УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2017 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді Наумова О.О.,

при секретарі Сергієнко СО.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Шевченківського районного суду м.Запоріжжя, подання державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 про обмеження виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобовязання, покладені на них судовим рішенням, -

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Шевченківського районного суду м.Запоріжжя, подання державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 звернулась до суду з поданням, про обмеження виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобовязання, покладені на них судовим рішенням, посилаючись на те, що на примусовому виконанні в Шевченківському ВДВС м. Запоріжжя знаходиться виконавче провадження №51379711 з примусового виконання виконавчого листа №200/12810/14-ц від 18.02.2014 року виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором в розмірі 25344,08 грн.

26.05.2016 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя винесено постанови про відкриття виконавчого провадження за вище зазначеним виконавчим документом, копія боржникові надіслати до відома.

Станом на 27.02.2017 року заборгованість за виконавчим провадженням не погашена, боржник ОСОБА_2 рішення суду не виконує, для вирішення питань сплати заборгованості до державного виконавця не зявляється.

Державним Виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, на підставі чого було проведено державну реєстрацію обтяження на все нерухоме та рухоме майно боржника за відсутнім субєктом.

В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем встановлено, що згідно довідки ДПС ПФУ боржник отримує доходи.

Відповідно до довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта нерухомого майна за боржницею не зареєстровано.

Державним виконавцем неодноразово здійснювалися виходи за місцем реєстрації та проживання боржниці з метою перевірки майнового стану, проте боржниця двері не відчиняє. Надавати будь які пояснення з приводу не виконання рішень судів відмовляється.

Також державним виконавцем неодноразово направлялись вимоги боржниці зявитись до відділу для надання пояснень з приводу невиконання рішень суду, проте боржниця вимоги не виконує.

Так як боржниця рішення суду не виконує і ухиляється від його виконання, існує імовірність того, що вона з метою невиконання рішень суду може виїхати на постійне місце проживання за межі України, тому необхідно тимчасово обмежити її у праві виїзду за межі України до моменту виконання нею зобовязань.

Державний виконавець у судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі.

Вивчивши матеріали подання і матеріали цивільної справи, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 377-1 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає зазначене подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Відповідно до ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно зі ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлені законом.

Статтею 2 «Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї» та статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну та визначення випадків тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України».

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених зазначеним законом, та вїхати в Україну.

На підставі ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), до виконання зобовязань.

Тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобовязань, покладених на неї відповідним судовим рішенням та її намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні в Шевченківському ВДВС м. Запоріжжя знаходиться виконавче провадження №51379711 з примусового виконання виконавчого листа №200/12810/14-ц від 18.02.2014 року виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором в розмірі 25344,08 грн. 26.05.2016 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя винесено постанови про відкриття виконавчого провадження за вище зазначеним виконавчим документом, копія боржникові надіслати до відома. Станом на 27.02.2017 року заборгованість за виконавчим провадженням не погашена, боржник ОСОБА_2 рішення суду не виконує, для вирішення питань сплати заборгованості до державного виконавця не зявляється.

У подані державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області зазначає, що боржником рішення суду не виконуються, проте в матеріалах справи відсутні будь-які обєктивні дані, які підтверджують викладені обставини. До подання не додано документів виконавчого провадження, які, на думку державного виконавця, підтверджують ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішеннями.

Також в поданні не вказано, чому рішення суду не виконується і яким чином обмеження боржника у праві виїзду за кордон може забезпечити його виконання.

Словосполучення «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України», означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч.2 ст.10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Оскільки, згідно з ч.2 ст.377-1 ЦПК України, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим саме державний виконавець повинен довести суду чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково. Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Жодних доказів про будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо) відсутні. У справі немає доказів, що маючи майно чи грошові кошти ОСОБА_2 їх приховує, чи перешкоджає у їхньому вилученні і реалізації.

Таким чином, у звязку з тим, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання, у відповідності до вимог, встановлених ст.ст.10, 57, 60 Цивільного процесуального кодексу України державний виконавець як сторона, яка приймає участь у справі, не довів суду ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а саме не довів наявність факту ухилення (навмисного чи іншого свідомого невиконання) боржника від виконання судового рішення.

Окрім цього, фактично звернення державного виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України повинно бути як крайній захід, який застосовується до боржника коли державним виконавцем виконані вже всі можливі дії щодо примусового виконання судового рішення, оскільки це веде до обмеження вказаного конституційного права громадянина.

Таким чином, підстав для задоволення подання державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1, про обмеження виїзду ОСОБА_2 за кордон, яка має невиконані зобовязання, покладені на неї судовим рішенням на даний час судом не вбачається.

Керуючись ст.ст.33, 64 Конституції України, ст.377-1 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.6 Закону України «Про порядок виїзду та вїзду в Україну громадян України», суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1, про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу відмовити.

Копію ухвали надіслати начальнику Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області для відома.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.О. Наумов