Справа № 182/706/17
Провадження № 2/0182/1737/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13.03.2017 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Скоробогатова А.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади міста Нікополя в особі Нікопольської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про визнання за нею права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на наступні обставини. 20 листопада 2001 року помер її батько ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Належним йому майном на випадок своєї смерті не розпорядився. Після його смерті залишилася спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями по вул.Словянська, буд.46 в м.Нікополі, а саме: житловий будинок (літ.А), загальною площею 79,4 кв.м.; сарай - літня кухня (літ.Б), загальною площею 17,6 кв.м.; підвал, вхід (літ.Бпд), загальною площею вхід - 2,5 та підвал - 6,2 кв.м; сарай (літ.В), загальною площею 1,9 кв.м.; гараж (літ.Г), загальною площею 20,2 кв.м.; спорудження № 1-4 (літ.І). Вказаний житловий будинок з надвірними будівлями по вул.Словянська, 46 побудовано її батьком в 1960 році на земельній ділянці, яка була йому виділена на підставі рішення Виконкому Нікопольської міськради депутатів трудящих від 19 лютого 1959 року № 12/10 та, відповідно до договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, з кількістю кімнат від однієї до пяти включно, від 13 березня 1959 року, про що йому видана відповідна довідка від 13 березня 1959 року № 23-к. Зазначений договір зареєстровано в Нікопольському інвентарбюро 13.03.1959 року, а Державним Архітектурно-будівельним контролем видано дозвіл на виконання робіт, про що на звороті договору є відповідні надписи. Після смерті її батька ОСОБА_2 її мати взагалі відмовлялася від оформлення та прийняття спадщини, вважала, що вона має бути єдиною власницею цього будинку, для чого навіть склала заповіт. 18 листопада 2008 року її мати ОСОБА_3 померла. Оскільки вона фактично проживає у зазначеному житловому будинку з 1998 року, то вважала, що прийняла спадщину та набула права власності на неї автоматично. Інших спадкоємців після смерті її батьків немає. Лише згодом їй було розяснено юристом порядок прийняття спадщини, після чого вона звернулася до Приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_4 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. 26 січня 2017 року від приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_4 вона отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, де він зазначив, що нею не надано документів, що підтверджують факт прийняття в експлуатацію та факт державної реєстрації права власності на зазначений вище житловий будинок. Крім того, приватний нотаріус розяснив їй необхідність звернення до Нікопольського міськрайонного суду. Відповідно до ст.31 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року, щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким обєктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року, проведення технічної інвентаризації є необовязковим. Тобто, житлові будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, не підлягають введенню в експлуатацію. Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, житловий будинок з надвірними будівлями № 46 по вул.Слов'янська у м.Нікополі Дніпропетровської області входить до складу спадкового майна, що залишилось після смерті її батьків. Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно зі ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщенні. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Так, згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після того смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Відповідно до ст.1268 ЦК України, вона фактично прийняла спадщину, оскільки проживала зі спадкодавцями на час відкриття спадщини, продовжує проживати у вказаному будинку, сплачує всі комунальні платежі, доглядає за будинком та городом. Оскільки, відповідно до Технічного паспорту КП „НМБТІ, гараж „Г, загальною площею 20,2кв.м., є самочинно збудованим нерухомим майном, вона відмовляється від прийняття його у спадщину. За таких обставин звернулась до суду.

В судове засідання сторони не прибули, надали до суду заяви, в яких просять справу розглянути в свою відсутність, позивач позов підтримала і на задоволенні позову наполягала, представник відповідача проти задоволення позову не заперечувала

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, 20.11.2001 року помер батько позивачки ОСОБА_2 (а.с.5). Належним йому майном на випадок своєї смерті не розпорядився. Після його смерті залишилася спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями по вул.Словянська, буд.46 в м.Нікополі, а саме: житловий будинок (літ.А), загальною площею 79,4 кв.м.; сарай - літня кухня (літ.Б), загальною площею 17,6 кв.м.; підвал, вхід (літ.Бпд), загальною площею вхід - 2,5 та підвал - 6,2 кв.м; сарай (літ.В), загальною площею 1,9 кв.м.; гараж (літ.Г), загальною площею 20,2 кв.м.; спорудження № 1-4 (літ.І) (а.с.16-20). Вказаний житловий будинок з надвірними будівлями по вул.Словянська, 46 побудовано її батьком в 1960 році на земельній ділянці, яка була йому виділена на підставі рішення Виконкому Нікопольської міськради депутатів трудящих від 19 лютого 1959 року № 12/10 та, відповідно до договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, з кількістю кімнат від однієї до пяти включно, від 13 березня 1959 року, про що йому видана відповідна довідка від 13 березня 1959 року № 23-к (а.с.11-15). Зазначений договір зареєстровано в Нікопольському інвентарбюро 13.03.1959 року, а Державним Архітектурно-будівельним контролем видано дозвіл на виконання робіт, про що на звороті договору є відповідні надписи. Після смерті ОСОБА_2, мати позивачки відмовилась від оформлення та прийняття спадщини. 18.11.2008 року мати позивачки ОСОБА_3 померла (а.с.6). Позивачка фактично проживає у зазначеному житловому будинку з 1998 року. Інших спадкоємців після смерті її батьків немає (а.с.47-75). Оскільки позивачка вчасно не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, 26.01.2017 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_4 їй було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Позивачка фактично прийняла спадщину, оскільки проживала зі спадкодавцями на час відкриття спадщини, продовжує проживати у вказаному будинку, сплачує всі комунальні платежі, доглядає за будинком та городом.

Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в повному обсязі і визнати за позивачкою право власності на спадщину після смерті її батьків.

Враховуючи викладене та керуючись ст.3-10, 30, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_1 право власності на: житловий будинок (літ.А), сарай - літня кухня (літ.В), підвал - вхід (літ.Бпд), сарай (літ.В), спорудження - № 1-4, літ.І, що знаходяться по вул.Словянська, буд.46 в м.Нікополі, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2, померлого 20.11.2001 року, та матері ОСОБА_3, померлої 18.11.2008 року.

Рішення суду першої інстанції може бути оскаржено протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_5