АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7127/17 Справа № 203/1999/17 Головуючий у 1 й інстанції - Єдаменко С.В. Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2017 року по справі за поданням старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Хоменко Д.Ю. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2017 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Хоменко Д.Ю. звернувся до суду із поданням про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, в якому державний виконавець просив тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до повного виконання вимог виконавчого листа № 412/4274/2012 виданого 30 липня 2012 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2017 рокуподання задоволено та поставлено тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України - ОСОБА_2 до повного виконання вимог виконавчого листа № 412/4274/2012 виданого 30 липня 2012 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ТОВ «Укрпаклайн» та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за кредитним договором № 020408-КЛН від 02 квітня 2008 року та за договором поруки № 020408-П/1 від 02 квітня 2008 року в сумі 6598321,12 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні подання державного виконавця.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 липня 2012 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська був виданий виконавчий лист по справі № 412/4274/2012 про стягнення з ТОВ «Укрпаклайн» та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за кредитним договором № 020408-КЛН від 02 квітня 2008 року та за договором поруки № 020408-п/1 від 02 квітня 2008 року в сумі 6598321,12 грн. (а.с.7), а 05 жовтня 2015 року було відкрито виконавче провадження ВП № 48912832 з приводу примусового виконання вказаного вище виконавчого листа (а.с.9).

Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження було накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 із забороною на його відчуження (а.с.11).

З наданої Державною прикордонною службою інформації вбачається, що боржник ОСОБА_2 багато разів перетинав кордон України (а.с.17-18).

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що на теперішній час вимоги виконавчого документу в добровільному порядку ОСОБА_2 не виконані, до державного виконавця ОСОБА_2. не з'являється. В той же час, ОСОБА_2 повідомлений, що стосовно нього відкрито виконавче провадження, та здійснюються дії щодо його виконання.

Враховуючи, що державним виконавцем було вжито достатньо необхідних заходів передбачених Законом України «Про виконавче провадження» щодо виконання виконавчого листа виданого судом, які у зв'язку з ухиленням боржника ОСОБА_2, виконати не можливо, а тому суд задовольнив подання державного виконавця та тимчасово обмежив боржника у праві виїзду за межі України.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч.ч. 2,3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Крім того, згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну», громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору у передбачених законом випадках, а відповідно до п. 5, ст. 6 цього Закону, громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, в тому числі якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

З аналізу зазначеної норми матеріального закону витікає, що для тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон необхідна не тільки наявність невиконаних зобов'язань, але і факт ухилення від їх виконання, а також наявність паспорту для виїзду за кордон.

Пунктом 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених у порядку, передбаченому ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 377-1 ЦПК України, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього за рішенням суду.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання судового рішення, як того вимагають правила ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи зазначені обставини та відсутність доказів, які б свідчили про факти умисного ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що державним виконавцем доведені підстави для вжиття заходів для виконання рішення у вигляді тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3- задовольнити.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2017 року скасувати.

У задоволенні подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Хоменко Д.Ю. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

М.Ю. Петешенкова