Ухвала

іменем україни

13 березня 2017 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ ЄвграфоваЄ.П.,

розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 грудня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 18 січня 2017 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 13 лютого 2008 року між ним та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 2 800 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % річних, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Внаслідок невиконанням відповідачем умов кредитного договору утворилася заборгованість, яка станом на 30 вересня 2016 року становила 17 516 грн 22 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 2 593 грн 50 коп., заборгованості за відсотками у розмірі 13 850 грн 52 коп. та штрафів - 250 грн (фіксована частина) і 822 грн 20 коп. (процентна складова).

На підставі наведеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 17 516 грн 22 коп. та судові витрати.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 18 січня 2017 року, відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

У поданій касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно виходив з того, що відповідач неналежно виконував свої зобов'язання за договором щодо повернення суми кредиту, однак на момент звернення банку до суду з позовом про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, а саме 13 жовтня 2016 року, трирічний строк щодо стягнення тіла кредиту та відсотків і річний строк щодо стягнення неустойки, в межах яких банк може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, сплинув, оскільки перебіг трирічного строку позовної давності щодо місячних платежів почався після несплати відповідачем чергового платежу (26 вересня 2008 року), а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (31 жовтня 2009 року).

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосували правові норми та ухвалили правильні судові рішення, підстав для скасування яких не вбачається.

Доводи скарги такі висновки не спростовують і зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 грудня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 18 січня 2017 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду

України з розгляду цивільних

і кримінальних справ Є.П.Євграфова