Справа №442/1420/17
Провадження №2/442/967/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді: Коваля Р.Г.;

з участю секретаря: Бучок М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою в суд до відповідача ОСОБА_2, та просить розірвати їх шлюб, який був зареєстрований 18.09.1997 року в відділі РАГСу Дрогобицького міськвиконкому, про що було зроблено відповідний актовий запис № 442.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що спільне життя з відповідачем не склалось через те, що останній їй зраджує, в результаті чого їх сімя фактично розпалась. Відповідач став їй погрожувати, між ними відсутнє взаєморозуміння, що призвело до того, що останній перестав з нею розмовляти. Вона намагалась зберегти їх шлюб, налагодити стосунки, проте це не дало позитивних результатів, відповідач продовжує байдуже ставитись до інтересів сімї. За наведених обставин вважає, що їх з відповідачем шлюб носить лише формальний характер, здорової та міцної сімї у них не буде, примирення між ними неможливе, а тому вирішила розірвати шлюб з відповідачем.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, просить позовну заяву задовольнити. Водночас, відзначила, що примирення між ними неможливе та до позитивних результатів не призведе, оскільки відповідач їй зраджує та зберігати такі стосунки з ним вона не бажає.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позивних вимог позивача відзначивши, що бажає зберегти сімю та просив надати їм термін для примирення, оскільки вважає, що в поданій позивачем позовній заяві викладено багато обставин, які не відповідають дійсності.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, перевіривши матеріали справи, суд дав оцінку зібраним доказам, вважає, що позов слід задовольнити, оскільки є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, так як вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб, який був зареєстрований 18.09.1997 року в відділі РАГСу Дрогобицького міськвиконкому, про що було зроблено відповідний актовий запис № 442, що вбачається із наявного у матеріалах справи свідоцтва про одруження серії І-СГ № 018400.

Згідно із ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка.

При цьому, відповідно до ст. 56 ч. 3 та 4 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість.

Відповідно до ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 відзначив, що бажає зберегти сімю, однак не навів для цього жодних аргументованих підстав та мотивів, посилаючись тільки на те, що в поданій позивачем позовній заяві викладено багато обставин, які не відповідають дійсності.

Крім цього, суд вважає, що термін для примирення між сторонами до позитивних результатів не призведе, і таке примирення суперечить моральним засадам суспільства, оскільки сторони під час розгляду справи вчиняли словесні сварки, і як встановлено судом в їх сімї вони часто виникають та відбуваються в присутності доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В той же час, як позивач ОСОБА_1 наполягла на розірванні шлюбу відзначивши, що примирення між ними неможливе та до позитивних результатів не призведе, оскільки відповідач їй зраджує та зберігати такі стосунки з ним вона не бажає, ворожо налаштована до нього.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно із роз'ясненнями п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у позивача відсутнє, що є підставою для розірвання шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, для цього не встановлено.

Аналізуючи наведені докази, встановивши дійсні мотиви розлучення та зясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і недоцільним, суперечило б інтересам сторін, та їх неповнолітньої дитини, у звязку з чим позов підлягає до задоволення.

Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 640 гривень грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Розірвати шлюб мі Мар»як ОСОБА_4 та Мар»як ОСОБА_5, який зареєстрований у відділі РАГС Дрогобицького міськвиконкому Львівської області, 18.09.1997 року, актовий запис № 442.

Після розірвання шлюбу дочку ОСОБА_6»як ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити проживати з позивачем.

Після розірвання шлюбу за позивачем залишити прізвище Мар»як.

Стягнути з Мар»як ОСОБА_5 на користь Мар»як ОСОБА_4, судовий збір в розмірі 640 гривень.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення.

Суддя: Р.Г. Коваль