Справа № 206/4424/17
Провадження № 2/206/1147/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря Мороза К.Т.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

третіх осіб ОСОБА_4,

ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_7, ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист права споживача та стягнення суми за вкладом, -

ВСТАНОВИВ:

21.08.2017 ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з даним позовом (а.с.1-7).

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив наступне. 25.02.2015 між позивачем та АТ «Дельта Банк» було укладено договір банківського вкладу № 005-03616-250215 «Зростаючий» за яким банк прийняв від вкладника грошові кошти у сумі 1999 євро у тимчасове користування, під сплату відсотків, на строк до 11.03.2015. Тієї ж дати, між сторонами укладено додаткову угоду № 1, до зазначеного вище договору, де передбачено можливість зарахування вкладу при перерахуванні з відкритого в Банку поточного рахунку іншої фізичної особи. 25.02.2015 на рахунок позивача було перераховано 1999 євро. 26.02.2015 між тими самими особами укладено договір банківського вкладу № 012-03727-260215 «Зростаючий» на 3950 євро на строк до 12.03.2015 та № 008-15 «Зростаючий» на суму 895 дол. США на строк до 12.03.2015. Тими ж датами сторони підписали Додаткові угоди № 1 до договорів де передбачили можливість зарахування вкладу при перерахуванні з відкритого в Банку поточного рахунку іншої фізичної особи. Пунктом 1.10. вищезазначених договорів сторони узгодили, що вклад виплачується вкладнику у разі закінчення строку розміщення вкладу або в інший термін дострокового припинення дії договору у випадках, передбачених цим договором та Правилами банку. 26.02.2015 суми у розмірі 3950 євро та 895 дол. США надійшли на рахунки вкладника, тобто позивача. Всього на рахунки позивача надійшло 203626,32 грн. У той же час, 02.03.2015 постановою НБУ № 150 ПАТ «Дельта Банк» було віднесено до категорій неплатоспроможних. Тієї ж дати, виконавчою дирекцією ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 51 про запровадження з 03.03.2015 тимчасової адміністрації, розпочато процедуру ліквідації банку, призначено уповноважену особу ОСОБА_6 гарантування вкладів. Протягом березня червня 2015 року позивач звертався до АТ «Дельта Банк» щодо повернення свого вкладу, однак йому було надано відповідь, що операції з виплат тимчасово обмежені. 06.11.2015 тимчасова адміністрація АТ «Дельта Банк» повідомила по нікчемність усіх трьох вищезазначених договорів, оскільки кошти на вкладні рахунки надійшли з банківського рахунку іншої особи в період дії постанови НБУ Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних», що свідчить про штучність та фіктивність створення правових підстав для отримання коштів, що перевищують суми гарантованого відшкодування. В той же час позивач вважав, що відповідачами не було визначено конкретної підстави нікчемності правочину неплатоспроможного банку, передбаченої ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Вважав, що визнання недійсними укладених правочинів належить до компетенції суду. В звязку із вищевикладеним позивач просив стягнути з відповідачів на його користь гарантовану суму відшкодування за вкладом, за укладеними правочинами у відповідних сумах, а всього 203626,32 грн.

Представник позивача та позивач під час судового розгляду позовну заяву підтримали, просили задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача АТ «Дельта Банк» у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважала їх такими, що не підлягають задоволенню, надала письмове заперечення (а.с.45-49).

Представник відповідача ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО), у судове засідання не зявився, надав до канцелярії суду письмові заперечення (а.с.102-111).

Треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснили, що ними були перераховані кошти на депозитні рахунки позивача в рахунок погашення з їх сторін боргу, який виник між ними та позивачем.

Третя особа ОСОБА_8 у судове засідання не зявився, про час, місце і дату розгляду справи повідомлявся, причини неявки суду не повідомила.

Вислухавши доводи та пояснення позивача його представника, представника відповідача та третіх осіб, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про захист права споживача та стягнення суми за вкладом не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.02.2015, 26.02.2015 між позивачем та АТ «Дельта Банк» було укладено Договори банківського вкладу (депозиту) 005-03616-250215, 012-03727-260215 та 008-03727-260215 (далі - Договори вкладу), відповідно до змісту яких АТ «Дельта Банк» зараховує вклади за даними договорами у відповідних сумах: 1999 євро, 3950 євро та 895 дол. США в строк до 11.03.2015, 12.03.2015, під узгоджені сторонами відсотки за користування коштами (а.с.11-13).

У пункті 1.8. зазначених вище Договорів вкладу сторонами передбачено, що зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або готівкою через касу банку в день укладення сторонами цього договору.

25.02.2015 та 26.02.2015 тими самими сторонами укладено додаткові угоди №1 до зазначених вище договорів, згідно яких п. 1.8. викладено у наступній редакції: «Зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку Вкладника, відкритого в банку, або шляхом перерахування з відкритого в Банку поточного рахунку іншої фізичної особи резидента, або готівкою через касу Банку в день укладення сторонами цього договору. Виключно для цілей цього договору сторони домовились, що умови п. 5.11. Правил до відносин, що виникають на підставі цього Договору, не застосовуються. У разі, якщо в день укладення сторонами цього договору не буде здійснено зарахування/перерахування коштів, що становлять суму вкладу на рахунок, цей Договір вважається таким, що не був укладений» (а.с.14-16).

25.02.2015 та 26.02.2015 ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5 здійснено переказ коштів з рахунків № 6414, № 2108, № 6591 (далі-Рахунки) на імя позивача у сумах 1999 євро, 3950 євро та 895 дол. США на рахунки, відкриті на підставі Договорів вкладу, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями №№ 46452208, 46532299, 46520608 (а.с.17-19).

13.07.2015 позивач звернувся до ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб з заявою про надання інформації щодо невиплати грошових коштів за депозитними договорами. Наразі здійснюється перевірка операцій за рахунками (а.с.22).

Листом № 05-3037371 від 14.07.2015 тимчасовою адміністрацією було повідомлено позивача про те, що за рахунками, відкритими на ваше імя (на імя позивача) в банку, операції щодо виплат тимчасово обмежені на час тимчасової адміністрації (а.с.20).

Відповідно до ОСОБА_2 з протоколу засідання комісії з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ «Дельта Банк» від 15.09.2015, призначеної наказом Уповноваженої особи ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» № 408 від 29.05.2015, визначено, що «за результатами перевірки виявлено наявність ознак нікчемності у договорах банківського вкладу (депозиту), що були укладені між ПАТ «Дельта Банк» та фізичними особами - клієнтами банку після 16.01.2015 включно. Дії певних осіб щодо перерахування з власних поточних рахунків коштів на вкладні (депозитні) рахунки інших фізичних осіб, відкриті в АТ «Дельта Банк», були зумовлені тим, що сума грошових коштів на рахунках клієнтів - ініціаторів операцій на момент здійснення операції перевищувала суму граничного розміру відшкодування грошових коштів ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб (200 000 грн.), і відповідно, з огляду на незадовільний стан платіжної дисципліни АТ «Дельта Банк», для таких клієнтів існували ризики щодо незадоволення кредиторських вимог в результаті ліквідації АТ «Дельта Банк» та реалізації його майна.

З огляду на це, вказані фізичні особи - платники ініціювали перерахування з власних поточних та вкладних рахунків на вклади (депозити) певної кількості інших фізичних осіб грошових коштів у розмірі, що є необхідним для подальшого відшкодування коштів ОСОБА_6 ініціатору переказу та/або отримувачу переказу.

При цьому, клієнти - ініціатори перерахування коштів, з огляду на наявність на власних рахунках залишків коштів, були кредиторами ПАТ «Дельта Банк» за відповідними договорами банківських вкладів та/або договорами банківських рахунків.

При цьому, зазначені операції із перерахування грошових коштів з поточних рахунків фізичних осіб на вкладні (депозитні) рахунки фізичних осіб, відкриті в ПАТ «Дельта Банк» були здійсненні в період дії Постанови Національного банку України № 692/БТ від 30.10.2014 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії проблемних». Відповідно до зазначеної Постанови було прийнято рішення про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних на строк 180 днів та запроваджено обмеження в його діяльності, зокрема, ПАТ «Дельта Банк» було заборонено проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб ОСОБА_6, крім договорів, укладених до набрання чинності Постановою, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків.

При цьому як зазначено в рішенні Виконавчої дирекції ОСОБА_6 (протокол №174/15 від 27.07.2015), керівників структурних підрозділів банку було повідомлено про обмеження здійснення певних операцій, встановлені постановою, лише 15.01.2015, а отже, факт надання переваги банком переваги кредиторам може бути доведений виключно щодо договорів банківського вкладу, укладених після 16.01.2015 включно...

Більш того, переважна більшість укладених Договорів банківського вкладу (депозиту) містять умову, що зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в Банку, або готівкою через касу банку. Відповідно до п. 5.11. Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», затверджених ОСОБА_9 директорів АТ «Дельта Банк» Протоколом № 14 від 20.03.2013 зарахування на вкладний (депозитний рахунок) грошових сум для вкладника від третьої особи не допускається. Фактично ж кошти вносились третіми особами, що є порушенням умов договору та правил, що є публічними.

Комісією було затверджено результати перевірки, якою було виявлено правочини (договори) за вкладними операціями, що є нікчемними згідно п. 7 ч. 3 ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», перелік таких правочинів наведено в Додатку № 1» (а.с.50-51).

Згідно із Додатком № 1 до Зазначеного вище протоколу до вказаних договорів відносяться Договори вкладу (договори укладені між позивачем та банком) (а.с.52).

16.09.2015 тимчасовою адміністрацією прийнято наказ щодо заходів, повязаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів) за вкладними операціями № 813, відповідно до якого вирішено застосувати наслідки нікчемності до Договорів вкладу на поточні рахунки фізичних осіб, які здійснили перерахування коштів на вкладні рахунки, відкриті відповідно до умов Договорів, на відповідність реєстру операцій, наведеному в Додатку № 2 , а також здійснити фактичне підтвердження таких проводок (а.с.53-54).

Відповідно до додатку № 2 зазначеного вище наказу до витягу з реєстру операцій входять Договори вкладу, де платником визначено ОСОБА_1, тобто позивача, а утримувачами: ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на Рахунки у сумах 1999 євро, 3950 євро та 895 дол. США (а.с.56).

22.09.2015 Наказом тимчасової адміністрації № 836 «Про внесення змін до Наказу № 813 від 16.09.2015» п. 1.5. викладено в іншій редакції: не застосовувати наслідки нікчемності Договорів вкладу в частині повернення коштів платникам, які перерахували кошти на вклади за такими Договорами… (а.с.60-61).

Відповідно до протоколу засідання комісії з питань вкладів фізичних осіб, призначеної наказом Уповноваженої особи ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» № 73 від 12.03.2015 прийняття наказу № 836 від 22.09.2015 зумовлено тим, що внаслідок реституції Банк повинен повернути перераховані кошти на рахунок первинного бенефіціара платника, з огляду на що на рахунку такого платника зявляться кошти, які підлягатимуть відшкодуванню ОСОБА_6. Оскільки платники за операціями, які призвели до збільшення гарантованої суми відшкодування, підлягають розблокуванню, зазначені клієнти отримують виплати від ОСОБА_6 в межах гарантованої суми. При цьому можуть мати місце звернення клієнтів, які отримували кошти від таких платників, до суду з позовами щодо визнання дій Уповноваженої особи незаконними та зобовязання включити отримувачів коштів в перелік вкладників та зобовязання ОСОБА_6 здійснити відшкодування коштів. В разі, якщо суд прийме рішення на користь клієнта, і зобовяже Банк включити такого отримувача в перелік вкладників, може мати місце подвійна виплата коштів: які повернуті внаслідок реституції та отримувачу буде виплачено ОСОБА_6 в рахунок рішення суду … (а.с.62-67).

23.09.2015 позивачу було повідомлено про нікчемність Договорів вкладу (а.с.88-90).

19.10.2015 позивачем до уповноваженої особи ФГВФО та ліквідації АТ «Дельта Банк» подано кредиторську вимогу за всіма договорами укладеними між позивачем та банком, просив визнати його кредитором АТ «Дельта Банк» (а.с.23).

Листом № 05-3099779 від 06.11.2015 позивача було проінформовано, про те що за результатами проведеної перевірки на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними, було виявлено, що Договори банківського вкладу (депозиту) 005-03616-250215 від 25.02.2015, 012-03727-260215 та 008-03727-260215 від 26.02.2015, є нікчемними відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» … Таким чином, інформацію щодо вищезазначених Договорів не включено до переліку вкладників АТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб (а.с.21).

Дані спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Законом України «Про банки і банківську діяльність».

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Як встановлено у судовому засіданні, 25.02.2015, 26.02.2015 між позивачем та АТ «Дельта Банк» було укладено Договори банківського вкладу (депозиту) 005-03616-250215, 012-03727-260215 та 008-03727-260215, відповідно до змісту яких АТ «Дельта Банк» зарахував вклади за даними договорами у відповідних сумах: 1999 євро, 3950 євро та 895 дол. США в строк до 02.03.2015, 12.03.2015, під узгоджені сторонами відсотки за користування коштами.

В той же час, 02.03.2015 на підставі постанови Правління Національного банку України за № 150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 за № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з якою з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк». Уповноваженою особою ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» призначено ОСОБА_7

ОСОБА_9 виконавчої дирекції ФГВФО № 71 від 08.04.2015 тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк» запроваджено на шість місяців з 03.03.2015 по 02.09.2015 включно.

ОСОБА_9 виконавчої дирекції ФГВФО № 147 від 03.08.2015 строк здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» продовжено по 02.10.2015 включно.

Постановою НБУ № 664 від 02.10.2015, відкликано банківську ліцензію та розпочато ліквідацію АТ «Дельта Банк».

ОСОБА_9 виконавчої дирекції ФГВФО № 181 від 02.10.2015 розпочата процедура ліквідації АТ «Дельта Банк» з 05.10.2015 по 04.10.2017 включно.

Отже, починаючи з 03.03.2015 Банк здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним в умовах роботи неплатоспроможних банків. Тобто, для правовідносин, що виникають під час здійснення тимчасової адміністрації, а в подальшому і ліквідації, у ПАТ «Дельта Банк», пріоритетними є норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа ОСОБА_6 зобовязана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Так, комісією з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ «Дельта Банк» було здійснено перевірку договорів (правочинів) за вкладними операціями, на предмет виявлення договорів (правочинів), що є нікчемними з підстав, передбачених частиною 3 статті 38 Закону.

За результатами перевірки виявлено наявність ознак нікчемності у ряді договорів банківського вкладу (депозиту), що були укладені між банком та фізичними особами - клієнтами ПАТ «Дельта Банк» після 16.01.2015 включно.

З урахуванням викладених вище норм, а також встановлених в ході розгляду справи обставин справи, суд приходить до висновку, що дії третіх осіб щодо перерахування з власних поточних рахунків коштів на вкладні (депозитні) рахунки позивача, відкриті в АТ «Дельта Банк», були зумовлені тим, що сума грошових коштів на рахунках клієнтів - ініціаторів операцій на момент здійснення операції перевищувала суму граничного розміру відшкодування грошових коштів ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб (200 000 грн.), і відповідно, з огляду на незадовільний стан платіжної дисципліни АТ «Дельта Банк», для таких клієнтів існували ризики щодо незадоволення кредиторських вимог в результаті ліквідації АТ «Дельта Банк» та реалізації його майна.

Встановлено, що фізичні особи - платники ініціювали перерахування з власних поточних та вкладних рахунків на вклади (депозити) певної кількості інших фізичних осіб грошових коштів у розмірі, що є необхідним для подальшого відшкодування коштів ОСОБА_6 ініціатору переказу та/або отримувачу переказу. При цьому, клієнти - ініціатори перерахування коштів, з огляду на наявність на власних рахунках залишків коштів, були кредиторами ПАТ «Дельта Банк» за відповідними договорами банківських вкладів та/або договорами банківських рахунків.

Таким чином, вказані операції призвели до того, що власник великого вкладу, залучивши кошти в сумі, що не перевищує граничного розміру відшкодування коштів за вкладами на рахунок позивача, фактично розділив суму власного вкладу на частини з метою отримання відшкодування коштів за власним вкладом в сумі, що перевищує розмір граничного відшкодування.

При цьому, зазначені операції із перерахування грошових коштів з поточних рахунків фізичних осіб на вкладні (депозитні) рахунки фізичних осіб, відкриті в ПАТ «Дельта Банк» були здійсненні в період дії Постанови Національного банку України № 692/БТ від 30.10.2014 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії проблемних». Відповідно до зазначеної Постанови було прийнято рішення про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних на строк 180 днів та запроваджено обмеження в його діяльності, зокрема, ПАТ «Дельта Банк» було заборонено проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб ОСОБА_6, крім договорів, укладених до набрання чинності Постановою, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків.

Незважаючи на заборону, АТ «Дельта Банк» були укладені депозитні договори з позивачем та проведено операції за результатами яких збільшилася гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб ОСОБА_6, що є порушенням Постанови Національного банку України № 692/БТ від 30.10.2014 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії проблемних», яка обовязкова до виконання, та діючого законодавства у сфері банківської діяльності. Постановою НБУ № 150 від 02.03.2015 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, що підтверджує законність прийнятих обмежень відносно АТ «Дельта Банк» постановою від 30.10.2014 № 692/БТ.

Тобто, за таких умов, укладання між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем договорів банківського вкладу, за якими здійснювалося зарахування коштів на вкладні рахунки від третіх осіб, які є кредиторами ПАТ «Дельта Банк», та які не могли розраховувати на відшкодування коштів за рахунок ОСОБА_6 з огляду на перевищення залишків на рахунках граничної суми відшкодування, мало наслідком надання ПАТ «Дельта Банк» кредиторам - фізичним особам переваги перед іншими кредиторами. При цьому така перевага полягала у можливості отримати відшкодування коштів за рахунок ОСОБА_6 через інших осіб.

Відповідно до п. 5.11. Правил банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», затверджених ОСОБА_9 директорів АТ «Дельта Банк» Протоколом № 14 від 20.03.2013 (з відповідними змінами) зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для Вкладника від третьої особи не допускається. Фактично ж кошти вносилися третіми особами, що є порушенням Правил, що є публічними.

Крім того, спрямованість мети на надання переваг окремим кредиторам підтверджує і зарахування грошових коштів на рахунок позивача - шляхом перерахування з відкритого в банку поточного рахунку іншої фізичної особи, що суперечить умовам договору банківського вкладу (п.1.8. Договору), п.5.11. Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», а також положень чинного законодавства, зокрема, Інструкції «Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», затвердженої Постановою Правління Національного банку України № 492 від 12.11.2003.

Так, згідно п. 10.19. Інструкції «Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», затвердженої Постановою Правління Національного банку України № 492 від 12.11.2003, на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті фізичної особи-резидента зараховуються: готівкова валюта внесена/переказана власником рахунку; валюта, перерахована з власного поточного або власного вкладного (депозитного) рахунку в іноземній валюті; валюта від здійснення уповноваженим банком за дорученням власника рахунку операцій з обміну валюти відповідно до нормативно-правових актів Національного банку з питань торгівлі іноземною валютою та умов договору банківського вкладу; кошти, перераховані з поточного рахунку іншої фізичної особи, якщо це передбачено договором банківського вкладу; нараховані проценти (дохід в іншій формі) за вкладом (депозитом), якщо це передбачено договором. Перерахування коштів у вказаний спосіб - шляхом перерахування з відкритого в банку поточного рахунку іншої фізичної особи, підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

В той же час, грошові кошти для позивача надходили всупереч умов договору. А тому, такі, грошові кошти не є вкладом в розумінні ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Між тим, позивачем та банком укладено додаткові угоди про викладення у іншій редакції п.1.8., де сторони узгодили, що: зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку Вкладника, відкритого в банку, або шляхом перерахування з відкритого в Банку поточного рахунку іншої фізичної особи резидента, або готівкою через касу Банку в день укладення сторонами цього договору. Виключно для цілей цього договору сторони домовились, що умови п. 5.11. Правил до відносин, що виникають на підставі цього Договору, не застосовуються.

Згідно ч. 1 ст. 627, ч. 1 ст. 628 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В той же час, відповідно до ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов'язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов'язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

Статтею 1058 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст. 633 ЦК України).

Таким чином, суд приходить до висновку, що в звязку із внесенням змін до депозитних договорів позивач має переваги перед іншими вкладниками банку, в той же час, доказів надання позивачу законом пільги суду не надані.

Правилами банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ «ДельтаБанк», затвердженими ОСОБА_9 директорів ПАТ «ДельтаБанк» від 20.03.2013, які є публічними та однаковими для всіх споживачів банківських послуг, повний текст яких розміщений на офіційному сайті банку, та які підлягають обовязковому застосуванню до спірних відносин, не передбачено виключень в частині надання права на здійснення зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум від третіх осіб.

Враховуючи викладене, укладені додаткові угоди до Договорів вкладу свідчать про надання позивачеві переваги банком при укладенні публічного договору перед іншими вкладниками-сторонами публічного договору та є нікчемними.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», нікчемний правочин є недійсним через невідповідність йоговимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Відповідно до п. 6 ст. 633 ЦК України умови публічного договору, які суперечать ч. 2 ст. 633 ЦК України та правилам, обовязковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 38 вказаного Закону, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, з тих підстав, що банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Частиною 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що уповноважена особа ОСОБА_6 має право, зокрема, повідомляти сторони за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів та звертатися до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення в разі виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку або інших осіб стосовно банку.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа ОСОБА_6 зобовязана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно з ч. 4 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа ОСОБА_6 протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Отже, з огляду на наведені норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноваженій особі для визнання правочинів нікчемними не потрібно вчиняти будь-яких дій. Правочин є нікчемним сам по собі, а не через те, що його необхідно визнавати таким. Нікчемність правочину достатньо лише виявити. У Законі України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначено, що уповноважена особа лише забезпечує перевірку правочинів на предмет виявлення таких, які вже є нікчемними. Тобто, уповноважена особа не визнає правочин нікчемним, а лише виявляє або забезпечує таке виявлення та фіксує даний факт.

Так, ч. 1 ст. 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Таким чином, слід зазначити, що чинне законодавство України розділяє два самостійні види: 1) нікчемного правочину, з підстав, визначених ст. 228 ЦК України, наслідки нікчемності якого застосовуються судом, та, 2) нікчемного правочину, з підстав визначених ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», визначення якого нікчемним може бути здійснено субєктом владних повноважень шляхом повідомлення сторін правочину у межах процедури тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Таким чином, виходячи з системного аналізу вище перелічених норм права та оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що відповідач під час процедури перевірки та виявлення правочинів, що є нікчемними, має діяти і діяв в межах процедури, визначеної Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». По даній справі Уповноважена особа направила на адресу позивача повідомлення про нікчемність правочину.

Структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків визначено в Законі України «Про банки і банківську діяльність».

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Законі України «Про банки і банківську діяльність», вклади фізичних осіб банків гарантуються в порядку і розмірах, передбачених законодавством України.

Статтею 5 цього Закону передбачено, що держава не відповідає за зобов'язаннями банків, а банки не відповідають за зобовязаннями держави, якщо інше не передбачено законом або договором.

За положеннями ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк відповідає за своїми зобовязаннями всім своїм майном відповідно до законодавства, а учасники банку відповідають за зобовязаннями банку згідно із законами України та статутом банку.

Поряд з цим, з метою захисту прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків в Україні функціонує система гарантування вкладів фізичних осіб.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати ОСОБА_6 відшкодування за вкладами встановлені Законом України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що ОСОБА_6 є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 2 Закону системою гарантування вкладів фізичних осіб є сукупність відносин, що регулюються цим Законом, суб'єктами яких є ОСОБА_6, Кабінет Міністрів України, Національний банк України, банки та вкладники.

Метою запровадження такої системи, згідно Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Водночас, особа яка вступає в комерційні відносини з конкретним банком, залучаючи власні кошти на депозит в банку, свідомо несе ризик неповернення вказаних коштів у випадку визнання банку неплатоспроможним та неможливістю виконання банком своїх зобовязань. Держава в особі ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб здійснює співпрацю з банками та гарантує повернення вкладникам банку повернення їх вкладів лише в межах визначеної суми. Проблемний банк не може повністю перекладати власні зобов'язання перед вкладниками на ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб, зокрема й шляхом внесення коригувань до структури банківського балансу шляхом збільшення чи зменшення зобов'язань банку перед окремими особами. Такі дії банку суперечать вимогам Закону та призводять до неправомірних відрахувань з ОСОБА_6.

Листом № 05-3099779 від 06.11.2015 позивача було проінформовано, про те що за результатами проведеної перевірки на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними, було виявлено, що Договори банківського вкладу (депозиту) 005-03616-250215 від 25.02.2015, 012-03727-260215 та 008-03727-260215 від 26.02.2015, є нікчемними відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються на нікчемному правочині.

Також суд звертає увагу, що нікчемність правочину встановлена Уповноваженою особою ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб.

Проте, позивач не пред'являє вимог щодо визнання такого правочину дійсним ані до ПАТ «Дельта Банк», ані до Уповноваженої особи ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб.

Окрім того, після запровадження ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації відносно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання НБУ банківської ліцензії й переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Чинним законодавством не передбачено задоволення вимог кредиторів поза межами процедури ліквідації банку.

З вимогою про включення у реєстр позивач, також, не звертався.

Вказане узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду України в постанові від 20.01.2015 у справі № 6-2001цс15 та від 13.06.2016 у справі №6-1123цс16.

Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, мав право скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів або призначення експертиз. Але з відповідними клопотаннями позивач та його представник до суду не зверталися. Судом неодноразово розяснювалось учасникам процесу положення ст.ст. 10, 11, 57-60, 61 ЦПК України та наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, а також те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про захист права споживача та стягнення суми за вкладом не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки в задоволенні позовних вимог судом має бути відмовлено, судові витрати понесені позивачем не відшкодовуються. На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 15, 204, 215, 228, 627, 628, 633, 1058 ЦК України, ст. ст. 2, 3, 34, 37, 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст. ст. 57, 58 «Про банки і банківську діяльність», ст.ст. 3, 4 8, 10, 11, 18, 57-60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя К.С. Маштак