АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2446/17 Головуючий 1 інст. Сиротников Р.Є.
Категорія: право власності
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кружиліної О.А.

суддів Кіся П.В., Хорошевського О.М.

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою Харківської міської ради

на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2016 року

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

17 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2, який в подальшому уточнив, та в остаточній редакції просив визнати за ним право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок (літ. Р-1) по вул. Марїнська, № 2-А в м. Харкові, загальною площею приміщень 141, 4 кв.м, житловою площею 121 кв.м, допоміжною площею 20,4 кв.м.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 28 квітня 2015 року він позичив ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 10 000 грн, які остання зобовязалася повернути до 28 травня 2016 року, про що власноручно написала і підписала розписку. В обумовлений в розписці час відповідач позичені гроші не повернула, на телефонні дзвінки не відповідає, зустрічей уникає.

Крім того, 18 березня 2015 року між позивачем та відповідачем укладено договір підряду, відповідно до якого, ОСОБА_2, Т.В., як особа, що займається діяльністю з будівництва, реконструкції та ремонту будівель та приміщень, зобовязалася у строку до 17 січня 2016 року провести реконструкцію та ремонті роботи садибного (індивідуального) житлового будинку по вул. Марїнська, 2-А у м. Харкові, яким протягом останніх кількох років користується позивач, та сприяти отриманню позивачем всіх необхідних документів на вказані квартири, в тому числі і правовстановлюючих.

За домовленістю між позивачем та відповідачем остання зобовязувалася протягом двох місяців з моменту закінчення реконструкції та ремонту садибного (індивідуального) житлового будинку по вул. Марїнська, 2-А у м. Харкові, вчини всіх заходів щодо отримання позивачем у власність спірного садибного (індивідуального) житлового будинку, за що отримала від позивача суму у розмірі 10 000 грн.

Оскільки реконструкція проведена без належного дозволу та зі спливом строку виконання зобовязань відповідачем, позивач вимушений звернутися у суд.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок по вул. Марїнська, 2-А у м. Харкові, загальною площею приміщень 141,4 кв.м, житловою площею 121 кв.м, допоміжною 20,4 кв.м.

В іншій частині в задоволенні позову відмолено.

Не погодившись з вказаним рішенням, Харківська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на домоволодіння по вул. Марїнська, 2-А у м. Харкові відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Апеляційний суд вважає, що зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення у повному обсязі не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 у позовній заяві зазначив, що він зайняв покинуте майно по вул. Марїнська, 2-А в м. Харкові, а в подальшому зазначене домоволодіння було реконструйоване за рахунок позивача.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із положень статей 328, 331, 376, 386, 392 ЦК України, частини 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року та тих обставин, що реконструкція здійснена за рахунок коштів позивача, згідно з технічним висновком експерта ТОВ «Арбудпроект» «Про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж обєкта» технічний стан реконструкції та ремонтних робіт житлового будинку по вул. Марїнська, 2-А в м. Харкові, відповідає вимогам надійності і безпечної експлуатації, будівельним, санітарно-гігієнічним та пожежним нормам та правилам.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна з таких підстав.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення) майна.

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Згідно зі статтею 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Як розяснено у частині 2 пункту 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України» за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання, у звязку з чим, звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина 2 статті 376 ЦК України).

Відповідно до частини 3 статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Вирішення питань, повязаних з самочинним будівництвом на території міста Харків, з метою визначення можливості збереження самочинного будівництва, надання земельних ділянок під самочинно збудовані обєкти та будівництво яких розпочато самостійно здійснюється відповідно до Порядку вирішення питань, повязаних із самочинним будівництвом, затвердженого рішенням 9 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 17 серпня 2011 року № 390/11 із змінами та доповненнями, внесеними рішенням Харківської міської ради 16 сесія 6 скликання від 22 червня 2012 року № 753/12.

Матеріали справи не містять жодних доказів щодо того, що займана будівля по вул. Марїнська, 2-А у м. Харкові взагалі комусь належала.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що предметом даного спору є новозбудоване майно, а не реконструйоване.

Питання щодо прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів регулюється Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461.

Відповідно до пункту 3 зазначеного Порядку прийняття в експлуатацію обєктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, та обєктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органами державного архітектурно-будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації.

Доказів про те, що позивач звертався до органів місцевого самоврядування для отримання будь-яких дозволів на реконструкцію/побудову по вул. Марїнська, 2-А у м. Харкові, а також оформлення за ОСОБА_1 права власності на домоволодіння або користування земельною ділянкою по вул. Марїнська, 2-А у м. Харкові у встановленому законом порядку матеріали справи не містять, не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що позивачем без будь-яких дозвільних документів здійснено самовільно побудову будівлі по вул. Марїнська, 2-А в м. Харкові на земельній ділянці, яка йому не виділялася в установленому законом порядку.

За наслідками розгляду апеляційної скарги, апеляційний суд відповідно до положень пункту 2 частини 1 статті 307 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення по суті позовних вимог про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у в частині визнання за ним права власності на житловий будинок по вул. Марїнська, 2-А у м. Харкові, з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4 статті 309 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303 304, п. 2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, ст.ст. 331, 328, 376 ЦК України, -

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради задовольнити.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2016 року в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок вул. Марїнська, 2-А у м. Харкові скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення суду не переглядалося.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на рішення апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді П.В. Кісь

ОСОБА_3