АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/3708/17 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/2154/К/17 суддя Ступак С.В.
Категорія - 31 (ІІ) Доповідач Зубакова В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

09 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря: Гладиш К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 14 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної Казначейської служби України, Управління державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконним триманням в місцях позбавлення волі,-

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної Казначейської служби України, Управління державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконним триманням в місцях позбавлення волі.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 14 вересня 2017 року подану позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для подальшого розгляду, посилаючись на те, що суд без достатніх на те правових підстав повернув подану ним позовну заяву, обмеживши йому право на доступ до суду, не врахувавши, що він звільнений від сплати судового збору, а відмова у відкритті провадження у справі з мотивів недоведеності позовних вимог та відсутності доказів є недопустимою. Також вказав на його право вибору територіальної підсудності, передбаченої ч. 4 ст. 110 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2С.о., який підтримав доводи апеляційної скарги позивача та наполягав на її задоволенні, перевіривши законність та обґрунтованість судового наказу в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про визнання неподаною та повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції керувався ст. 121 ЦПК України та виходив з того, що позивачем не в повному обсязі усунуто недоліки у відповідності до вимог ухвали суду від 11.08.2017 року.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може з огляду на наступне.

Вимоги до позовної заяви встановлено ч.2 ст. 119 ЦПК України, відповідно до якої позовна заява повинна містити:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі;

3) зміст позовних вимог;

4) ціну позову щодо вимог майнового характеру;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги;

6) зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування;

7) перелік документів, що додаються до заяви.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 11.08.2017 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху з підстав несплати ним судового збору за подання позовної заяви, нечіткого викладення обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги, не зазначення та ненадання доказів на підтвердження заявлених вимог. Цією ухвалою позивачу надано 5-денний строк для усунення зазначених недоліків з дня отримання копії ухвали (а.с. 1).

13 вересня 2017 року на виконання вимог ухвали суду від 11.08.2017 року позивачем ОСОБА_1 подано уточнену позовну заяву (а.с. 8).

Разом з тим, встановивши, що залишилися не усунутими недоліки позовної заяви, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт спричинення позивачу шкоди саме протиправними діями Державної Казначейської служби України або Управлінням державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області, а тому не має підстав для звільнення позивача від сплати судового збору згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», суд першої інстанції дійшов висновку про визнання позову неподаним та його повернення позивачу (а.с. 11).

Однак, такий висновок суду першої інстанції не відповідає нормам ЦПК України.

Так, відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В свою чергу, ч. 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п.п. 5, 6 ст.119 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

При цьому, вказана норма не встановлює вимог щодо обовязку позивача подати докази, якими він обґрунтовує свої вимоги, одночасно з поданням позову, оскільки такий обовязок покладається на сторони до або під час попереднього судового засідання в справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті (ч.1 ст. 131 ЦПК України).

Крім того, як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.7 Постанови «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати позовну заяву без руху та повертати заявнику.

Таким чином, позивач у своїй позовній заяві має зазначити саме засоби доказування, в яких містяться докази, що дозволять довести його правову позицію, і про які йому відомо.

Питання ж про характер спірних правовідносин, наявність порушеного, невизнаного або оспорюваного права, належність та допустимість доказів суд повинен вирішувати у відповідності з вимогами ст.ст. 212, 214 ЦПК України під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Зі змісту поданої позивачем позовної заяви вбачається, що вона містить такий виклад обставин з посиланням на докази.

Також, на виконання вимог ухвали суду від 11.08.2017 року, позивач надав суду уточнену позовну заяву, що підтверджує виконання, наведених в ній вимог в повному обсязі.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про виконання позивачем вимог ухвали суду від 11 серпня 2017 року й вважає, що неподання позивачем доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, зокрема доказів, які б підтверджували факт спричинення йому шкоди протиправними діями Державної Казначейської служби України або Управлінням державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області, не може бути підставою для залишення позовної заяви без руху та повернення її заявнику.

Також колегія суддів вважає, що в залежність від доказів на обґрунтування заявлених позовних вимог не може ставитися вирішення питання про наявність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору, оскільки звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив про порушення його прав діями органів державної влади, а наявність чи відсутність такого порушення встановлюється судом вже під час розгляду справ. Крім того, правом розподілу судових витрат суд наділений при ухваленні рішення у справі.

За таких обставин, повернення позовної заяви особі, що її подала, з підстав невиконання вказаних в ухвалі суду від 11.08.2017 року вимог не відповідає вимогам закону та унеможливлює реалізацію права такої особи на справедливий розгляд справи, яке гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950).

У справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було порушено право позивача на вільний доступ до правосуддя та постановлено оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду - скасуванню на підставі п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України з направленням цивільної справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 14 вересня 2017 року скасувати.

Цивільну справу повернути до того ж суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі відповідно до вимог ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: