АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

26 жовтня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого-судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

за участю секретаря Горбачової І.В.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ПАТ "НСТКУ" КостогризовоїГ.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 22 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства закордонних справ Республіки Туреччина, Міністерства внутрішніх справ Республіки Туреччина, Управління поліції м.Анкара Республіки Туреччина, готелю «Enderotel», Міністерства закордонних справ України, Головного управління Національної поліції в Харківській області Міністерства внутрішніх справ України, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, телеканалу «Перший національний» Національна телекомпанія України», третя особа - Почесне Консульство Республіки Туреччина в Україні в м. Києві про захист честі та гідності, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Міністерства закордонних справ Республіки Туреччина, Міністерства внутрішніх справ Республіки Туреччина, Управління поліції м. Анкара Республіки Туреччина, готелю «Enderotel», Міністерства закордонних справ України, Головного управління Національної поліції в Харківській області Міністерства внутрішніх справ України, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, телеканалу «Перший національний» Національна телекомпанія України», третя особа - Почесне Консульство Республіки Туреччина в Україні в м.Києві про захист честі та гідності.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 22 серпня 2017 року провадження у справі в частині вимог до Міністерства закордонних справ Республіки Туреччина, Міністерства внутрішніх справ Республіки Туреччина, Управління поліції м.Анкара Республіки Туреччина, готель «Enderotel» - закрито.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі посилається на помилковість висновків суду першої інстанції, зокрема у питаннях, що стосуються застосування угоди між Україною та Турецькою Республікою про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах. Посилається на помилковість висновку суду, що справа не розглядається в порядку цивільного судочинства.

В судовому засіданні позивач доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.

Інші учасники цивільного процесу в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Колегія суддів ухвалила слухати справу за відсутності осіб, які не з'явились, на підставі ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі в частині вимог до відповідачів, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки частина вимог позову пред'явлена до відповідачів іноземних осіб - державних органів та юридичних осіб Республіки Туреччина, відтак такі вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства українським судом.

Відповідно до абз.4 п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ №3 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 15 ЦПК). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 108 - 114 ЦПК).

Відповідно до абз.1 п.34 цієї постанови питання про підсудність справ визначається ЦПК, зокрема, статтею 414 цього Кодексу - щодо справ за участю іноземних осіб.

Відповідно до ст.414 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч.2 ст.2 ЦПК України якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до ст.17 Угоди між Україною та Турецькою Республікою про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах від 23 листопада 2000 року, якщо ця Угода не встановлює іншого, то суди Договірних Сторін мають юрисдикцію розглядати будь-які спори щодо цивільних справ, де відповідач має місце проживання. За позовами до юридичних осіб суди Договірних Сторін є компетентними, де юридична особа має орган управління чи представництво.

Доводи апеляційної скарги, що у справі приймає участь Почесне Консульство Республіки Туреччина в Україні в м.Києві, а відтак відповідно до положень ч.1 ст.17 цієї Угоди вважається, що воно має розумітися як представництво осіб, провадження у справі до яких закрито, є помилковими.

Статтею 5 Віденської конвенції від 24 квітня 1963 року про консульські зносини визначено перелік функцій консульської установи, зміст яких не є таким, який відповідно до ч.1 ст.17 Угоди вважався би представництвом в рамках провадження у цій справі. В контексті ч.1 ст.17 Угоди представництвом слід вважати структурну одиницю певної юридичної особи, що виконує доручені їй функції поза межами місцезнаходження такої особи.

Разом з тим, джерелами правового регулювання участі іноземного елемента в цивільному процесі України є міжнародні договори, в яких бере участь Україна, та національне законодавство.

Закриваючи провадження у справі в частині вимог до іноземних юридичних осіб, судом першої інстанції не з"ясовано можливість або неможливість застосування положень ст.ст. 74-77 Закону України "Про міжнародне приватне право", якими передбачено договірну, загальну, альтернативну та виключну підсудність справ за участю іноземного елемента, не наведео відповідних мотивів при постановленні ухвали, відтак ухвалу суду не можна визнати обґрунтованою, а прийняте судове рішення є передчасним.

Відповідно до ст.311 ЦПК України неповне з"ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 305, 307, 311, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 22 серпня 2017 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов