233 № 233/1410/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартишева Т. О.

за участі секретаря Кюсєвої Т.О.,

заявника -

представника заінтересованої особи -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Костянтинівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецької області, про встановлення факту смерті особи в певний час, -

В С Т А Н О В И В:

15 березня 2017 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту смерті в певний час фізичної особи - її матері ОСОБА_3, в якій заявниця зазначила, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_6 у с. Вергулівка Перевальського району Луганської області та була похована у вказаному населеному пункті, тобто на тимчасово неконтрольованій території України. Їй було видано лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_3 з довідкою про причину смерті, а також свідоцтво про смерть останньої, при цьому у зв*язку з тим, що вищевказані документи видані закладом охорони здоров*я та реєстраційним органом на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, вони є недійсними та не створюють юридичних наслідків. У проведенні державної реєстрації факту смерті Костянтинівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області їй відмовлено, тому підтвердити смерть своєї матері у встановленому законом порядку вона позбавлена можливості. Враховуючи, що встановлення даного факту має для неї юридичне значення просила встановити факт смерті особи в певний час.

Заявниця ОСОБА_1 в судове засідання не з*явилась, надала заяву в якій просила задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі за її відсутності (а.с. 6).

Представник заінтересованої особи - Костянтинівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи.

З*ясувавши позицію заявника, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна в особі своїх державних органів, зокрема і судів, вживає всіх можливих заходів, у тому числі щодо захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб.

Згідно з п.11 ч.1 ст. 9 вищевказаного закону внутрішньо переміщена особа має право на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров*я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до абзацу першого п. 13 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» з наступними змінами та доповненнями, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Заявниця ОСОБА_1 (а.с. 7-8) народилась ІНФОРМАЦІЯ_7, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 10) батьком її є ОСОБА_4, матір*ю - ОСОБА_3. Згідно копії сторінки паспорту ОСОБА_1 є зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8), згідно копії довідки № 26351 від 14 березня 2017 року (а.с. 9) зареєстрована як особа, переміщена з тимчасово окупованої території або району проведення АТО за адресою: АДРЕСА_2.

Як вбачається з копії довідки Відділу реєстрації актів громадянського стану Перевальського районного управління юстиції Луганської області № 64 від 19 травня 2003 року, виданої ОСОБА_1 (а.с.12), що 02 березня 1985 року у виконкомі Комісарівської селищної ради Перевальського району Луганської області зареєстровано одруження громадян ОСОБА_5 та ОСОБА_6, актовий запис № 18.

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_3 (а.с.14) 14 червня 1993 року у Перевальському районному відділі РАЦС зареєстровано розірвання шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_7, актовий запис № 200. Прізвище після реєстрації розірвання шлюбу заявниці «ОСОБА_5», що також підтверджується копією довідки Відділу реєстрації актів громадянського стану Перевальського районного управління юстиції Луганської області № 63 від 19 травня 2003 року (а.с.11).

Згідно копії довідки Відділу реєстрації актів громадянського стану Перевальського районного управління юстиції Луганської області № 63 від 19 травня 2003 року, виданої ОСОБА_1 (а.с.11), що 10 липня 1997 року у виконкомі Комісарівської селищної ради Перевальського району Луганської області зареєстровано одруження громадян ОСОБА_8 та ОСОБА_7, актовий запис № 18.

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_4 (а.с.13) 31 травня 2002 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Перевальського районного управління юстиції Луганської області зареєстровано розірвання шлюбу ОСОБА_8 та ОСОБА_1, актовий запис № 123. Прізвище після реєстрації розірвання шлюбу заявниці «ОСОБА_1», що також вбачається з копії довідки Відділу реєстрації актів громадянського стану Перевальського районного управління юстиції Луганської області № 64 від 19 травня 2003 року (а.с.12).

Мати заявниці - ОСОБА_3 (а.с.15), народилась ІНФОРМАЦІЯ_8 в с. Вергулівка Перевальського району Луганської області, згідно копії сторінки паспорту з відміткою про місце проживання зареєстрована: АДРЕСА_3 (а.с. 15 зворот); згідно копії довідки УСЗН Костянтинівської міської ради № від 22 грудня 2014 року (а.с. 17) перебувала на обліку в Управлінні, як особа переміщена з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО, контактна адреса: АДРЕСА_4

Як вбачається з копії посвідчення № НОМЕР_5 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, відділом соціального забезпечення Перевальської районної ради Ворошиловградської області була призначена пенсія безстроково, починаючи з 01 липня 1992 р., як ветерану праці в загальному розмірі 2001 руб., а також була отримувачем державної соціальної допомоги «Діти війни» (а.с.19),

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_6, у зв'язку з чим «Перевальською центральною районною багатопрофільною лікарнею» «Поліклінікою м. Зоринська» 15 серпня 2016 року видано довідку про причину смерті, що зазначена як «генералізований атеросклероз» (а.с. 16). Також заявницею одержано свідоцтво про смерть матері (а.с. 18), видане Виконавчим комітетом Комісарівської селищної ради Перевальського району. При цьому, оскільки документи, що підтверджують смерть ОСОБА_3 видані закладом охорони здоров*я та реєстраційним органом на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, вони недійсними та не створюють юридичних наслідків, про що заявниці роз'яснено Костянтинівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

Судом оглянуті надані заявницею на підтвердження своїх вимог фотознімки з місця поховання ОСОБА_3 (а.с.22).

Костянтинівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області за вих. № 15.18.60-590 від 14 березня 2017 року (а.с. 21) за наявними у заявниці документами було відмовлено у проведенні державної реєстрації факту смерті ОСОБА_3 оскільки пред*явлено медичний документ, форма якого не відповідає формі, встановленій діючим законодавством.

Даючи оцінку допустимості вищезазначених доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

В силу вимог ч.ч. 1-3 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для встановлення факту смерті особи в певний час на тимчасово неконтрольованій території України, оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що мало місце ІНФОРМАЦІЯ_6 у с. Вергулівка Перевальського району, Луганської області, Україна. Встановлення даного факту має юридичне значення для заявниці та іншим шляхом встановити цей факт неможливо, у проведенні державної реєстрації факту смерті за наявними у заявниці документами Костянтинівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відмовлено (а.с. 21). Тому, суд вважає за необхідне задовольнити заяву та встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживала за адресою: АДРЕСА_3, - ІНФОРМАЦІЯ_6 у с. Вергулівка Перевальського району Луганської області, Україна.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218, 234-235, 256, 257, 257-1, 259 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки с. Вергулівка Перевальського району Луганської області, громадянки України, яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, - ІНФОРМАЦІЯ_6 у с. Вергулівка Перевальського району Луганської області, Україна.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені 15 березня 2017 року. Повний текс судового рішення виготовлено 16 березня 2017 року.

Суддя