Справа № 344/722/17
Провадження № 2/344/1613/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року м.Івано-Франківськ Івано-Франківський міський суд, Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді: Островського Л.Є.

секретаря с/з: ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2,

адвоката ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 квартири, суд-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 квартири.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі з мотивів викладених в позовній заяві. Просили позов задоволити.

Відповідачка та її представник щодо задоволення позову не заперечили.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 21 жовтня 1995 р. ОСОБА_2 з ОСОБА_4 зареєстрував шлюб в Івано- Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану (актовий запис №1488).

21 жовтня 1999 року, згідно договору купівлі-продажу, ними була куплена двокімнатна квартира АДРЕСА_1, яка була оформлена на відповідача (загальна площа квартири 73,4 м. кв.).

Рішенням виконкому Івано-Франківської міської ради №110 від 23.03.2004 року було надано дозвіл для переобладнання горищного приміщення в межах їхньої квартири під додаткові житлові кімнати, що і було зроблено за кошти позивача. Таким чином, квартира стала пятикімнатною загальною площею 151,0 кв. м., а житлова - 111,6 м. кв., яку з його дозволу було зареєстровано ОСОБА_4

Оскільки куплена і реконструйована квартира була ними за час шлюбу, то згідно ст. 60 Сімейного кодексу України, належить позивачу та відповідачці на праві спільної сумісної власності, на які вони мають рівні права на володіння і розпорядження (ст. 63 СК).

В листопаді 2016 року відповідачка подала в Івано-Франківський міський суд позовну заяву про розірвання шлюбу (розгляд справи призначено на 02.03.2017р.), у звязку з чим позивач вирішив оформити правовстановлюючий документ - право власності на належну йому половину квартири.

Частиною І ст.70 Сімейного кодексу України та ст. 372 Цивільного кодексу передбачено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до висновку про вартість майна п'ятикімнатної квартири від 13.01.2017 року, її вартість становить 679 047,0 грн., відповідно вартість 1/2 частини квартири становить 339 523,50 грн.

Отже, спірне майно, а саме: квартира АДРЕСА_2 придбана під час шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя.

На підставі ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

За змістом ч. 1 та 2 ст. 60 Сімейного кодексу України (надалі СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

За змістом ст. ст. 69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, спільне майно подружжя набуте позивачем та відповідачкою під час перебування у зареєстрованому шлюбі слід розділити порівну, визнавши за:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3.

ОСОБА_4, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, відповідно до п. 22, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 60, 63, 69, 70, 71, 72 Сімейного кодексу України, ст. ст. 16, 256, 261, 365, 368 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 27, 60, 61, ЦПК України керуючись ст. ст. 215-218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_3.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Івано-Франківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя Л.Є. Островський