Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1Ію
Доповідач - Авалян Н.М.
Справа № 433/424/17
Провадження № 22ц/782/664/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2017 року місто Сєвєродонецьк

Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Авалян Н.М.

суддів - Єрмакова Ю.В., Кострицького В.В.

за участю секретаря - Попової Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на заочне рішення Троїцького районного суду Луганської області від 25 липня 2017 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив

02 березня 2017 року позивач ОСОБА_3 акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" (далі АТ "Укрексімбанк") звернувся до суду з позоом, в якому просив стягнути з відповідачки ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором, яка утворилась за період з 01 березня 2014 року по 09 лютого 2017 року в розмірі 5 289,81 гривень, з яких: 2 567,68 гривень - заборгованість за основним боргом (тіло кредиту); 2 722,13 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом. В обґрунтування позову зазначено, що відповідачка неналежним чином не виконує зобов'язання за договором про відкриття та обслуговування карткового рахунка з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту № НОМЕР_1 від 21 лютого 2014 року.

Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 25 липня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

З рішенням суду не погоджується позивач. В апеляційній скарзі просить його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В судове засідання особи, що беруть участь у справі не з'явились, що відповідно до частини 2 статті 305 Цивільного процесуального кодексу України не перешкоджає апеляційному розгляду справи з огляду на те, що вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги відповідно до вимог статті 303 Цивільного процесуального кодексу України, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 213 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено позовні вимоги, зокрема, не представлено договір, невиконанням умов якого обґрунтовано позов. А надані позивачем докази: розрахунок заборгованості та поточну виписку за контрактом суд вважав недостатніми для ухвалення рішення.

Апеляційний суд з цим висновком погоджується та зауважує наступне.

Основними ознаками кредиту є строковість, платність і зворотність. Надання безвідсоткових кредитів допускається як виняток у випадках, прямо передбачених законом. Враховуючи ці ознаки, істотними умовами кредитного договору, що визначені законом, є предмет, сума кредиту, строк повернення, розмір відсотків.

Відповідно до статей 11, 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України кожній заінтересованій особі слід довести факти, які обґрунтовують її юридичну позицію. Обов'язки сторін з доказування розподіляються таким чином: позивач повинен доказати факти, що свідчать про існування правовідносин, з приводу яких виник спір, і про порушення відповідачем прав і законних інтересів позивача; відповідач же повинен доказати ті факти, на які він посилається, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення договірної заборгованості за кредитним договором. Але в позовній заяві позивач не посилається на умови укладеного договору, а лише зазначає, що такий договір був укладений, однак в позові не зазначено, що з укладеного сторонами договору виникли кредитні зобов'язання, оскільки позивач посилається на укладання договору про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту.

З представлених позивачем письмових доказів не можливо визначити умови укладеного договору та зробити висновок про те, що між сторонами укладений саме кредитний договір.

Представлений позивачем розрахунок заборгованості є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідачів. Він не може підтверджувати існування заборгованості оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Крім того, розрахунком заборгованості не можна довести виконання умов договору кредиту. Розрахунок також не містить відомостей про істотні умови кредитного договору.

З вказаних вище підстав висновок суду про недоведеність позовних вимог належними та допустими доказами є правильним.

Апеляційний суд вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги про те, що відсутність примірника кредитного договору не може бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки матеріали кредитних справ позичальників, у тому числі відповідачки, залишились в місті Луганськ в приміщенні філії Банку, до яких Банк не має доступу з 2014 року у зв'язку з проведенням на території міста Луганськ антитерористичної операції. Тобто договір в оригіналі або в копії не може бути представлений суду з причин, які не залежать від Банку.

З цього приводу апеляційний суд зауважує, що зазначена обставина не звільняє позивача від обов'язку доказування позовних вимог. А крім того, сам по собі договір кредиту не є доказом надання кредитних коштів, у звязку з тим, що він за своєю правовою природою є консенсуальним договором, згідно якого на етапі підписання не виникають правовідносини за договором позики (стаття 1048 Цивільного кодексу України) та договором кредиту (стаття 1054 Цивільного кодексу України). В ньому зазначаються лише умови, порядок надання кредитних коштів, строки надання цих коштів, умови повернення тощо. Кожна банківська установа зазначає свій порядок надання коштів ( готівкою через касу банку або перерахування на певний рахунок). Тому, в предмет доказування по вказаній справі входить також факт виконання кредитного договору банком (видачу кредиту), що також позивачем не доведено.

Апеляційний суд також вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги про те, що банк звернувся до суду, не маючи можливості представити докази з незалежних від нього причин з метою недопущення пропуску строку позовної давності. З цього приводу апеляційний суд зауважує, що подання доказів є процесуальним обов'язком сторони. Обставини, на які посилається позивач, не є підставою для звільнення його від доказування, адже судові процедури повинні бути справедливими. У разі отримання доступу до банківських документів, які підтверджують спірні кредитні відносини з відповідачем після спливу строку позовної давності, позивач не позбавлений права звернутись до суду, заявивши клопотання про поновлення пропущеного строку, якщо відповідачем буде зроблено заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 308 Цивільного процесуального кодексу України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи наведене, керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313, 315, 317, 319, 323-325, 327 ЦПК України,

ухвалив

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" відхилити.

Заочне рішення Троїцького районного суду Луганської області від 25 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції - Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді