АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2017 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В.,

при секретарі Горбачовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Київський Крематорій» про заборону вчинення дій та зобов'язання вчинити певну дію,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 серпня 2017 року,

встановила:

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення судупершої інстанції, та ухвалити нове рішення про задоволенняпозовних вимог.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник вимоги апеляційної скарги підтримали.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши поясненняпозивача та її представника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог.

Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 від 28 липня 2017 року.

Встановлено, що 22 липня 2017 року ОСОБА_4 уклав з Ритуальною службою спеціалізованого комунального підприємства «Київський Крематорій» договір-замовлення № 4.83726К на організацію та проведення поховання померлої ОСОБА_5

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначила, що вона зверталась до ритуальної служби з метою отримання урни з прахом її доньки, проте відповідач відмовив у видачі ритуальної урни з посиланням на те, що поховання померлого покладається на виконавця волевиявлення померлого.

Позивач вважає дії відповідача неправомірними та такими, що ґрунтуються на помилковому тлумаченні Закону України «Про поховання та похоронну справу».

Вказує, що між нею та ОСОБА_4 існує спір щодо розподілення спадку померлої. Позивач вважає, що останній оплатив кремацію лише з мотивів незаконного заволодіння спадком, та намагається, шляхом відмови у видачі урни з прахом доньки, шантажувати позивача.

Крім цього позивач зазначає, що ритуальна служба не мала права укладати з ОСОБА_4 договір-замовлення на організацію та проведення кремації померлої ОСОБА_5

Просила заборонити відповідачу віддавати ОСОБА_4 або іншій особі, яка не є родичем померлої ОСОБА_5, урну з її прахом, та зобов'язати відповідача віддати урну з прахом померлої її рідній матері.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого покладається на виконавця волевиявлення померлого. Якщо у волевиявленні померлого немає вказівки на виконання волевиявлення чи у разі відмови виконавця від виконання волевиявлення померлого поховання померлого здійснюється чоловіком (дружиною), батьками (усиновителями), дітьми, сестрою, братом, дідом, або бабою, онуком (правнуком), іншою особою, яка зобов'язалася поховати померлого.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно вважав, що між відповідачем та ОСОБА_4 укладено договір на організацію та проведення кремації померлої ОСОБА_5

Позивачем не оспорено даний договір в судовому порядку. Він не визнаний судом недійсним, нікчемним, неукладеним тощо. Такі вимоги позивачем не заявлялись.

Колегія суддів вважає, що в межах предмету даного позову та підстав, з яких він пред'явлений, підстав вважати обґрунтованими позовні вимоги про зобов'язання віддати урну з прахом померлої позивачу, та заборону віддавати іншій особі, немає.

Доводи апеляційної скарги про те, що існує підозра, що ОСОБА_4 отруїв ОСОБА_5, а тіло відправив на кремацію, щоб знищити докази отруєння, при цьому не спитавши про це дозволу у матері, колегія суддів оцінює критично, оскільки такі твердження позивачем не підтверджені.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у відповідності до ст. 11 Закону України «Про поховання та похоронну справу» право на поховання у даному випадку належить матері померлої, колегія суддів вважає обґрунтованими, утім цим законом таке право надано також іншим особам, які зобов'язалисяпоховати померлого. З матеріалів справи вбачається, що такий обов'язок - поховати померлу ОСОБА_5 - взяв на себе на підставі договору ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 15 серпня 2017 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 серпня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: І.М. Білич

Н.В. Поліщук