Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/430/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(д о д а т к о в е)

16 березня 2017 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі :

головуючого-судді Волощука В.В.

секретаря Федорчук О.В.

з участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Олевського районного суду ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 07.02.2017 року про ухвалення додаткового рішення в рішенні Олевського районного суду Житомирської області від 09 грудня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та Радовельської сільської ради Олевського району Житомирської області про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 09 грудня 2016 року, ухваленого у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та Радовельської сільської ради Олевського району Житомирської області про визнання заповіту недійсним, у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

15.02.2017 року до Олевського районного суду Житомирської області надійшла ухвала Апеляційного суду Житомирської області від 07.02.2017 року про ухвалення додаткового рішення в рішенні Олевського районного суду Житомирської області від 09 грудня 2016 року, оскільки вказаним судовим рішенням не вирішено питання щодо посилання позивача на нікчемність заповіту, що є підставою для ухвалення додаткового рішення у відповідності до ст.220 ЦПК України.

У судовому засіданні ОСОБА_1, та його представник ОСОБА_2, що діє на підставі довіреності від 15.04.2016 року підтримали доводи ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 07.02.2017 року. Просять суд визнати заповіт, посвідчений секретарем Радовельської сільської ради Олевського району Житомирської області ОСОБА_4, 01 липня 2009 року, що зареєстрований в реєстрі за № 19, від імені ОСОБА_5, нікчемним.

Відповідач по справі ОСОБА_3, щодо ухвалення додаткового рішення суду не заперечує. Вважає заявлені позовні вимоги позивача безпідставними.

Представник Радовельської сільської ради Олевського району Житомирської області у судове засідання явку свого представника не забезпечив, прете надав до суду клопотання щодо розгляду справи у відсутності їхнього представника.

Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Розглянувши ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 07.02.2017 року по суті, заслухавши пояснення учасників процесу, суд вважає, що питання яке поставлено у вказаній ухвалі суду апеляційної інстанції є ґрунтовним, і таким що підлягає вирішенню судом, який ухвалив відповідне рішення.

Відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Як вбачається із матеріалів цивільної справи, пояснень сторін, позивач та його представник в повному обсязі підтримали позовну заяву, яка подана 23.08.2016 року, (а.с.1-8). Проте, при винесенні рішення суду не було досліджене питання щодо нікчемність заповіту, на яке посилався позивач ОСОБА_1, в позовній заяві. Таким чином вказаним судовим рішенням від 09.12.2016 року не вирішено питання щодо посилання позивача на нікчемність заповіту.

За змістом ч.2 ст.220 ЦПК України, з якої слідує, що заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає необхідним ухвалити додаткове рішення, яким виправити допущені недоліки в рішенні суду від 09.12.2016 року.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст.1247 ЦК України.

Згідно зі ст.1247 ЦК України загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, службовими особами, визначеними в статях 1251-1252 цього Кодексу.

Вимоги до форми заповіту, передбачені нормами ст.1247 ЦК України, названі загальними, тому що вони стосуються як випадків посвідчення заповіту нотаріусом, так і іншими особами, яким законом надані такі повноваження, специфіка ж посвідчення заповітів установлюється в нотаріальній процедурі, тобто Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування.

Згідно зі ст.56 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у Спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Заповіт повинен бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало неясностей чи суперечок після відкриття спадщини.

За правилами ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Підставою недійсності правочину відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою ст.203 Цивільного кодексу України, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно приписів ст.ст.219, 220 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину або договору, такі правочини і договір є нікчемними.

Постанова Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказує на те, що необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом та оспорювані якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, або одна з сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може предявлятися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує на нікчемність правочину або відмову в цьому.

Судом встановлено, що волевиявлення ОСОБА_5 під час укладення заповіту від 01 липня 2009 року було вільним і відповідало його волі. Посвідчення заповіту відбувалосясекретарем Радовельської сільської ради Олевського району Житомирської області ОСОБА_4, яка на підставі Рішення № 2 цієї ж ОСОБА_2 від 17.05.2006 року уповноважена вчиняти нотаріальні дії та містить відмітку про те, що «заповіт підписано в моїй присутності власноручно», а також підписаний заповідачем ОСОБА_5, (а.с.9, 39). Крім того, матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що заповідач хворів, перебував у немічному стані, потребував стороннього догляду, а тому не усвідомлював своїх дій та не міг керувати ними на час складання заповіту. Як вбачається з матеріалів справи, заповіт відповідає вимогам закону щодо його форми - він викладений у вигляді письмового документу, підписаний без свідків безпосередньо заповідачем у присутності секретаря та ним же посвідчений, яка перевірила дієздатність заповідача і зясувала його дійсну волю щодо розпорядження майном на випадок його смерті. Секретарем дотримано послідовність посвідчення заповіту, і позивачем не доведено таких порушень даного процесу, які б вели до нікчемності правочину.

Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ч.1 ст.218 ЦК України заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Позивач на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним у звязку із його нікчемністю не довів, що відповідач у встановленому законом порядку усунутий від спадкування за заповітом.

Таким чином і враховуючи вищевикладене, суд вважає, що 01 липня 2009 рокусекретар Радовельської сільської ради Олевського району Житомирської області ОСОБА_4, була посадовою особою, яка мала право на посвідчення заповіту. Заповіт складено в письмовій формі, з вказівкою на місце його складання, часу складання, і підписаний особисто заповідачем. Суду не представлено жодного доказу наявності обставин, які б вказували на нікчемність заповіту від 01 липня 2009 року.

Разом із тим, і беручи до уваги те, що вимога про застосування правових наслідків недійсності заповіту від 01.07.2009 року, у звязку із його нікчемністю, шляхом встановлення, що ОСОБА_3 має право на спадкування за законом на загальних підставах є похідною від вимоги про визнання заповіту недійсним у звязку із його нікчемністю, суд вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.3, 10, 59, 60, 213-218, п.1 ч.1 ст.220 ЦПК України, ст.ст.203, 209, 215, 218-220, 1233, 1234, 1247, 1251, 1257 ЦК України суд

В И Р І Ш И В :

Доповнити резолютивну частину рішення Олевського районного суду Житомирської області від 09 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та Радовельської сільської ради Олевського району Житомирської області про визнання заповіту недійсним, абзацом другим резолютивної частини рішення суду такого змісту:

Відмовити позивачу ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 та Радовельської сільської ради Олевського району Житомирської області про визнання заповіту, посвідченого секретарем Радовельської сільської ради Олевського району Житомирської області ОСОБА_4, 01 липня 2009 року, зареєстрованого в реєстрі за № 19 від імені ОСОБА_5, нікчемним за безпідставністю позовних вимог.

В звязку з чим абзац другий та третій рішення Олевського районного суду Житомирської області від 09 грудня 2016 року вважати абзацами третім та четвертим.

Рішення може бути оскарженим до Апеляційного суду Житомирської області через Олевський районний суд Житомирської області, протягом 10 днів з дня його проголошення. А особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_6