У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючої судді Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційні скарги представників ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 16 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Березнівської міської ради Рівненської області, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору відділ містобудування та архітектури Березнівської районної державної адміністрації, управління Держгеокадастру у Березнівському районі Рівненської області про визнання незаконним та скасування рішення Березнівської міської ради від 14 липня 2004 року № 211 в частині видачі державних актів серії ЯБ №046003 та ЯБ №046004, визнання незаконним та скасування державних актів серії ЯБ №046003 та ЯБ №046004, скасування записів в Книзі реєстрації державних актів за № 5, №006,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 16 грудня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Березнівської міської ради Рівненської області, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору відділ містобудування та архітектури Березнівської районної державної адміністрації, управління Держгеокадастру у Березнівському районі Рівненської області про визнання незаконним та скасування рішення Березнівської міської ради від 14 липня 2004 року № 211 в частині видачі державних актів серії ЯБ №046003 та ЯБ №046004, визнання незаконним та скасування державних актів серії ЯБ №046003 та ЯБ №046004, скасування записів в Книзі реєстрації державних актів за № 5, №006 відмовлено.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі представники ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вказують на його незаконність, оскільки рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом не враховано, що ОСОБА_4 виготовив державні акти на земельні ділянки для особистого селянського господарства загальною площею 0,1589 га по вул. Горького, м. Березне з порушенням земельного законодавства, що підтверджується висновками компетентних органів уповноважених державою на здійснення контролю за дотриманням законності у сфері земельних відносин. Зазначає, що судом не досліджено висновок судової земельно-технічної експертизи від 18 травня 2015 року, яким вставлено, що технічна документація ОСОБА_4 виготовлена з порушенням містобудівного законодавства, а проїзд до земельної ділянки відповідача повинен проходити з вул. Горького.

Зазначають, що рішення Березнівської міської ради від 14 липня 2004 року № 211 в частині видачі державних актів серії ЯБ №046003 та ЯБ №046004, суперечить Генеральному плану м. Березне 1996 року, який є чинним, що підтверджується листом відділу містобудування та архітектури Березнівської РДА.

Суд не надав належної оцінки висновку почеркознавчої експертизи згідно якого визначено, що в акті погодження меж технічної документації, виготовленої на замовлення ОСОБА_4, підпис виконано не ОСОБА_1

Вказують, що судом не враховано, що підставою звернення його до суду, слугувало те, що він не може виготовити правовстановлюючі документи на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, якою він володіє, оскільки власник суміжної земельної ділянки ОСОБА_4 відмовляється підписувати акт погодження меж земельної ділянки.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В судове засідання представники позивача не зявились та подали заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату, оскільки вони приймають участь у розгляді іншої справи. Колегія суддів вважає неявку представників позивача неповажною, оскільки будь-яких доказів щодо поважності своєї неявки в судове засідання не подали, а тому вважає за можливе розглянути справу у відсутності осіб, що не зявились..

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що права ОСОБА_1 як суміжного землекористувача рішенням Березнівської міської ради від 14 липня 2004 року № 211 в частині передачі земельних ділянок у приватну власність ОСОБА_4 та видачею йому державних актів на ці земельні ділянки не порушено.

З таким висновком погоджується і колегія суддів апеляційного суду з таких підстав.

Відповідно до ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Статтями 116, 118 Земельного Кодексу України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності.

Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України.

Частиною 1 ст.126 ЗК України встановлено, що право власності на земельні ділянки посвідчуються державним актом.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Будь-яких доказів про невідповідність рішення Березнівської міської ради № 211 від 14 липня 2004 року про передачу ОСОБА_4 у приватну власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства площею 0,1589 га по вул. Горького, 6 в м. Березне, діючими нормам законодавства в матеріалах справи відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував відсутність погодження меж спірної земельної ділянки ОСОБА_1, як одним із суміжних землекористувачів, не заслуговують на увагу.

Згідно ст. 55 Закону України «Про землеустрій», встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками, встановленого зразка, крім того межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

Відповідно до ст. 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Кадастрова зйомка включає, зокрема, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Отже, погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов'язкових технічних помилок. Погодження меж земельною ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі громадянам безоплатно земельних ділянок на праві приватної власності.

Таким чином, підписання акту погодження меж чи акта приймання-передачі межових знаків на зберігання самостійного значення не має, тому не призводить до зміни або припинення права на земельну ділянку.

Відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою (чинна на момент виникнення спірних відносин), затвердженої наказом Державного комітету по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року № 43, не передбачено відмови у видачі Державного акту на землю за відсутності узгоджених меж.

За таких обставин, підстав для визнання недійсними спірних державних актів за відсутності погодження меж позивачем немає, оскільки розміри земельних ділянок в державних актах на право приватної власності на землю, виданих ОСОБА_4, вказані у відповідності із планово-картографічними матеріалами.

Крім того, висновком судової земельно-технічної експертизи № 8181-8182 від 18 травня 2015 року встановлено, що при співставленні технічної документації із землеустрою по складанню державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, введення особистого селянського господарства ОСОБА_4 в м. Березне по вул. Горького, 6 відповідає вимогам ст. 56 Закону України «Про землеустрій» (а. с. 131).

Не заслуговують на увагу також доводи апеляційних скарг про те, що оспорювані державні акти є недійсними з підстав, оскільки технічна документація ОСОБА_4 виготовлена з порушенням містобудівного законодавства так як проїзд до його земельної ділянки повинен проходити з вул. Горького, а не з пров. ОСОБА_5, який є тупиковим, з таких підстав.

Землі загального користування - це територія населених пунктів, що використовується як вулиці, площі, сквери, проїзди та для забезпечення побутових потреб населення.

Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо.

З Генерального плану м. Березне 1996 року, який є чинним, вбачається, що землі по пров. Івана Мазепи, через який здійснюється прохід до домоволодіння за № 6 ОСОБА_1, відноситься до земель загального користування.

Крім того, згідно експлікації земель, які передаються у приватну власність, та протоколу встановлення і погодження меж земельної ділянки в натурі, яка передається у власність від 25 травня 2004 року, вбачається, що по лініях від літер Д до Е та літерах від Є до Ж землі ОСОБА_6 межують із землями ОСОБА_1, а по лінії від літери Е до Є із землями загального користування (а.с. 93).

Будь-яких доказів того, що вказаний земельна ділянка, на якій знаходиться спірний тупиковий провулок ОСОБА_5, виділялася чи передана у власність ОСОБА_1 ним не надано, а судом таких доказів не здобуто.

Колегія суддів вважає, що таким провулком можуть користуватися будь-які особи, при цьому інтереси позивача таким користуванням не порушуються.

Крім того, вбачається, що позивач із заявою до міської ради про виділення саме йому спірної частини земельної ділянки (провулку) що межує із земельною ділянкою відповідача не звертався.

В судовому засіданні встановлено, що спір між сторонами фактично зводиться до встановлення порядку користування спірним провулком, в тому числі й проїзду цим провулком ОСОБА_4 до своєї земельної ділянки по вул. Горького, 6, який межує з вказаним провулком, проте такі позовні вимоги не заявлялися.

Оскільки спірна частина земель провулку відноситься до земель загального користування та до державного акту позивача не включена, межі суміжних землекористувачів не порушені, тому будь-яким чином права ОСОБА_1 як суміжного землекористувача не зачіпаються.

Відповідно до ст. 1 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками (ст.78 ЗК України).

Згідно зі ст.ст. 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобовязані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства.

Статтею 152 ЗК України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ст. 155 ЗК України).

Результат аналізу зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що, вирішуючи питання про недійсність державного акта на право власності на земельну ділянку, суд має встановити не тільки обставини щодо дотримання вимог законодавства щодо відведення земельної ділянки, а й факт порушення внаслідок видачі такого акта прав особи, яка звернулась за захистом, щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою.

Оскільки ОСОБА_4 є власником земельних ділянок в вул. Горького, 6 в м. Березне загальною площею 0,2589 га (0,10 га для обслуговування житлового будинку, 0,1589 га для ведення особистого селянського господарства), а будь-яких порушень прав ОСОБА_1 внаслідок видачі спірних державних актів на спірні земельні ділянки не встановлено, то підстав для захисту його прав у заявлений спосіб немає.

Інші доводи апеляційної скарги, не спростовують правильності висновків суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в звязку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги представників ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 16 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий:

Судді: