провадження № 2/243/256/2017
справа № 243/9981/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2017 року

Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Ільяшевич О.В.,

при секретареві Гуменному М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов'янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Словянськ, Донецької області) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Словянського району Донецької області, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 до ОСОБА_2 сільської ради Словянського району Донецької області, третя особа яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_1, про визнання права власності на нерухоме майно, що перебувало в спільній власності подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

01 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до ОСОБА_2 сільської ради Словянського району Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. В обґрунтування своїх вимог, зазначила, що 24 квітня 2016 року помер її батько ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який постійно мешкав та був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 85. Все своє майно він заповів позивачці, про що було складено заповіт від 07 серпня 2000 року, посвідчений секретарем Маяківської сільської ради Словянського району. Після його смерті залишилася спадщина житловий будинок з господарськими та побутовими будовами та спорудами, розташований за адресою: Словянський район с. Маяки вул. Гагаріна, б. 85. Будинок належав батькові позивачки. Разом з ним у будинку мешкала та зараз мешкає мати позивачки ОСОБА_3. Протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, вона відмовилась від отримання належної їй обовязкової частки спадщини на користь позивачки. Позивачка, як єдиний спадкоємець, звернулась до Другої Словянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 17 листопада 2016 року позивачка отримала постанову державного нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок під номером 85 по вулиці Гагаріна у склі Маяки Словянського району Донецької області у звязку із відсутністю правовстановлюючого документа на імя померлого ОСОБА_4. вказаний Будинок був побудований спадкодавцем у 1966 році на земельній ділянці, наданій спадкодавцю на законних підставах для будівництва житлового будинку. В подальшому ця земельна ділянка не була приватизована. Згідно із даними погосподарського обліку ОСОБА_4 був записаний власником даного домогосподарства. Спадковий будинок був побудований самим спадкодавцем на земельній ділянці, наданий йому на законних підставах, належність цього будинку спадкодавцю підтверджується записами у погосподарських книгах. Вважає, що у неї є всі правові підстави для набуття права власності на вказаний житловий будинок. Просила суд, визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами під № 85 по вул. Гагаріна села Маяки Словянського району Донецької області.

13лютого 2017 року позивачка уточнила свої позовні вимоги та просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 на 1/2 частину житлового будинку № 85 по вул. Гагаріна села Маяки Словянського району Донецької області.

06 березня 2017 року ОСОБА_3 вступила у справу, як особа, яка заявляє самостійні вимоги та звернулась із позовною заявою до ОСОБА_2 сільської ради Словянського району Донецької області в якій просила суд, визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами під № 85 по вул. Гагаріна села Маяки Словянського району Донецької області, як на частину спільного сумісного майна подружжя. В обґрунтування свої вимог зазначила, що 24 квітня 2016 року помер її чоловік ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який постійно мешкав та був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 85. Все своє майно він заповів своїй доньці ОСОБА_1, про що 07 серпня 2000 року був складений заповіт. Після його смерті залишилася спадщина житловий будинок з господарськими та побутовими будовами та спорудами, розташований за адресою: Словянський район с. Маяки вул. Гагаріна, б. 85. Будинок належав їй та її чоловіку ОСОБА_4 Протягом строку встановленого для прийняття спадщини вона відмовилась від отримання належної їй обовязкової частки спадщини на користь доньки. Однак, 1/2 частина вказаного будинку належала та належить їй як сумісна власність подружжя. Шлюб із спадкодавцем ОСОБА_4 був укладений 11 листопада 1955 року і з того часу вони проживали разом аж до смерті чоловіка.

Позивачка ОСОБА_1, та її представник ОСОБА_5, який діє на підставі договору про надання адвокатських послуг, будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду справи, до судового засідання не зявилися, надали до суду заяви з проханням розгляд справи проводити за їх відсутності, її позов задовольнити в повному обсязі. Проти задоволення позову ОСОБА_3 не заперечувала.

Третя особа яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_3, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявилась, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, свій позов підтримала з підстав, наведених у позовній заяві. Проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Словянського району Донецької області, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування не заперечувала.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до судового засідання не зявився, на адресу суду надано заяву з проханням розгляд справи проводити без участі представника Ради, проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не заперечував.

Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Так, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище Волошина) ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 листопада 1955 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії ЯФ № 069638.

Згідно із свідоцтвом про народження ОСОБА_1, серії ЯЕ № 143126, а також свідоцтва про укладення шлюбу І НО № 389357 що підтверджує зміну прізвища позивачки з «Гакова» на «Лаврищева» вона є донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

24 квітня 2016 року ОСОБА_4 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії: І-НО №948554.

Після його смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно, житловий будинок з відповідними господарськими та побутовими будовами та спорудами № 85, розташованого по вул. Гагаріна с. Маяки Словянського району Донецької області а також земельна ділянка.

Згідно із даними погосподарського обліку (погосподарська книга № з ОСОБА_2 сільської ради) ОСОБА_4 був записаний власником вказаного будинку а також власником земельної ділянки площею 0,2700 га. Вказане підтверджується довідкою № 1854 від 22 листопада 2016 року наданої секретарем Маяківської сільської ради, а також довідкою № 1867 від 23 листопада 2016 року, з якої видно, що земельна ділянка розташована за адресою: с. Маяки вул. Гагаріна, 85 Словянського району Донецької області, площею 0,2700 га не приватизована.

На запит суду було надіслано відповідь ОСОБА_2 сільської ради № 01-30/6 від 10 січня 2017 року, з якої видно, що земельна ділянка була наділена колгоспом «Україна» покійному ОСОБА_4 в розмірі 0,2700 га, архівні документи щодо номеру та дати наділа земельною ділянкою в сільській раді відсутні, протоколи рішення правлінь, загальних зборів колгоспників передані в районний архів відділу райдержадміністрації. В ОСОБА_2 сільській раді збереглися записи в погосподарській книзі № 3 особливий рахунок № 0200-1 на покійного ОСОБА_4. Також ОСОБА_2 сільська рада надала копію облікової картки обєкта погосподарського обліку.

В довідці № 39 від 10 січня 2017 наданої виконкомом ОСОБА_2 сільської ради зазначено, що жилий будинок, згідно із записом погосподарської книги № 3, особовий рахунок № 0200-1, побудований в 1966 році, фундамент камяний, стіни деревяні, покрівля шиферна, який розташований за адресою : с. Маяки вул. Гагаріна,85 Словянського району Донецької області дійсно належав покійному ОСОБА_4

07 серпня 2000 року ОСОБА_4 склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалося заповів ОСОБА_1, вказаний заповіт був посвідчений секретарем Маяківської сільської ради ОСОБА_7

У спірному житловому будинку по теперішній час значиться зареєстрованою дружина померлого ОСОБА_4 ОСОБА_3, вказане підтверджується записом у домовій книзі на вищезазначений будинок.

Із заяви ОСОБА_3 наданої 15 липня 2016 року до нотаріуса Другої словянської державної нотаріальної контори вбачається, що ОСОБА_3 відмовляється від належної їй частки спадкового майна після смерті її чоловіка ОСОБА_4

17 листопада 2016 року до державного нотаріуса Другої Словянської державної нотаріальної контори Донецької області ОСОБА_8 звернулася ОСОБА_1 з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого батька ОСОБА_4 на житловий будинок під номером 85 розташованого по вулиці Гагаріна у селі Маяки Словянського району Донецької області.

Постановою державного нотаріуса Другої Словянської державної нотаріальної контори Донецької області ОСОБА_8 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок під номером 85 розташованого по вулиці Гагаріна у селі Маяки Словянського району Донецької області, оскільки в наданих документах відсутній правовстановлюючий документ на вказаний будинок на імя померлого ОСОБА_4

Наведене стверджується також наданими на запит суду копіями матеріалів спадкової справи після померлого 24 квітня 2016 року ОСОБА_4 зареєстрованої в спадковому реєстрі за №59225767.

Частина 1 ст. 55 Конституції України передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод.

Згідно із ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦПК України, визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті у звязку з чим, на даний час, неможливо оформити право власності на спірний житловий будинок належний померлій, що дало б можливість позивачам отримати в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця.

За розясненнями, викладеними у п.3.1 ОСОБА_7 ВССУ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» видно:

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно судам слід звертати увагу на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовувати редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини.

Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК.

За змістом ст. 392 ЦК належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку.

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Згідно із розясненнями Постанови Пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

При цьому, згідно із розясненнями, викладеними у п.6 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна.

При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обовязки. До майнових прав належить, зокрема, право власності.

Відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє права на спадщину.

Відповідно до ч. 1 п. 11 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника та ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Так як позивач не може отримати свідоцтво про право власності на вказаний житловий будинок з будівлями та спорудами в порядку спадкування у нотаріуса, то він за захистом свого порушеного права звернувся до суду і просить визнати за ним це право власності на нерухоме майно, що буде відповідати розясненням, викладеним у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Як встановлено у судовому засіданні та відповідно до довідок ОСОБА_2 сільської ради, жилий будинок, згідно запису погосподарської книги № 3, особовий рахунок № 0200-1 за 2016-2020 роки, побудований в 1966 році, який розташований за адресою: с. Маяки вул. Гагаріна,85 Словянського району Донецької області дійсно належав покійному ОСОБА_4

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР ) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УСРС, затверджена заступником Міністра комунального господарства УСРС 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію ( інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ ( пункт 4 Інструкції ), в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах ( пункт 20 Інструкції ).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади ( публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до розяснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 6 від 01.03.2013 року «Про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків,господарських ( присадибних будівельних споруд, прибудов до них), громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення 1та11 категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 19 березня 2013 року № 95, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних ( садибних ) житлових будинків, садови, дачних будинків, господарських ( присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема, для потреб державної реєстрації права власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Крім того, пунктом 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України 24 травня 2001 року № 127, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за № 582/5773, не належать до самочинного будівництва індивідуальні ( садибні ) житлові будинки, садові дачні будинки, господарські ( присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року.

Отже, визначальним для виникнення права власності у спадкодавця на вказаний житловий будинок і господарські будівлі по вулиці Гагаріна, 85 у сілі Маяки ,є дата забудови ним вказаного нерухомого майна, у даному випадку це 1966 рік.

На момент виникнення права власності на зазначений житловий будинок у 1966 році діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Виникнення права власності на будинки , споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином, незважаючи на відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно житловий будинок і господарські будівлі за адресою: село Маяки, вулиця Гагаріна, 85 у Словянському районі Донецької області, яке створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності вищезазначеним Законом України від 01 липня 2004 року, виникло право власності спадкодавця ОСОБА_4, яким у селі Маяки на наданій йому земельній ділянці, було побудовано житловий будинок у 1966 році, про що є відповідний запис у погосподарській книзі.

За приписами статті 1296 частина 3 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Враховуючи, що нотаріусом було відмовлено ОСОБА_1 у видачі їй свідоцтва про право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, у звязку із відсутністю правовстановлюючого документа на спірний будинок на імя померлого, реалізувати свої спадкові права у поза судовому порядку позивачка не може, суд приходить до переконання про можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_9

Згідно із розясненнями викладеними постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування», виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкодавця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину ( статті 1296,1297 ЦК ) та не здійснив його державної реєстрації ( стаття 1299 ЦК ).

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності виникає на підставах, не заборонених законом і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом.

З огляду на викладене, аналізуючи у сукупності всі наведені вище докази, суд приходить до висновку, що невизнане право власності у порядку спадкування ОСОБА_9 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований у селі Маяки, Словянського району Донецької області, по вулиці Гагаріна, № 85, підлягає судовому захисту шляхом визнання його права власності на це нерухоме майно у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, що відповідає способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених статтею 16 ЦК України.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що спадкодавець ОСОБА_4 за життя, згідно із даними погосподарського обліку був записаний власником спірного будинку № 85. За даними технічних документів, будинок побудований до 1992 року у 1966 році.

Як достовірно встановлено у судовому засіданні на час побудови будинку спадкодавець ОСОБА_4 перебував із ОСОБА_3 у шлюбі, а саме з 1955 року.

Відповідно до норм Сімейного кодексу України від 1926 року, визнавалось, що майно набуте під час шлюбу належить подружжю на праві спільної сумісної власності у рівних частках.

Отже ОСОБА_3 з врахуванням наявності заповіту мала право на обовязкову частку у спадщині , а також мала право на частку в спільному майні подружжя у будинку № 85 розташованому по вул. Гагаріна села Маяки Словянського району Донецької області.

Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_3 у встановленому законом порядку відмовилася від обовязкової частки у спадщині, що підтверджується матеріалами спадкової справи.

З огляду на викладене, аналізуючи у сукупності всі наведені вище докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_4 на 1/2 частину житлового будинку 85 розташованому по вул. Гагаріна села Маяки Словянського району Донецької області підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,10,60,209,212,213,214,215 ЦПК України, ст.ст. 15,16,25,328, 373, 374, 392, 1216- 1218, 1220, 1221, 1222, 1223,ч.1ст.1225, ч.3 ст.1268, ст. 1269, ч.1 ст. 1270 Цивільного Кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Словянського району Донецької області, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, як за спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_4, який помер 24 квітня 2016 року в с. Маяки Словянського району Донецької області, право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими спорудами № 85 по вул. Гагаріна села Маяки Словянського району Донецької області.

Позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 до ОСОБА_2 сільської ради Словянського району Донецької області, третя особа яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_1, про визнання права власності на нерухоме майно, що перебувало в спільній власності подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_8, як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 який помер 24 квітня 2016 року в с. Маяки Словянського району Донецької області, право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими спорудами № 85 по вул. Гагаріна села Маяки Словянського району Донецької області.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Слов'янський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Повний текст рішення виготовлений 15 березня 2017 року.

Головуючий - суддя: О.В. Ільяшевич