Ухвала

іменем україни

30 жовтня 2017 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Висоцька В.С., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду м. Києва

від 5 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, товариства з обмеженою відповідальністю «Арма Факторинг» про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги,

в с т а н о в и в:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за умовами кредитного договору

від 21 листопада 2006 року, укладеного між ним та АКІБ «УкрСиббанк», він отримав кредит у розмірі 42 000 швейцарських франків на умовах, визначених договором, строк до 20 листопада 2017 року. Виконання умов кредитного договору забезпечено договором іпотеки, предметом якого є нежитлова будівля, розташована по АДРЕСА_1.

На підставі договору факторингу від 5 листопада 2015 року

ПАТ «УкрСиббанк» та договору відступлення прав вимоги відступило

ТОВ «АРМА ФАКТОРИНГ» право вимоги заборгованості за кредитним договором та договором іпотеки.

Того ж дня - 5 листопада 2015 року між ТОВ «АРМА ФАКТОРИНГ» та ОСОБА_3 було укладено договори про відступлення права вимоги.

Вважав, що ТОВ «АРМА ФАКТОРИНГ» відступило право вимоги ОСОБА_3 за кредитним та іпотечним зобов'язанням з порушенням п. 3.6 цього договору.

Вказував, що за своїм змістом, договір, що був укладений між

ТОВ «АРМА ФАКТОРИНГ» та ОСОБА_3 є договором факторингу, що є порушенням закону, оскільки договір факторингу може укладатися лише з банком або іншою фінансовою установою, яка має право здійснювати факторингові операції.

Про укладення між сторонами договору факторингу свідчить його оплатність та попередній договір від 28 жовтня 2015 року, а тому такий правочин є удаваним.

Зазначав, що укладений між ТОВ «АРМА ФАКТОРИНГ» та

ОСОБА_3 договір не містить істотних умов, що порушують його права як боржника, зокрема, в договорі відсутня інформація щодо рахунку відкритого для здійснення погашення його заборгованості а також порядку такого погашення новому кредитору ОСОБА_3

Ураховуючи наведене, позивач просив визнати недійсним договір про відступлення прав вимоги від 5 листопада 2015 року, укладений між

ОСОБА_3 та ТОВ «ТОВ «АРМА ФАКТОРИНГ».

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 6 червня 2017 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір про відступлення прав вимоги

від 5 листопада 2015 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «ТОВ «АРМА ФАКТОРИНГ».

Стягнуто з ОСОБА_3 та ТОВ «ТОВ «АРМА ФАКТОРИНГ» на користь держави по 275,60 грн.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 5 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нонет рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_2, у якій останній просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що оспорюваний договір жодним чином не порушує права позивача, оскільки обсяг зобов'язань боржника не змінився.

Даний висновок відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що 21 листопада 2006 року між АКІБ УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 42 000 швейцарських франків, що еквівалентно 170 992,96 грн, на умовах, визначених договором, строком повернення в термін не пізніше

20 листопада 2017 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 21 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого останні в іпотеку банку передав нежитлову будівлю, що розташована по АДРЕСА_1

5 листопада 2015 року ПАТ УкрСиббанк» на підставі договору факторингу та договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки відступив ТОВ «АРМА ФАКТОРИНГ» право вимоги заборгованості за кредитним договором та договором забезпечення.

Того ж дня - 5 листопада 2015 року ТОВ «АРМА ФАКТОРИНГ» уклало з ОСОБА_3 договір про відступлення права вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення.

Згідно умов договору про відступлення права вимоги ОСОБА_3 зобов'язана перерахувати ТОВ «АРМА ФАКТОРИНГ» грошові кошти в розмірі 478 000 грн, а розмір заборгованості позивача за кредитним договором, за яким відступилося право вимоги ОСОБА_3 становить

797 995,65 грн.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_2 посилався на те, що оспорюваний договір про відступлення права вимоги від 5 листопада

2015 року, укладений між ТОВ «АРМА ФАКТОРИНГ» та ОСОБА_3 суперечить положенням ч. 2 ст.1083 ЦК України. Вважав, що даний правочин є удаваним.

Пунктом 1 ч. 1 ст.512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином.

За змістом ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень законодавства відступлення права вимоги - це заміна кредитора в зобов'язанні, який може бути оплатним так і безоплатним.

Загальні вимоги до порядку заміни кредитора в зобов'язанні визначені у главі 47 ЦК України.

Відповідно до змісту статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Положеннями частин 1, 2 ст. 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним.

Згідно із ч. 2 ст. 1083 ЦК України якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави.

Відповідно до ч. 1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм,правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Апеляційним судом установлено, що оспорений договір відступлення прав вимоги від 5 листопада 2015 року укладений між ТОВ «АРМА ФАКТОРИНГ» та ОСОБА_3 порушує вимоги ч. 2 ст. 1083 ЦК України, оскільки права вимоги за кредитним договором від 21 листопада 2006 року укладеним між ПАТ «УхрСиббанк» та ТОВ «АРМА ФАКТОРИНГ», були відступлені за договором факторингу.

Разом із тим, встановивши, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що укладеним 5 листопада

2015 року між ТОВ «АРМА ФАКТОРИНГ» та ОСОБА_3 порушено його права і законні інтереси, апеляційний суд дійшов вірного висновку, що недотриманнянорм закону при укладенні договору відступлення права вимоги не може бути підставою для визнання такого правочину недійсним.

Апеляційний суд прийшов вірного висновку, що відсутність в оспореному договору інформації щодо рахунку відкритого для здійснення погашення його заборгованості, а також порядку такого погашення новому кредитору ОСОБА_3, не позбавляється боржника обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов'язання є належним.

Посилання в касаційній скарзі на те, що апеляційний суд дійшов висновку, що спірний договір порушує вимоги ч. 2 ст. 1083 ЦК України, при цьому, суд позбавив заявника права звернення на оскарження даного правочину, стороною якого він не являється, не заслуговує на увагу, оскільки при вирішенні спору головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушення прав і законних інтересів особи, яка його оспорює, що позивачем не доведено.

Незгода заявника з ціною відступлення права вимоги зводиться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України), і на законність рішення апеляційного суду не впливають.

Решта доводів касаційної скарги зводиться до тлумачення заявником норм прав на власний розсуд та на правильність висновку апеляційного суду не впливає.

Із матеріалів касаційної скарги, ухвалених у справі судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, товариства з обмеженою відповідальністю «Арма Факторинг» про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ В.С.Висоцька