АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Провадження № 22-ц/796/1152/2017 Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Українець Л.Д.,

секретар Гарматюк О.Д.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року задоволено позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування.

Визнано за ОСОБА_2 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 2278,72 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 2278,72 грн.

Повернуто ОСОБА_2 надмірно сплачену суму коштів на оплату судового збору в сумі 1166,28 грн.

Повернуто ОСОБА_3 надмірно сплачену суму коштів на оплату судового збору в сумі 1166,28 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції було ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з'ясовано обставини справи. Зазначає, що з 1996 року по 2007 рік вона і ОСОБА_4 проживали окремо. ОСОБА_4 проживав в АДРЕСА_3, а вона - в АДРЕСА_2. На час придбання спірної квартири вони з ОСОБА_4 не вели спільне господарство, не мали спільного бюджету, про що свідчить наданий до суду акт депутата та довідка із ТОВ «Малин Енергоінвест». Квартира АДРЕСА_1 була придбана за її особисті кошти, а тому відповідно до положень ст. ст. 24, 28 КпШС вона є її особистим майном. Суд першої інстанції не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та дійшов безпідставного висновку про наявність підстав для задоволення вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування.

В апеляційній інстанції ОСОБА_1 та її представник підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити.

ОСОБА_2 та її представник, а також представник ОСОБА_3 просять відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно - квартира АДРЕСА_3, 1/2 частка квартири АДРЕСА_4, та 1/2 частка квартири АДРЕСА_1.

За життя ОСОБА_4 заповіту не склав.

Спадкоємцями померлого ОСОБА_4 за законом є його дочки ОСОБА_3, ОСОБА_2 та дружина ОСОБА_1, якізвернулися до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондри Л.В. з заявами про прийняття спадщини.

На підставі вказаних заяв 30 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондрою Л.В. було заведено спадкову справу № 10/2015 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4

12 березня 2016 року ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондрою Л.В. було видано Свідоцтва про право на спадщину по 1/3 частині квартири АДРЕСА_3.

25 березня 2016 року ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондрою Л.В. було видано Свідоцтва про право на спадщину по 1/6 частині квартири АДРЕСА_4.

Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондри Л.В. від 25 березня 2016 року було відмовлено позивачам ОСОБА_3, ОСОБА_2 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1, у зв'язку з ненаданням правовстановлюючих документів, які засвідчують право власності спадкодавця ОСОБА_4

У травні 2016 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 Просили визнати за кожним із них право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом, відповідачка ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 22 березня 1996 року.

Відповідно до Інформаційної довідки № 43089 від 30 грудня 2015 року Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого на Товарній біржі «Українська біржа Десятинна» 30 листопада 1999 року, № 3652-Б/679.

Правовий режим майна подружжя на час набуття права власності на спірну квартиру врегульовано положеннями КпШС України, який діяв до 01 січня 2004 року.

Статтею 22 КпШС було визначено, що нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння,

користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Статтею 24 КпШС визначено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші.

Частиною 2 ст. 28 КпШС України передбачено правило, що у разі поділу майна , яка є спільною сумісною власністю подружжя, суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. За цим правилом мається на увазі майно, придбане окремо кожним з подружжя не за рахунок спільного майна ( утому числі особистого заробітку, доходів від власного майна і т.д.), що хоча і не розірвали шлюб, але фактично припинили шлюбні відносини без наміру їх відновити і постійно проживають роздільно. Коментоване правило не поширюється на такі ситуації, коли чоловік, дружина перебувають у тривалих відрядженнях чи за характером праці часто не бувають дома. Головною умовою для застосування цього правила є фактичне припинення сім'ї.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_2 і ОСОБА_3, позивач ОСОБА_1 посилалася на фактичне роздільне проживання її та спадкодавця ОСОБА_4 на час придбання спірної квартири, отримання нею особисто значних матеріальних доходів, а також свою роботу перекладачем іноземної мови в період з 1974 р. по 2000 р. на конференціях, ділових переговорах, міжнародних виставках, екскурсійному обслуговуванні туристів під час круїзів на теплоходах по Радянському Союзу, бізнесфорумах. Разом з тим, ОСОБА_1 не посилалася на фактичне припинення з певного часу шлюбних відносин з ОСОБА_4 без наміру їх відновити і постійне проживання окремо.

Питання поділу майна подружжя за життя ОСОБА_4 ОСОБА_1 не порушувала.

Установивши, що квартира було придбана ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 30 листопада 1999 року під час шлюбу із ОСОБА_4, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку, що спірна квартира є об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Оскільки спадкоємці ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у встановлений законом строк звернулися із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_4, суд правильно визнав за кожним з них як спадкоємцями першої черги право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на постанову Верховного Суду України від 12 жовтня 2016 року у справі №6-846цс16, оскільки викладені у вказаній постанові висновки Верховного Суду України стосуються застосування положень ст. ст. 57, 60 СК України, які набрали чинності лише з 01 січня 2004 року.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді