Справа № 454/49/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2017 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М. Я. ,

при секретарі Калиш В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокалі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся в суд з даним позовом до відповідача про стягнення боргу, покликаючись на те, що 20.11.2008 року він позичив ОСОБА_2 400 доларів США, які він відповідно до письмової розписки зобов»язувався повернути до 30.11.2008 року. Термін сплати боргу сплив, однак відповідач свого зобов»язання щодо повернення боргу не виконав до цього часу.

На неодноразові звернення позивача відповідач повернув йому частину коштів - 275 доларів США за два рази. Решту суми в розмірі 125 доларів США не повернув йому до цього часу.

Згідно довідки, виданої ПАТ "Кредобанк" від 15.12.2016р. 125 доларів США в еквіваленті до гривні складають 3288грн.

Просить суд, стягнути з ОСОБА_2 в його користь 3288грн. боргу та судові витрати.

09.02.2017р. відповідач ОСОБА_2 подав заяву, в якій вказує, що ОСОБА_3 звернувся із позовом до суду в січні 2017 року та просить стягнути з нього 3288грн. боргу згідно розписки від 20.11.2008 року.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Доказом пропущення строку на звернення до суду очевидна, оскільки строк повернення коштів згідно розписки встановлений 30.11.2008р., а позивач звернувся до суду лише в січні 2017 року, тобто після спливу майже 9 років.

Просить суд відмовити в задоволенні позову з підстав пропущення строку позовної давності.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. В обґрунтування навів обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в задоволені позову відмовити. В обгрунтування навів обставини викладені в заяві про застосування строку позовної давності.

Заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.

З оглянутої в судовому засіданні розписки від 20.11.2008року установлено, що ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 гроші в сумі 400 доларів США та зобовязується повернути їх до 30.11.2008 року.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку).

Ч.2 ст.509 ЦК України встановлено, що зобовязання виникають з підстав встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Як передбачено ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно до ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ч.2 ст.1051 ЦК України при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не може ґрунтуватись на свідченнях свідків, а може бути підтверджена лише належними та допустимими доказами.

Факт передачі грошей підтверджений розпискою.

Таким чином, факт написання розписки про отримання грошей є доказом отримання грошей позичальником від позикодавця.

Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інте¬ресу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК).

За загальним правилом, перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК).

Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у стст.252255 ЦК.

При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК).

За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 зобовязаний був повернути грошові кошти до 30.11.2008 року, як визначено в розпизці .

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору повернення боргу повинно було здійснитись до 30.11.2008р., то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобовязання.

Таким чином, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Сокальський районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий: М. Я. Адамович