РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

15.09.2017 року м. Львів

Франківський районний суд міста Львова у складі

головуючого - судді Мартинишин М.О.

при секретарі Янковській С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_2

до ОСОБА_3, ОСОБА_4,

треті особи ОСОБА_5, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Коваль Ольга Миколаївни

про визнання недійним договору дарування, -

встановив:

позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до Франківського районного суду м. Львова з позовом ОСОБА_5., ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, Коваль О.М. - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу, в якому просять визнати недійсним договір дарування 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_6, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликаються на те, що їм на праві спільної власності належить будинок АДРЕСА_7. Відповідач ОСОБА_5 та третя особа ОСОБА_5, які є власниками квартир АДРЕСА_5 самочинно реконструювали належну їм квартиру АДРЕСА_5 приєднавши до неї горище, яке було розміщене над житловим приміщенням, що належить позивачам. Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 15 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 26 квітня 2016 року, скасовано і свідоцтво про право власності на квартиру № 3 від 13 березня 2012 року, і свідоцтво про право власності на будинок НОМЕР_1 від 13 грудня 2012 року.У зв'язку з цим будинок 28-а не існує в цивільному обороті як об'єкт права власності і як нерухома річ. Однак 02.12.2015 року відповідач ОСОБА_5 уклала договір дарування, за яким 1/2 частку житлового будинку НОМЕР_1 подарувала відповідачці ОСОБА_4 Вважають, що спірний договір дарування порушує права позивачів і підлягає визнанню недійним. Просять позов задоволити.

У судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні до викладеного у позовній заяві. Просить позов задовольнити.

Відповідачі та треті особи в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце слухання справи, про причини своєї неявки суд не повідомили, заперечень на позов не подали, а тому згідно ч.4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд вирішує справу у відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі доказів в порядку заочного провадження, проти чого не заперечив представник позивача.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спорів по суті, суд приходить висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що позивачі є співвласниками буд. АДРЕСА_7, який раніше носив статус квартири АДРЕСА_1. За договором купівлі-продажу від 19.08.2002 року позивач ОСОБА_7 придбав у власність квартиру АДРЕСА_2. Розпорядженням Франківської районної адміністрації м. Львова від 28.01.2003 року № 57 частині будинку, де знаходиться кв. № 1-а було присвоєно окремий поштовий № 30. На ім'я ОСОБА_7 було видано свідоцтво про право власності на будинок АДРЕСА_7. За договором дарування від 14 жовтня 2004 року ОСОБА_7 подарував 2/3 ідеальних часток будинку АДРЕСА_7 позивачам: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Після смерті ОСОБА_7 позивачі є співвласниками будинку № 30. Відповідач ОСОБА_5 та третя особа ОСОБА_5 є власниками квартири 3 та квартири АДРЕСА_3. Внаслідок проведеної відповідачем ОСОБА_5 реконструкції квартири АДРЕСА_5 вона збільшилась за рахунок приєднання до цієї квартири горища, яке розміщене над АДРЕСА_5 співвласниками якого є позивачі. Відповідно до ухвали Франківського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2005 року у справі за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_5 з метою забезпечення позовних вимог, заборонено проводити будівельні роботи на об'єкті за адресою АДРЕСА_5

Всі зазначені обставини встановлені рішенням Франківського районного суду міста Львова від 15 грудня 2015 року, що залишене без змін Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 26 квітня 2016 року та Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2016 року. Відтак вказані обставини є преюдиційними і не підлягають доказуванню в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

Позивачі є співвласниками допоміжних, щодо житлових приміщень, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_5 зокрема й горища, розміщеного над цими житловими приміщеннями. Позивачі, як власники кв. 1-а (буд. 30) та як співвласники горища не надавали згоди відповідачу ОСОБА_5 на приєднання горища, що розміщене над буд. 30 (колишня кв. 1-а) до реконструйованої квартири № 3. Дані обставини встановлено постановою Франківського районного суду м. Львова від 25 червня 2009 року, залишеною без змін Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2011 року, а відтак є преюдиційними та доказуванню не підлягають в силу ч.3 ст. 61 ЦПК України

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15 травня 2012 року залишено без змін Постанову Франківського районного суду м. Львова від 25 червня 2009 року, якою скасовано виданий на ім'я відповідачки ОСОБА_5 дозвіл на виконання будівельних робіт від 03.11.2000 №298/2000, визнано протиправними дії ІДАБК ЛМР по продовженню дії цього дозволу, визнано нечинним продовження дії дозволу в частині надання ОСОБА_5 права на виконання будівельних робіт з розширення та реконструкції квартири № 3 за рахунок об'єму горища.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 15 грудня 2015 року, залишеним без змін Ухвалою Львівського апеляційного суду від 26 квітня 2016 року у справі № 465/6524/13-ц встановлено, що пояснення ОСОБА_5 про те, що будівельні роботи по об'єкту вона закінчила в травні 2008 року спростовується висновком № 2056 судової будівельно-технічної експертизи від 12.03.2010 року, з долученими до нього фотоматеріалами, з якого вбачається, що станом на дату проведення експертизи 12.03.2010 року вимог державних будівельних норм та затвердженої проектної документації при реконструкції квартири № 3 не дотримано, фізичний знос будинку складає 52%. Технічний стан будинку незадовільний. Технічний стан дерев'яного перекриття та зовнішньої стіни аварійний. Відступи від ДБН, відхилення від проекту впливають на міцність і безпечність будівлі. Експертом в дослідницькій частині серед іншого встановлено, що дерев'яні конструкції міжповерхового перекриття над першим поверхом прогнили і потребують заміни.

Відтак слід дійти висновку про те, що реконструкція квартири № 3 шляхом приєднання до неї горища була проведена в умовах, коли дозвіл на виконання будівельних робіт було скасовано в судовому порядку, сама реконструкція проведена з істотним відхиленням від будівельних норм і правил, що призвело до аварійності будинку.

Відповідно до ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що реконструйована квартира АДРЕСА_4 є самочинним будівництвом, право власності на яку за приписами тієї ж ст. 376 ЦК України не виникає.

Судом встановлено, що відділом приватизації Франківської районної адміністрації Львівської міської ради на ім'я відповідачки ОСОБА_5 видано свідоцтво про право власності на квартиру №3 від 13 березня 2012 року, з урахуванням її самочинної реконструкції.13 грудня 2012 року Відділом приватизації житла Франківської районної адміністрації Львівської міської ради на ім'я ОСОБА_5 та ОСОБА_5 видано Свідоцтво про право власності на будинок АДРЕСА_5 в цілому з урахуванням самочинно реконструйованої квартири АДРЕСА_5 та самочинно приєднаного до квартири горища.

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 15 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 26 квітня 2016 року, свідоцтво про право власності на квартиру № 3 від 13 березня 2012 року, а також свідоцтво про право власності на будинок НОМЕР_1 від 13 грудня 2012 року визнано незаконними та скасовано. Визнано незаконними та скасовано накази про видачу вказаних свідоцтв. Визнано незаконним та скасовано рішення про реєстрацію права власності на квартиру №3. Скасовано реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації (розширення з реконструкцією житлової квартири АДРЕСА_5 за рахунок об'єму частини горища), що проведена ІДАБК 28.12.2011 року.

Судом встановлено, що 02.12.2015 року відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 уклали договір дарування, за яким ОСОБА_5 1/2 частку у праві власності на житловий будинок НОМЕР_1 подарувала відповідачці ОСОБА_4 За відповідачем ОСОБА_4 зареєстровано право власності на 1/2 частку цього будинку (номер запису про право власності 12335945 від 02.12.2015 року).

Даний договір підлягає визнанню недійсним з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦК України, нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо воно збудоване без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об'єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України). Зазначена правова позиція висловлена в Постанові Верховного суду України у справі № 6-286/15 від 30.09.2015 р.

Судом установлено, що квартира АДРЕСА_5 1/2 ідеальної частки в якому ОСОБА_5 за спірним договором подарувала ОСОБА_4, є самочинним будівництвом, право власності на яке не виникає. Відтак будинок 28-а в цілому, не може набувати статусу об'єкта права власності і об'єкта нерухомого майна, оскільки до його складу входить самочинне будівництво, право власності на яке не виникає згідно ч. 2 ст. 376 ЦК України і, яке є виключеним з цивільного обороту. Відтак будинок 28-а нерухомим майном не є, право власності щодо нього не виникає, він є виключений з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона передає другій стороні безоплатно майно у власність. У відповідності до ч. 1 ст. 718 ЦК України, дарунком можуть бути нерухомі речі.

Оскільки право власності щодо будинку 28-а в цілому не виникнуло з причин включення до нього самочинного будівництва (квартири № 3), він є виключений з цивільного обороту, а тому не може бути предметом договору дарування і не може бути переданий у власність обдаровуваному.

Суд враховує те, що свідоцтво про право власності на будинок НОМЕР_1 в цілому, яку видане на ім'я ОСОБА_5 та ОСОБА_5 визнано незаконним та скасовано в судовому порядку. Рішення суду набрало законної сили. Відтак, з врахуванням вимог ст.ст. 179, 316, 331 ЦК України, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на будинок свідчить про те, що таке майно (річ) як будинок АДРЕСА_5 як об'єкт права власності, як нерухома річ не існує в цивільному обороті.

Суд враховує, що внаслідок самочинного будівництва, до АДРЕСА_5 і є спільним для позивачів як власників будинку 30 та ОСОБА_5 і ОСОБА_5 як власників квартир АДРЕСА_5 Відтак права позивачів є порушені внаслідок протиправного формування та обігу такого об'єкту нерухомого майна як будинок 28-а.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3,5 та 6 ст. 203 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відтак суд приходить до висновку про те, що в момент укладення спірного договору дарування не було додержано вимоги встановленої ч.1. ст. 203 ЦК України, а саме зміст правочину суперечить законодавству, зокрема, ст.ст. 179, 331, 316, 376, 717, 718 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання правочину недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи право власності відповідача ОСОБА_4 на 1/2 частку будинку АДРЕСА_5 на підставі оспорюваного договору дарування зареєстровано, про що винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 26698071 від 02.12.2015 року.

Суд враховує, що рішенням Франківського районного суду міста Львова від 15 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 26 квітня 2016 року, свідоцтво про право власності на будинок НОМЕР_1 від 13 грудня 2012 року визнано незаконними та скасовано. Таким чином у ОСОБА_5 та ОСОБА_5 відібрано титул власності на будинок 28-а як протиправний. У зв'язку зі скасуванням свідоцтва, будинок АДРЕСА_5 не має статусу об'єкта права власності, не є нерухомим майном (річчю). Така нерухома річ не існує в цивільному обороті. Відтак щодо нього не можуть існувати права власності чи інші речові права як стосовно нерухомої речі. Існування в державному реєстрі речових прав відомостей про наявність в ОСОБА_4 права власності на 1/2 неіснуючого будинку НОМЕР_1 є протиправним та порушує права позивачів, оскільки недостовірно свідчить про існування цієї нерухомої речі.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відтак рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 26698071 від 02.12.2015 року, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про існування права власності в ОСОБА_4 на 1/2 частку неіснуючого будинку НОМЕР_1, підлягає скасуванню.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що порушені права позивачів підлягають захисту шляхом визнання недійним договору дарування 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_5 що укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та посвідчений 02.12.2015 року Коваль Ольгою Миколаївною, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, а також шляхом скасування Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 26698071 від 02.12.2015 року винесене Коваль О.М. - приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу.

Відтак, вирішуючи питання стягнення судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідачів на користь позивачів документально підтвердженні судові витрати з кожного по 849,01 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 31, 57-61, 88, 169, 209, 214-215, 224-225 ЦПК України, ст.ст. 11, 14, 15, 16, 179, 203, 215, 316, 331,376ЦК України-

вирішив:

позов задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_5 що укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та посвідчений 02.12.2015 року Коваль Ольгою Миколаївною, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу.

Скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 26698071 від 02.12.2015 року винесене Коваль О.М. - приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 849,01 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 849,01 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мартинишин М.О.