Провадження № 2/520/1649/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2017 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Луняченка В.О. ,

при секретарі - Нефедової Г.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Одесі цивільну справу за позовом Київської районної адміністрації Одеської міської ради, діючої в інтересах ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_3, за участю третіх осіб Одеської місцевої прокуратури №1, Служби у справах дітей Одеської міської ради про відібрання неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 від матері ОСОБА_3 без позбавлення батьківських прав ,-

В С Т А Н О В И В :

06.12.2016 року позивач Київська районна адміністрація Одеської міської ради, діючі в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулась до суду з позовом про відібрання неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 від матері ОСОБА_3 без позбавлення батьківських прав, в якому просить постановити рішення суду про відібрання неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 від матері ОСОБА_3 без позбавлення батьківських прав та передати неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 органові опіки та піклування для вжиття заходів щодо захисту особистих та майнових прав дитини, посилаючись на те, що до Київської районної адміністрації Одеської міської ради надійшло клопотання служби у справах дітей Одеської міської ради щодо прийняття розпорядження про негайне відібрання неповнолітнього ОСОБА_2 та тимчасове влаштування останнього до КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області». У зв'язку з тим, що житло, в якому проживає дитина, перебуває в антисанітарному стані, квартира завалена сміттям, для дитини не створені умови для життя, розвитку та виховання, відсутнє спальне місце, дитина до школи не ходить.

Представники позивача Київської районної адміністрації Одеської міської ради як органа опіки та піклування в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Одеської міської ради в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечували, підтримав позицію позивача.

Представник третьої особи прокуратури Одеської місцевої прокуратури №1 в судове засідання не заявився, про причини неявки суду не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є матір'ю неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси.

Батько неповнолітнього - гр. ОСОБА_4, помер ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Відповідачка разом із сином зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. Проживають за адресою: АДРЕСА_2. Остання уваги вихованню та навчанню сина не приділяє. За місцем проживання характеризується негативно, веде антисуспільний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, не працює. Неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за ч.1ст. 184 КУпАП.

Наказом служби у справах дітей Одеської міської ради за №34 від 15.04.2016р. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 поставлений на облік як такий, що опинився у складних життєвих обставинах, що проживає в сім'ї, в якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків.

Житло, в якому проживає неповнолітній, перебуває в антисанітарному стані, квартира завалена сміттям, для дитини не створені умови для життя, розвитку та виховання, відсутнє спальне місце, про що свідчать відповідні акти обстеження житлово-побутових умов, складені працівниками служби у справах дітей Одеської міської ради від 28.02.2014р. та від 14.01.2015р. Встановити, в яких умовах на теперішній час проживає дитина, не уявляється можливим, оскільки до квартири ані сам неповнолітній, ані відповідачка ні працівників служби у справах дітей, ні медичних працівників, ні працівників ЗОНІ №38, учнем якої є ОСОБА_2, ні працівників поліції не пускають.

Дитина до школи не ходить. У 2015-2016 навчальному році був присутній на заняттях лише чотири навчальні дні. Свідоцтво про закінчення 9-го класу не отримав, так як був не атестований з усіх предметів. До навчальних занять у 2016- 2017 навчальному році не приступив.

10 листопада 2016 року комісією з питань захисту прав дітей в м. Одесі було прийнято рішення, яким доручено Київській районній адміністрації Одеської міської ради звернутись до суду для вирішення питання відібрання неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, від матері.

11 листопада 2016 року комісією, створеною за дорученням ради опіки та піклування Київської районної адміністрації, було здійснено виїзд за місцем проживання дитини з метою перевірки умов її проживання, але потрапити до квартири знову не уявилось можливим. Спілкування з дитиною відбувалось через вхідні двері. Зі слів ОСОБА_2 було з'ясовано, що він часто залишається вдома один, самостійно вийти з квартири не може в зв'язку з відсутністю ключів, до школи не ходить, бо хворіє, поліклініку не відвідує.

Таким чином, відповідачка упродовж тривалого часу свідомо самоусувається від виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя.

Допитана в якості свідка сестра неповнолітнього ОСОБА_2, - ОСОБА_5, в судовому засіданні пояснила що неодноразово спілкувалась із матір'ю стосовно того, що її брат не ходить до школи, однак матір не реагує. Також свідок пояснила що не має змоги взяти брата проживати разом з нею, оскільки проживає зі своїм чоловіком у його батьків.

Правовідносини, яки стосуються відібранню дітей у батьків, врегульовані Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), Сімейним кодексом України ( далі СК), Законом України « Про охорону дитинства» від 26.04.2991 року.

Відповідно до ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ( рішення Европейского суду з прав людини у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87).

Відповідно до вимог ч.1 ст. 164 СК мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно ч.1 ст. 170 СК суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та

піклування.

Частинами першої, другої та третьої статті 12 Закону України « Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів.

Статтею 14 ЗУ « Про охорону дитинства» встановлено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

В даному випадку судом встановлено, що бездіяльність матері неповнолітнього ОСОБА_2, завдає безумовної шкоди навчанню дитини, що може привести до суттєвого обмеження розвитку дитини та негативно вплинути на все майбутнє життя ОСОБА_2

Як зазначено у рішенні Європейского суду з прав людини по справі "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) від 18 грудня 2008 року визначаючи, чи буде конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8

Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 Конвенції.

Суд, проаналізувавши всі надані з боку позивача та третій особи докази, вважає доведеним у судовому засіданні необхідність саме такої форми втручання держави у права дитини і сім'ї , для захисту дитини.

У зв'язку з вищенаведеним, суд вирішуватиме питання щодо передачі неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, органу опіки та піклування для вжиття заходів щодо захисту особистих та майнових прав дитини.

Відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», п.п. 3.3.8 "Положення про Київську районну адміністрацію Одеської міської ради", затвердженого рішенням Одеської міської ради від 13.02.2014р. №4584-УІ, районна адміністрація вирішує у встановленому законодавством порядку питання опіки та піклування. Згідно з п.1.7. Правил опіки та піклування, затверджених Наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерством охорони здоров'я України, Міністерством освіти України, Міністерством праці та соціальної політики України від 26.05.1999р. за №34/166/131/88, органи опіки та піклування вживають заходи щодо захисту особистих та майнових прав дітей.

Таке ж положення закріплено ч.3 ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування».

Виходячи з наведеного, суд доходить висновку, що всі вказані обставини за сукупністю вказують на те, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до положення ст. 217 ЦПК України, суд який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання , надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні, у зв'язку з чим, суд вважає за доцільне по визначити наступний порядок виконання рішення, а саме: покласти обов'язок виконання рішення в частині відібрання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, від матері - ОСОБА_3 на Київський відділ Державної виконавчої служби Головного Територіального управління юстиції в Одеській області, та покласти обов'язок виконання рішення в частині вжиття заходів щодо захисту особистих та майнових прав дитини, а саме влаштування ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 до КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області» на Київську районну адміністрацію Одеської міської ради.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.3, 7, 8, 10, 11, 15, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Київської районної адміністрації Одеської міської ради, діючої в інтересах ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_3, за участю третіх осіб Одеської місцевої прокуратури №1, Служби у справах дітей Одеської міської ради про відібрання неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 від матері ОСОБА_3 без позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Відібрати неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, від матері - ОСОБА_3, без позбавлення її батьківських прав.

Передати неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, органу опіки та піклування для вжиття заходів щодо захисту особистих та майнових прав дитини.

Покласти обов'язок виконання рішення в частині відібрання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, від матері - ОСОБА_3 на Київський відділ Державної виконавчої служби Головного Територіального управління юстиції в Одеській області,

Покласти обов'язок виконання рішення в частині вжиття заходів щодо захисту особистих та майнових прав дитини, а саме влаштування ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 до КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області» на Київську районну адміністрацію Одеської міської ради.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Луняченко В. О.