Справа № 317/373/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2017 р. м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області в складі:

головуючого-судді: Нікітіна В.В.

при секретарі: Московкіній І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області як органу опіки та піклування до ОСОБА_1 (третя особа - Виконавчий комітет Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області) про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

31 січня 2017 року позивач - Запорізька районна державна адміністрація Запорізької області як орган опіки та піклування звернулась до Запорізького районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_1 про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

07 лютого 2017 року відкрито провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Відповідачка ОСОБА_1 є матір'ю чотирьох дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4

Відомості про батька дітей внесено до свідоцтв про народження дітей на підставі ст. 135 СК України.

В листопаді 2016 року на адресу позивача надійшов лист з Комунального закладу «Запорізька центральна районна лікарня» ЗРР, в якому повідомлялось про те, що 11 листопада 2016 року до дитячого відділення лікарні було доставлено малолітніх дітей, які залишились без батьківського піклування - ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Мати дітей - відповідачка ОСОБА_1 того ж дня з'явилась в дитячому відділенні лікарні, яке покинула 14 листопада 2016 року та не з'являлась там до 21 листопада 2016 року, не цікавлячись станом здоров'я дітей.

Двоє старших дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 станом на момент подання позову знаходились в інтернаті «Світанок».

Згідно до характеристики Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, ОСОБА_1 характеризується негативно, на її адресу поступали скарги та заяви. Вона веде аморальний спосіб життя, вживає алкоголь та не займається вихованням та утриманням дітей.

Згідно з актом про відвідування родини від 21.11.2016 року за адресою проживання відповідача з дітьми було встановлено неналежний санітарний стан будинку, виявлено розкидані речі та брудний посуд.

В листопаді 2016 року питання виконання батьківських обов'язків відповідачем ОСОБА_1 було розглянуте комісією з питань захисту прав дитини Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області.

За підсумками розгляду питання комісією було прийняте рішення про необхідність відібрання у відповідача ОСОБА_1 дітей без позбавлення батьківських прав на рік.

На підставі вищевикладеного та з урахуванням вимог статей 164 та 170 Сімейного кодексу України позивачем було подано даний позов.

Листом від 23 лютого 2017 року суд, в порядку статті 45 ЦПК України, повідомив Запорізьку місцеву прокуратуру № 2 про наявність провадження по даній цивільній справі та про час і дату призначеного судового засідання. Вказаний лист було отримано 01 березня 2017 року.

Прокурор не скористався своїм правом та станом на момент розгляду справи по суті (13 березня 2017 року) заяву про вступ до справи не подав.

В судовому засіданні представник позивача підтримала поданий позов та наполягала на його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечила проти позову та зазначила, що вона робить все можливе для того, щоб влаштувати побут дітей, але через важке фінансове становище та наявність на її утриманні хворих батька та бабусі, вона не може в повній мірі зробити ремонт в будинку. Пояснила, що вона не має змоги офіційно працевлаштуватись, тому вимушена займатись тимчасовими заробітками, які приносять мінливий дохід.

Третя особа подала до суду заяву про розгляд справи без присутності її представника.

Суд, вислухавши представника позивача, відповідача ОСОБА_1 та дослідивши подані докази, прийшов до наступних висновків.

В матеріалах справи міститься копія акта відвідування родини від 21 листопада 2016 року, відповідно до якого в будинку родини ОСОБА_1 зафіксовано неналежний санітарний стан приміщення та наявність двох хворих дорослих осіб, які потребують допомоги в організації їх побуту - батька та бабусі відповідача ОСОБА_1 (а.с. 13).

Також позивачем до матеріалів справи додано копію характеристики від Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, відповідно до якої ОСОБА_1 характеризується негативно. На її адресу поступали заяви та скарги. Вона веде аморальний спосіб життя, вживає алкоголь та не займається вихованням та утриманням дітей. На бесіди профілактично-виховного характеру не реагує (а.с. 14).

У відповідності до копії свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1, виданого на ім'я ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, його батьками є ОСОБА_6 та відповідачка ОСОБА_1 (а.с. 7).

Така ж інформація міститься в копіях свідоцтв про народження Серії НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3, Серії НОМЕР_3 на ім'я ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та Серії НОМЕР_4 на ім'я ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8-10).

У відповідності до ч. 1 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток - ч. 2 ст. 150 СК України.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У відповідності до ч. 1 ст. 170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання.

У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Відповідно до ч. 1 статті 164 Сімейного кодексу України, мати або можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона або він:

1.не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2.ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

3.жорстоко поводяться з дитиною;

4.є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5.вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6.засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Вказаний перелік є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та з поданих позивачем доказів, позов про позбавлення відповідачів батьківських прав подано на підставі загальної норми ч. 1 ст. 164 СК України без конкретизації підстави відібрання дітей у відповідачки із зазначенням відповідного конкретного пункту ч. 1 ст. 164 СК України.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог, суд виходить з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків - ч. 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства».

Пріоритетність інтересів дитини визначена статтею 3 "Конвенції про права дитини" (далі - Конвенція) від 20 листопада 1989 року (Ратифікована Україною 27 лютого 1991 року): в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про охорону дитинства», законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Підстави для відібрання дітей у матері, визначені пунктами 3, 5 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не встановлено фактів жорстокого поводження відповідачки ОСОБА_1 зі своїми дітьми, та фактів будь-якої експлуатації своїх дітей, примушування до жебракування або бродяжництва з боку ОСОБА_1

Суд також вважає, що в даній справі відсутня обставина, передбачена п. 4 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на її підтвердження (відповідний медичний висновок).

При цьому, суд критично ставиться до інформації, викладеної в характеристиці на ОСОБА_1 щодо зловживання нею алкогольними напоями, оскільки ця інформація не може бути доказом на підтвердження наявності у відповідачки хронічного алкоголізму (п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

В той же час суд констатує наявність в цій справі підстав вважати, що відповідач ОСОБА_1 в недостатній мірі виконує свої обов'язки з виховання дітей, про що свідчать вказані вище докази. Відповідач не забезпечує належний побут дітей, не проявляє належного інтересу щодо їх навчання та дозвілля, не слідкує за дотриманням дітьми правил особистої гігієни.

Однак, суд вважає, що відібрання у відповідачки ОСОБА_1 дітей без позбавлення батьківських прав є передчасним і, у даному випадку, не відповідає інтересам дітей.

Крім того, під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач під час розгляду справи відвідує своїх дітей та цікавиться їх побутом та здоров'ям.

Суд також враховує той факт, що відповідачка ОСОБА_1 жодного разу не притягалась до адміністративної та кримінальної відповідальності, про що свідчить довідка від 21 листопада 2016 року, надана Запорізьким РВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області (а.с. 12).

Вказане свідчить про те, що відібрання дітей у відповідачки ОСОБА_1 не буде відповідати ані ступеню неналежного виконання нею батьківських обов'язків, ані інтересам неповнолітніх дітей.

За таких обставин, позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області як органу опіки та піклування до ОСОБА_1 про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів залишити без задоволення.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя В.В. Нікітін