02 червня 2010 року № 45 в частині оформлення на ім'я ОСОБА_4 права власності на Ѕ частини житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 02 липня 2010 року серії НОМЕР_1, видане на ім'я ОСОБА_4, у частині визнання за нею права власності на Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частини майна, придбаного під час шлюбу зі ОСОБА_4, а саме: на Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою судді апеляційного суду від 01 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_5, залишено без руху для сплати судового збору.

Ухвалою судді апеляційного суду від 12 квітня 2016 року, у зв'язку із невиконанням вимог ухвали судді від 01 квітня 2016 року, апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_5, визнано неподаною та повернуто заявнику.

У квітні 2016 року ОСОБА_4 вдруге звернулася до суду з апеляційною скаргою на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 15 березня 2016 року.

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 26 травня 2016 року відмовлено у прийнятті вищевказаної апеляційної скарги.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 січня 2017 року ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 26 травня 2016 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 22 березня 2017 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 15 березня 2017 року відмовлено на підставі ч. 3 ст. 297 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження у справі, апеляційний суд виходив із того, що заявником без поважних причин пропущено строк на апеляційне оскарження.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 294 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Положеннями ч. 3 ст. 297 ЦПК України визначено, що апеляційна скарга залишається без руху, серед іншого, у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених ст. 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Аналіз зазначеного свідчить про те, що визнавши наведені заявником причини пропуску строку на апеляційне оскарження неповажними, суд зобов'язаний залишити апеляційну скаргу без руху та надати строк протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали, в який особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Постановляючи ухвалу про відмову ОСОБА_4 у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції посилався на те, що подача апеляційної скарги 20 квітня 2016 року поза межами встановленого ст. 294 ЦПК України строку на апеляційне оскарження відбулося внаслідок недобросовісного виконання заявником та її представником своїх процесуальних обов'язків. Зокрема, суд зазначив, що копію оскаржуваного рішення представником заявника ОСОБА_5 було отримано 21 березня 2016 року, а апеляційна скарга на нього була подана в канцелярію Вижницького районного суду Чернівецької області 20 квітня 2016 року, тобто поза встановленим процесуальним законом строку.

Проте такі висновки не відповідають фактичним обставинам.

Із матеріалів справи вбачається, що вступну частину рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 15 березня 2016 року ОСОБА_4 отримала 15 березня 2016 року (а. с. 130), а повний текст цього рішення її представник ОСОБА_5 отримав 21 березня 2016 року (а. с. 139).

25 березня 2016 року, як зазначала ОСОБА_4, нею була подана апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції, про що свідчить й супровідний лист суду від 28 березня 216 року (а. с. 149).

Доказом того, що апеляційну скаргу було подано в строк є і зміст ухвал апеляційного суду Чернівецької області від 01 квітня та 12 квітня 2016 року.

Так, ухвалою судді апеляційного суду від 01 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_5, на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 15 березня 2016 року, залишено без руху для сплати судового збору ( а. с. 151).

При цьому, вирішуючи питання про прийняття апеляційної скарги, апеляційний суд в ухвалі від 01 квітня 2016 року не встановив пропуску заявником строку на апеляційне оскарження, а вимагав лише сплатити судовий збір на належний рахунок.

Ухвалою судді апеляційного суду від 12 квітня 2016 року, у зв'язку із невиконанням вимог ухвали судді від 01 квітня 2016 року, апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Вижницького районного суду від 15 березня 2017 року, подану її представником ОСОБА_5, судом апеляційної інстанції визнано неподаною та повернуто заявнику.

Дана обставина підтверджується також і ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 січня 2017 року, згідно з якою апеляційна скарга на рішення місцевого суду надійшла вперше 25 березня 2016 року.

20 квітня 2016 року ОСОБА_4 вдруге звернулася до суду з апеляційною скаргою на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 15 березня 2016 року.

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 26 травня 2016 року їй відмовлено у прийнятті вищевказаної апеляційної скарги.

25 січня 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасував ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 26 травня 2016 року про відмову у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_4 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 15 березня 2016 року, справу передав до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

З матеріалів справи вбачається, що цивільна справа із суду касаційної інстанції надійшла до апеляційного суду Чернівецької області 14 лютого 2017 року (а. с. 256-258 ).

Апеляційний суд Чернівецької області ухвалою від 17 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 15 березня 2016 року залишив без руху, надавши тридцятиденний строк із моменту отримання копії ухвали для звернення до апеляційного суду із зазначенням інших підстав його пропуску.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Також відповідно до положень ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Визнавши причину пропуску строку на апеляційне оскарження неповажною, апеляційний суд не врахував, що ОСОБА_4 з моменту ухвалення рішення суду не погоджувалася з ним і оскаржувала.

Крім того, Конституцією України кожній людині гарантовано право звернутись до суду для захисту своїх конституційних прав і свобод. Реалізація права на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (ст. ст. 55, 124).

При цьому судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.

Апеляційне провадження є важливою процесуальною гарантією захисту прав і охоронюваних законом інтересів осіб, які брали участь у розгляді справи у випадках та порядку, встановлених ЦПК України та закріплених у ст. 13 ЦПК України.

Особа безпідставно не може бути позбавлена конституційного права на апеляційне оскарження рішення суду.

Проте, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження з причин пропуску ОСОБА_4 строку на апеляційне оскарження та визнаючи причину такого пропуску неповажною, апеляційний суд на зазначене вище уваги не звернув.

Крім того, апеляційний суд не звернув уваги на те, що норми ЦПК України не містять вичерпного переліку поважних причин, які можна враховувати при вирішенні питання про поновлення пропущеного процесуального строку, вони враховуються у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Ураховуючи викладене та положення п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, оскаржувана ухвала апеляційного суду не може вважатись законною та підлягає скасуванню, а справа передачі до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 22 березня 2017 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик