АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
апеляційне провадження № 22-ц/796/7915/2017 Доповідач Заришняк Г.М
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарях - Гарматюк О.Д., Ткаченко І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2, та за апеляційною скаргою ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_3, на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 29 березня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Д.М., треті особи: ТОВ «Кей-Колект», ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позову зазначав, що 26.09.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_7 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за яким позичальник отримала кредит у сумі 100 000 доларів США. В забезпечення виконання даного кредитного договору 26.09.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки №94370, згідно з яким в іпотеку було передано квартиру АДРЕСА_1, яка належала їм на праві спільної часткової власності. В подальшому ПАТ «Укрсиббанк» на підставі договору факторингу № 1 від 12.12.2011 року відступило ТОВ «Кей-Колект» право вимоги за договором про надання споживчого кредиту та договором іпотеки. 09.06.2016 року з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо, що 20.04.2016 року приватним нотаріусом КМНО Щелковим Д.М. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29400094, згідно якого проведено державну реєстрацію права власності на вищезазначену квартиру за ТОВ «Кей-Колект». Позивач вважає вказане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя він не укладав з жодною юридичною особою, а тому у відповідача були відсутні правові підстави для реєстрації права власності на належну йому квартиру за ТОВ «Кей-Колект». З цієї ж підстави протиправними є дії приватного нотаріуса щодо внесення запису про обтяження №14305836. Також, позивач вказував на те, що реєструючи право власності на належну йому квартиру за іпотекодержателем, відповідачем порушено вимоги ст.ст. 3, 15, 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки вчинена ним дія не була пов'язаною із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном. Крім того позивач, посилався на те, що приватним нотаріусом залишено поза увагою той факт, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлено заборону примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті. Позивач також зауважив, що станом на 20.04.2016 року право користування вказаною квартирою мала малолітня дитина, а тому для прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відповідачу необхідний був дозвіл органу опіки та піклування, якого у нього не було.

Посилаючись на викладене, та з урахуванням уточнення до позовної заяви, просив задовольнити позов й визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.04.2016 р., згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект», а також зобов'язати відповідача скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності на вказану квартиру за ТОВ «Кей-Колект» та запис про обтяження №14305836.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 29 березня 2017 року у задоволенні позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Представник третьої особи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, вказуючи на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач ОСОБА_2, представник позивача та третьої особи підтримали апеляційні скарги з підстав та доводів, викладених в них.

Відповідач та треті особи: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, в поданих суду заявах просили задовольнити апеляційні скарги та розглянути справу у їх відсутність.

Представник третьої особи ТОВ «Кей-Колект» в судовому засіданні апеляційної інстанції 18.10.2017 р. заперечував проти поданих апеляційних скарг, а в подальшому в судове засідання 08.11.2017 р. не з»явився, про причини неявки не повідомив.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що відчуження спірної квартири відбулося з порушеннями вимог діючого законодавства та договору про іпотеку.

Проте колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 26.09.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та третьою особою по справі ОСОБА_7 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за яким позичальник отримала від Банку кредит у сумі 100 000 доларів США ( а.с. 5).

В забезпечення виконання даного кредитного договору 26.09.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки №94370, згідно з яким в іпотеку було передано квартиру АДРЕСА_1, яка належала їм на праві спільної часткової власності (а.с. 6-7).

Згідно з ч. 2 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір Факторингу № 1 та договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, відповідно до яких ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» свої права вимоги за зобов'язаннями ОСОБА_7 за договором про надання споживчого кредиту та договором іпотеки (а.с. 6-12).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 20 квітня 2016 року приватним нотаріусом КМНО Щелковим Д.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 29400094, на підставі якого проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект» (а.с. 14).

Не погоджуючись з діями приватного нотаріуса КМНО Щелкова Д.М. по проведенню державної реєстрації права власності та по прийняттю рішення про реєстрацію права власності на належну йому квартиру, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

З договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект»12.12.2011 року, вбачається, що необхідні вимоги щодо дотримання форми такого договору сторонами дотримані, оскільки він, так само як договори іпотеки, право вимоги за якими відступаються, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В.

Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною 1 статті 36 Закону України «Про іпотеку» визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону (ч. 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку»).

За приписами ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Заявник, зокрема, іпотекодержатель, - особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено іпотеку, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення іпотеки.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 10 Закону цього закону визначено, що державним реєстратором є нотаріус, як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Положеннями Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127, передбачено, що державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим порядком.

Статтею 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Як видно зі змісту договору іпотеки №94370 від 26.09.2008 року, він містить застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя. Порядок застосування позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки регламентовано в розділі 5 Іпотечного Договору. Так, п.5.1 та п.5.2 встановлено, що сторони дійшли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, яке здійснюється одним із наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: п.5.2.1 шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов»язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя в порядку, встановленому законом України «Про іпотеку»; п.5.2.2 шляхом отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від мені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя в порядку встановленому законом України «Про іпотеку».

Таким чином, у відповідності з умовами договору іпотеки позасудова передача предмету іпотеки у власність іпотекодержателю здійснюється лише в добровільному порядку та за згодою сторін на підставі складання окремого договору.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що під час відчуження вказаної квартири окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя щодо добровільної передачі іпотекодавцями спірної квартири у власність ТОВ «Кей - Колект» укладено не було, й іпотекодавці не надавали своєї згоди на передачу предмета іпотеки у власність іпотекодержателю, а тому були відсутні підстави для здійснення нотаріусом держаної реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «Кей - Колект».

Окрім того, відповідно до ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 р. (далі - Закон № 1304-7), протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу»та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

З огляду на статтю 3 вказаного Закону, він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира АДРЕСА_1, виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, її загальна площа не перевищує 140 кв.м. Квартира використовується як місце постійного проживання позичальника, тому підпадає під дію Закону № 1304-7.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що дії приватного нотаріуса КМНО ЩелковаД.М. щодо відчуження вищезгаданої квартири відбувалися в порушення вимог договору про іпотеку та вимог діючого законодавства.

Суд першої інстанції на дані обставини уваги не звернув, в зв'язку з чим прийшов до висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи.

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Пунктом 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 р. №3502/5, передбачено, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав, «заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили».

Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ від 26.10.2011 р. № 1141, у пункті 41 закріпив, що державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Отже, діючим законодавством закріплено, що скасування запису про реєстрацію права власності можливе у випадку скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності.

Враховуючи, що дії нотаріуса, які були пов'язані з переходом права власності на спірну квартиру є неправомірними, спосіб, за яким позивач втратив право власності на спірне майно, суперечив вимогам іпотечного договору та діючому законодавству, та приймаючи до уваги, що вказана кватира є єдиним житлом позивача та його родини, колегія суддів вважає необхідним: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.04.2016 р., індексний номер:29400094, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «Кей-Колект», а також зобов'язати відповідача скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності №14305812 за ТОВ «Кей-Колект» на вказану квартиру та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про обтяження №14305836, внесений ним на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 29400094 від 25.04.2016 р.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2, задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_3, задовольнити.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 29 березня 2017 року скасувати та постановити нове рішення, яким позов ОСОБА_2, задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.04.2016 р., індексний номер:29400094, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект.

Зобов'язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності №14305812 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» () на квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про обтяження №14305836, внесений ним на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 29400094 від 25.04.2016 р.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: