АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

судді-доповідача - Саліхова В.В.

суддів - Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: Дячук І.М.

за участю:

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідачів Гуценко О.А., Ковальногової І.В.

представника третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 серпня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_6 до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, Комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа ОСОБА_7 про визнання протиправним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду із вищевказаним позовом та просила визнати протиправними та скасувати:

висновок Комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної в м. Києві ДА щодо визначення способів участі ОСОБА_7 у вихованні дитини - ОСОБА_8 (2011року народження) викладений у пункті 2.3 протоколу засідання Комісії з прав дитини від 21.09.2016;

розпорядження Святошинської районної в м. Києві ДА №634 від 05.10.2016;

зобов'язати Комісію з питань захисту прав дитини Святошинської районної в м. Києві ДА повторно винести на розгляд заяву ОСОБА_7 про визначення способу його участі у вихованні дитини.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17.08.2017 у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Посилається на невідповідність рішення фактичним обставинам та матеріалам справи. В обґрунтування своїх доводів вказує, що судом не розглянуто порушення, які були допущені в ході розгляду питання Комісією з питань захисту прав дітей Святошинської РДА, не досліджено доказів, що надавались сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень. Зазначила, що у листі Міністерства соціальної політики України від 04.07.2017 відображено, що в ході перевірки встановлено порушення в процедурі розгляду питання за заявою ОСОБА_7

Справа № 759/16998/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10558/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Величко Т.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у встановлений законом термін рішення органу опіки та піклування не оскаржувала, не надано суду доказів, що батько дитини ОСОБА_7, веде аморальний спосіб життя, проявляє агресію щодо дитини, не піклується про її матеріальній стан, не сплачує аліменти тощо, що саме такі докази не були враховані відповідачем при прийнятті рішення щодо визначення способу участі батька у вихованні дитини, або наявні інші докази, які були не враховані відповідачем при ухвалені рішення, а тому ОСОБА_7 має переважне право на участь у виховані, обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, ніж отчим дитини, з яким проживає позивач та дитина.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

Згідно із ч. 3 ст. 51 Конституції України та ст. 5 Сімейного кодексу України сім'я, дитинство, материнство та батьківство охороняються державою. Держава створює умови для зміцнення сім'ї.

З матеріалів справи вбачається, що 25.09.2008 між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був укладений шлюб, зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім'ї, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 2012 року розірвано (а. с. 8). Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 7). Після розірвання шлюбу, дитина залишилася проживати із матір'ю - ОСОБА_6

Між сторонами виникли неприязні відносини.

22.07.2016 до служби у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації надійшла заява від громадянина ОСОБА_7 про визначення способів його участі у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 21.09.2016 рішенням Комісії з питань захисту прав дитини визначено способи участі громадянина ОСОБА_7 у вихованні спільної доньки ОСОБА_8 2011 р.н. - перша та третя суботи кожного місяця з 10 до 18 години. При цьому перші дві зустрічі потрібно провести у присутності психолога (а. с. 6). 05.10.2016 Святошинською районною у місті Києві державною адміністрацією відповідно до зазначеного рішення Комісії видно розпорядження № 634 (а. с. 5).

ОСОБА_6 зазначила, що рішення комісії з питань захисту прав дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації є неправомірним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки жоден із підготовлених позивачем документів, в якості доказів не був розглянутий комісією.

Враховуючи наведене, ОСОБА_6 звернулася із відповідним позовом до суду.

Одним із основних органів, на який покладено обов'язок захисту прав та законних інтересів дитини, є орган опіки та піклування.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого ч. 2 ст. 170 цього Кодексу.

Позивач вказала, що про наявність розпорядження Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації від 05.10.2016 № 634 їй стало відомо лише 16.11.2016.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи, що при розгляді справи, як в суді першої, так і апеляційної інстанцій позивач не надала доказів на підтвердження дати отримання рішення відповідача, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_6 своїм правом не скористалась, у термін встановлений законом рішення органу опіки та піклування не оскаржила правильними.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що не дивлячись на те, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно чи ні, вони мають спільно вирішувати питання виховання дитини. Стаття 157 СК України покладає на того з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язання брати участь у її вихованні та надає право на особисте спілкування з нею.

За відсутності згоди між батьками щодо участі у вихованні дитини того з них, хто проживає окремо, і виникненні спору один із батьків може звернутися до органу опіки і піклування для вирішення питання. Орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкування з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

За наведеного, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для скасування рішенням Комісії з питань захисту прав дитини щодо визначення способу участі громадянина ОСОБА_7 (батька) у вихованні доньки ОСОБА_8 2011 р.н.

Доводи апеляційної скарги про те, що в ході розгляду питання Комісією з питань захисту прав дітей Святошинської РДА було допущено ряд порушень не знайшло свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції та не може бути підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції.

Посилання ОСОБА_6 на те, що на даний час вона проживає з іншим чоловіком у громадянському шлюбі, якого донька сприймає за свого батька не може бути підставою для створення перешкод біологічному батьку щодо участі у вихованні та розвитку своєї дитини.

Також не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що батько дитини, веде аморальний спосіб життя, проявляє агресію щодо дитини, не піклується про її матеріальній стан та не сплачує аліменти.

Разом з тим, утому разі, якщо рішення органу опіки та піклування щодо участі у вихованні дитини не виконується, або хтось із батьків з ним не погоджується, такий спір, щодо участі у вихованні може бути розглянутий судом.

Посилання в апеляційній сказі на відсутність в рішенні суду першої інстанції доводів, за якими суд прийшов до вищезгаданого рішення, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки в Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія А, № 303А, п. 29 зазначено, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таким чином суд сам обирає міру обґрунтування рішення в залежності від характеру справи.

Процесуальні порушення, які були встановлені Міністерством соціальної політики України і які відображені в листі №231/0/142-17 від 04.07.2017, на думку колегії суддів, не призвели до неправильного вирішення питання, яке знаходилось на розгляді у відповідачів, в зв'язку з чим також не впливають на рішення суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

За наведеного, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, 314, 315, 325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк