справа №619/566/17
провадження №2/619/604/17
14 березня 2017 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складі головуючого - судді Болибок Є.А.
за участю: секретаря судового засідання Молотко А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання осіб, такими що втратили право користування житловим приміщенням, та зобовязання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: Харківська область Дергачівський район сел. Солоницівка вул. 40 років Перемоги №24 та зняти їх з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що йому належить вказаний вище житловий будинок, що підтверджується договорами купівлі-продажу частини будинку від 13.06.2016 року які зареєстровані в реєстрі за №2605 та №2610 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 Згідно довідки №590 від 16.02.2017 року, яка видана Солоницівською селищною радою Дергачівського району Харківської області стало відомо, що в домоволодінні зареєстровані відповідачі. Будь-яких усних чи письмових домовленостей між відповідачами та позивачем стосовно їх проживання та реєстрації у будинку не існує. Жоден із вказаних відповідачів не є членом сімї чи родичами .
У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки. Відповідно до поштового повідомлення судова повістка про виклик до суду йому була вручена 28 лютого 2017 року.
У судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, від неї не надійшло повідомлення про причини неявки. Відповідно до поштового повідомлення судова повістка про виклик до суду їй була вручена 28 лютого 2017 року.
Згідно ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, його представник ОСОБА_5 подала до суду заяву, в якій просила позов задовольнити у повному обсязі з підстав, які зазначені у позовній заяві, справу просила розглядати у її відсутність, у разі неявки в судове засідання відповідачів просила ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти такого розгляду справи не заперечувала.
Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Так як, відповідачі у судове засідання не зявилися без поважних причин, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів та такого вирішення справи, то суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення.
Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини.
Згідно договору купівлі-продажу частини жилого будинку, зареєстрованому в реєстрі за №2605, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4, ОСОБА_6, через представника, передав, а ОСОБА_1 прийняв у власність 2/3 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд №24, що знаходиться за адресою: Харківська область Дергачівський район сел. Солоницівка вул. 40 років Перемоги.
Згідно договору купівлі-продажу частини жилого будинку, зареєстрованому в реєстрі за №2610, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4, ОСОБА_6, через представника, передав, а ОСОБА_1 прийняв у власність 1/3 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд №24, що знаходиться за адресою: Харківська область Дергачівський район сел. Солоницівка вул. 40 років Перемоги.
Відповідно до довідки №590 від 16.02.2017 року, виданої Солоницівським селищним головою, в будинку №24 по вул. 40 років Перемоги в сел. Солоницівка Дергачівського району Харківської області зареєстровані: ОСОБА_2 та ОСОБА_3.
Згідно довідки адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Харківській області від 13.03.2017 року, ОСОБА_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.
Згідно довідки адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Харківській області від 13.03.2017 року, ОСОБА_3, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.
Згідно інформаційної довідки №82293244, житловий будинок, який розташований за адресою: Харківська область Дергачівський район сел. Солоницівка вул. 40 років Перемоги №24, на підставі договорів купівлі-продажу за №2610 та №2605 від 30.06.2016 року, належить ОСОБА_7 в цілому .
Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних мотивів.
За положеннями ч.1 ст.317 та ч.1 ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд.
Згідно із ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною 1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Глава 28 ЦК України визначає житло обєктом права приватної власності.
Згідно ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Таким чином, положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї.
У звязку з цим, за встановлених судом фактичних обставин спір підлягає вирішенню з підстав статей 383 та 391 ЦК України.
Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.33 своєї Постанови №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року дав судам розяснення, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
ОСОБА_1 є власником зазначеного житлового будинку, відповідачами не доведено та не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності реєстрації та проживання у житловому будинку, який належить позивачеві.
Відповідно до ч.1 ст.3607 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Верховний Суд України у постанові №6-709цс16 від 16 листопада 2016 року зазначив, що частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України, при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.
Верховний Суд України у своїй постанові від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11 зазначив наступне. За змістом ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. У зв'язку з тим, що зазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм житловим приміщенням, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши одночасно одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Так як ОСОБА_1 разом з вимогою про визнання відповідачів такими, що втратили право користування, заявив вимогу про зняття їх з реєстрації місця проживання, то суд з урахуванням зазначеної постанови Верховного Суду України задовольняє позов у цій частині.
Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч.1 ст.209 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 58-61, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2, таким, що втратив право на користування житловим будинком, розташованого за адресою: Харківська область Дергачівський район сел. Солоницівка вул. 40 років Перемоги №24.
Визнати ОСОБА_3, такою, що втратила право на користування житловим будинком, розташованого за адресою: Харківська область Дергачівський район сел. Солоницівка вул. 40 років Перемоги №24.
Зняти ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.
Зняти ОСОБА_3 з реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в судову палату по цивільних справах Апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Суддя Є. А. Болибок