АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6014/17 Справа № 199/2658/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Лаченкової О.В.

за участю секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2017 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкоди в користуванні власністю шляхом знесення паркану та надання безперешкодного доступу до майна,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017 року позивач звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкоди в користуванні власністю шляхом знесення паркану та надання безперешкодного доступу до майна, зазначивши, що вона є власником 26/100 частини домоволодіння №55 по вул. Військовій в м.Дніпрі а також користувачем земельної ділянки площею 589 кв.м. по фактичному користуванню для його обслуговування. Відповідачі є співвласниками сусіднього з її домоволодінням будинку, який знаходиться в м. Дніпрі за адресою: вул. Військова 57, а також користувачами земельної ділянки площею 517 кв.м. по фактичному користуванню для його обслуговування.

Позивач зазначала, що відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні домоволодінням, зокрема, використовують земельну ділянку способом, які не дозволяють використовувати належну їй земельну ділянку за цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку. Це виявилось у встановленні відповідачами паркану довжиною 1,06 метрів між домоволодінням, що перешкоджає позивачці у доступі до стіни свого домоволодіння довжиною 16,47м. Паркан проходить від кута приміщення А-1 площею 3.70 кв.м. її домоволодіння до кута домоволодіння №57, що належить відповідачам. Крім того, відповідачами грубо порушуються правила добросусідства - задимлення та неприємні запахи, що полягає у постійному спаленні гілля та деревини безпосередньо під стіною її домоволодіння з метою приготування їжі на мангалі, що створює неприпустимі для спокійного життя незручності.

Неодноразові звернення до відповідачів з проханням надати їй доступ до стіни належного їй будинку та знести паркан між стінами будинків, нівелюються та ігноруються відповідачами. До теперішнього часу вони не виявили бажання усунути перешкоди, що чиняться їй.

У звязку з чим позивач просила суд зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні її домоволодінням шляхом знесення кам'яного паркану довжиною 1,06 метрів між стінами домоволодінь №55 та №57 по вул. Військовій у м. Дніпрі та надання їй безперешкодного доступу до стіни належного їй домоволодіння довжиною 16,47м., а також стягнути судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2017 року відмовлено у задоволенні позову.

У апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що позивач є власником 26/100 частки домоволодіння, яке знаходиться у м. Дніпрі за адресою: вул. Військова 55, а також користувачем земельної ділянки площею 589 кв.м. по фактичному користуванню для його обслуговування, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №84357892 від 05.04.2017р.

Відповідачі у справі - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, є співвласниками сусіднього з позивачем домоволодінням будинку, який знаходиться в м. Дніпрі за адресою: вул. Військова 57, а також користувачами земельної ділянки площею 517 кв.м. по фактичному користуванню для його обслуговування, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №84357617 від 05.04.2017р.

Судом встановлено, що металеві двері між домоволодіннями сторін встановлені на території земельної ділянки, яка знаходиться у фактичному користуванні відповідачів, що підтверджено копіями технічних паспортів на домоволодіння сторін, тому підстав для її знесення судом не встановлено.

Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до відповіді Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, ними було здійснено позапланову перевірку за адресою м.Дніпро вул. Військова,55 за результатами якої встановлено, що позивач самовільно виконала будівельні роботи з реконструкції своєї частини домоволодіння а саме: житлового будинку літ. А-1 території домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Військова, 55, під час виконання будівельних робіт порушила вимоги ст. 4 Закону України «Про архітектурну діяльність» та ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Доказів технічного опису майна, яке входить до домоволодіння по вул. Військовій,55 в м. Дніпрі, та яке не є самочинно збудованим, позивачем надано не було (а.с.52). Та за вищезазначене порушення стосовно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення та надано припис про усунення порушення та закладення віконного отвору.

Згідно з ч. ч. 2, 3, 5 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються: земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" - згідно зі ст. 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Зі змісту статей 103, 106 ЗК України передбачено, що власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати від власника або землекористувача сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 N 376 визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості, який здійснюють: виконавець - юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою та топографо-геодезичних робіт; замовник - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Такий порядок визначено ст.116 ЗК, згідно з якою набуття права власності або права користування ділянкою із земель державної або комунальної власності набувається за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Пунктом 34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що до виключної компетенції відповідної ради належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, які розглядаються виключно на пленарному засіданні ради -сесії.

Як встановлено при розгляді даної справи, відсутні докази звернення позивача до відповідної районної у місті ради з питання відновлення межі між домоволодіннями для оформлення державного акта на право власності на землю. Як зазначали сторони вказана земельна ділянка не перебуває у власності конкретної особи.

Однак, саме за наслідками звернення відповідача ОСОБА_5 на гарячу лінію голови Дніпропетровської облдержадміністрації від 19.01.2015 року, департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області було здійснено позапланову перевірку якою встановлено порушення вимог ст..4 Закону України «Про архітектурну діяльність» та ст.. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» власником частини домоволодіння за адресою: м. Дніпро, вул.. Військова,55 - ОСОБА_2, яка самовільно виконала реконструкцію своєї частини домоволодіння.

Позивач не надала належних доказів її звернення до відповідного органу з питань вирішення земельних спорів щодо меж земельних ділянок індивідуальної житлової забудови та додержання громадянами правил добросусідства для надання компетентним органом рекомендацій власникам домоволодінь №55 та № 57 щодо вирішення спору.

Крім того, відсутні докази щодо оскарження протоколу про адміністративне правопорушення та припису про усунення порушення складених відносно позивача за наслідками вищезазначеної перевірки.

Згідно із ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Позивачем не було надано ні суду першої, ні апеляційної інстанції належних та допустимих доказів того, що відповідачі чинять перешкоди у користуванні її домоволодінням, належного звернення до відповідачів з проханням доступу до стіни свого будинку з метою його ремонту.

Приведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі зясовані права та обовязки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді Т.П.Красвітна

ОСОБА_7