Справа №621/1606/17
Пр. №2/621/1047/17
07 листопада 2017 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді Шахової В.В.,
за участю секретаря судового засідання Міненко Н.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Змієві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування земельної ділянки недійсним,
ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування земельної ділянки недійсним, в якому просить визнати недійсними договори дарування земельної ділянки за №15, площею 0,250 га передана для обслуговування житлового будинку з надвірними будівлями та за №15 площею 0,1417 га, передана для ведення особистого господарства, яка знаходиться за адресою вул. Гагаріна,15 с.Геніївка, Зміївського району, Харківської області. В обґрунтування позову зазначив, що на підставі договору дарування земельної ділянки від 23.12.2003 року укладений між ним та відповідачкою, ним було безоплатно передано в дар земельну ділянку за №15 площею 0,250 га та 0,1417 га. Вказаний договір був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_3 Крім того, 23.12.2003 року він уклав з відповідачкою договір довічного утримання. Згідно вказаного договору ОСОБА_2 взяла на себе зобовязання довічно та повністю утримувати його, однак свої зобовязання не виконувала належним чином. З цього приводу він був змушений звернутися до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання та 03.07.2017 року ця позовна вимога судом була задоволена. Щодо договору дарування земельної ділянки, позивач вказує на те, що договір дарування був укладений під впливом обману, оскільки відповідачка не дозволяла йому порадитись з його рідними та ретельно ознайомитись з умовами передачі майна. На сьогоднішній день стан здоровя ОСОБА_2 погіршився і тому вона не має можливості доглядати за будинком та земельною ділянкою, а так само доглядати і його, вважає, що відповідачка обманула його та не виконала умови договору довічного утримання. Оскільки він є людиною необізнаною у цих питаннях, тому не усвідомлював, що може спричинити підписання такого договору, тому змушений звернутись до суду з вказаним позовом.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позов підтримала та просила його задовольнити з підстав вказаних у позові. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідачка ОСОБА_2 про час і місце судового засідання повідомлялась своєчасно та належним чином, в судове засідання не зявилась, клопотань про його відкладення, повідомлень про причину неявки суду не надала.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, по наявним в матеріалах справи доказам, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які особи, які беруть участь у справі посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов наступних висновків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
23.12.2003 року між сторонами було укладено договір дарування, за яким ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_2 прийняла у дар належну дарувателю земельну ділянку номер 15, площею 0,1417 га, в межах згідно плану, розташовану по вул.Гагаріна, 15 в с.Геніївка Зміївського району, Харківської області, переданної для ведення особистого підсобного господарства. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_3І.(а.с.21)
23.12.2003 року між сторонами було укладено договір дарування, за яким ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_2 прийняла у дар належну дарувателю земельну ділянку номер 15, площею 0,250 га, в межах згідно плану, розташовану по вул.Гагаріна, 15 в с.Геніївка Зміївського району, Харківської області, переданної для обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_3І.(а.с.22)
Згідно із ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Договори дарування належать до безоплатних правочинів та за їх умовами обдаровані не мають перед дарувальниками будь-яких зобов'язань матеріального характеру.
Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь яку дію майнового чи немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.
За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Волевиявлення учасника правочину, яке має бути вільним і відповідати його волі (ч.3 ст.203 ЦК України), є однією з вимог, необхідних для чинності правочину. Таким чином, відсутність вільного вираження внутрішньої волі особи є підставою для визнання недійсним правочину.
Волевиявлення особи включає в себе вільне (без будь - якого тиску) вираження її волі щодо укладення конкретного правочину (прояв ініціативи); висловлення змісту (умов) зазначеного правочину; вираження бажання щодо особливостей складання правочину; бажання настання наслідків, що обумовлені правочином; можливість ознайомитися зі змістом складеного правочину; підписання правочину. Всі ці складові становлять повноцінний вияв волевиявлення особи.
Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що перед укладенням оспорюваного правочину, відповідач обіцяла йому утримання та догляд, у звязку з чим, сторонами 23.12.2003 року було укладено договір довічного утримання.
Відповідно рішення Зміївського районного суду Харківської області від 04.07.2017 року договір довічного утримання укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2Є розірвано, у задоволенні позовної вимоги про визнання договору дарування земельної ділянки, яка розташована за адресою с. Геніївка вул. Гагаріна,15, площею 0,25 га відмовлено.
Згідно ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, (частина перша статті 229 цього Кодексу) такий правочин визнається судом недійсним.
Пленум Верховного Суду України в п. п. 19,20 Постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 роз'яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.
Про волевиявлення позивача на укладення договору дарування свідчить також і той факт, що в цей же день позивач ОСОБА_1 подарував відповідачці ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 67,10 кв.м., який розташований за адресою с. Геніївка вул. Гагаріна,15 та передав в дар земельну ділянку площею 0,25 га, яка розташована за тією ж адресою, уклав з ОСОБА_2 договір довічного утримання, що встановлено рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 03.07.2017 року.
Крім того, ОСОБА_1 тільки через 14 років після укладення договору дарування звернувся з позовом до суду вказуючи про те, що стан здоровя ОСОБА_2 погіршився і тому вона не має можливості доглядати за будинком та земельною ділянкою, а так само доглядати і його, вважає, що відповідачка ввела його в оману та не виконала умови договору довічного утримання і у зв'язку з цим, договір дарування земельної ділянки необхідно визнати недійсним.
Таким чином, судом не встановлено, що ОСОБА_1 вчиняючи правочин про укладання договору дарування земельної ділянки 23.12.2003 року, за яким передав безоплатно ОСОБА_2 земельну ділянку діяв проти справжньої волі внаслідок введення в оману за умислом відповідача.
Отже, стверджуючи про наявність обману позивач всупереч положенням ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надав належних та допустимих доказів на їх підтвердження.
Перевіряючи обставини вчинення правочину під впливом обману, на які позивач посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку про їх недоведеність.
На підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем по оплаті судового збору не відшкодовуються.
Керуючись ст. ст. 10, 11,60, 88, 209, 212, 214, 215, 218,224-226 ЦПК України, ст.ст.203, 215,638, 215,ч.1 ст.230, 717 ЦК України, суд, -
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування земельної ділянки недійсним - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Зміївським районним судом Харківської області за письмовою заявою відповідача.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії відповідачем.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 10.11.2017 року.

Суддя