Справа №461/7387/16-ц
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 березня 2017 року Галицький районний суд м. Львова
в складі: головуючого судді Волоско І.Р.,
секретар Мисько С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та накладення заборони на відчуження квартири, -
ГРА ЛМР звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та накладення заборони на відчуження квартири.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 21.12.2016 року в задоволенні позовних вимоги відмовлено повністю.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 19.01.2017 року цивільну справу повернуто Галицькому районному суду м. Львова для усунення недоліків, які полягають в тому, що при ухваленні рішення не вирішено усі позовні вимоги, зокрема у рішенні не наведено мотивів щодо позовних вимог про стягнення аліментів та накладення заборони на відчуження квартири.

Перевіривши матеріали справи, судом встановлено, що при подачі позову, ГРА ЛМР просила про стягнення аліментів та накладення заборони на відчуження квартири, однак у мотивах рішення Галицького районного суду м. Львова від 21.12.2016 року вказано лише про позбавлення батьківських прав, тому суд приходить до висновку про можливість винесення додаткового рішення.

Сторони в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що в відповідності до ч. 3 ст. 220 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутність.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 220 ЦПК України, суд що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст. 220 ЦПК. Воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи позовні вимоги ГРА ЛМР щодо стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання його неповнолітньої доньки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини, суд виходить з наступного.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 181 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Представником позивача суду не представлено жодних доказів щодо можливості ОСОБА_2 здійснювати утримання дитини, відсутні відомості про доходи, стан здоровя, матеріальне становище та про інші обставини, що мають істотне значення.

До позову додані лише копія свідоцтва про народження ОСОБА_1, висновок ГРА ЛМР про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, свідоцтво про смерть ОСОБА_4, копія паспорта ОСОБА_2, характеристика із школи на ученицю ОСОБА_1, довідка з місця проживання про склад сімї і прописки та лист Галицького ВДВС м. Львова, з якого вбачається, що на виконанні у Галицькому ВДВС м. Львова не перебуває та на виконання не поступав виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів.

Суд також приймає до уваги надані ОСОБА_2 копії фіскальних чеків, згідно яких відповідач в добровільному порядку здійснює неодноразові перекази коштів на рахунок ОСОБА_3. Крім того, відповідачем надана копія договору банківського вкладу від 01.12.2016 р. «Подарунок на повноліття», згідно якого банк відкрив ОСОБА_2 рахунок на строк 367 днів до 04.12.2020 року на користь ОСОБА_1. На даний рахунок відповідачем внеслися кошти у розмірі 500 грн. з подальшою поповнюватись додатковими внесками (а.с. 35).

Згідно копії довідки ЛКП «Снопківське» з місця проживання про склад сімї і прописки № 3043 від 18.08.2016 р. ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_1., а крім того донька ОСОБА_1.

За правилами ч. 4 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» суд у разі позбавлення батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла.

Конституцією України (ст.41) та статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. (ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Права власника житлового будинку та квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, членів сім`ї, інших осіб і розпорядження своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази повинні бути належними і допустимими; докази не можуть ґрунтуватись на припущеннях (ст.ст. 57, 58, 59 ЦПК України).

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги, що відповідачем добровільно надаються кошти на утримання його неповнолітньої доньки, в матеріалах справи відсутні переконливі докази щодо винної поведінки відповідача, його свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками, відтак, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 60, 212, 220 ЦПК України, ст.ст. 180, 181 СК України, ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», суд, -

В И Р І Ш И В:

в задоволенні позову Галицької районної адміністрації Львівської міської ради в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та накладення заборони на відчуження квартири - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання рішення.

Суддя: Волоско І.Р.