АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/489/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 20 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_10 , ОСОБА_11, служба у справах дітей Черкаської міської ради, -

в с т а н о в и л а :

Позивач звернулась до суду з позовом із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що їй на праві власності належала 1/2 частка квартири за адресою: бул. ШевченкаАДРЕСА_1, м. Черкаси. 27.11.2012р. ОСОБА_7, діючи на підставі довіреності позивачки від 24.06.2011р., продала зазначену частку квартири на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_9. Натомість довіреністю від 24.06.2011р. позивачка не уповноважувала ОСОБА_7 продавати її частку квартири іншим особам, окрім своєї племінниці ОСОБА_11. Тож оскільки ОСОБА_7 діяла з перевищенням наданих їй, як представнику, повноважень, то позивачка просила визнати недійним договір купівлі-продажу квартири від 27.11.2012р., в частині продажу 1/2 частки квартири, яка належала позивачці, та визнати за нею право власності на цю частку квартири.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити в нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, враховуючи слідуюче.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову , районний суд виходив із того, що в судовому засіданні позивачкою не надано доказів про відсутність її волевиявлення на укладання договору купівлі-продажу та перевищення представником своїх повноважень.

Відповідно до п.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 20.01.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_12, зареєстрованого в реєстрі за № 114, ОСОБА_13 продала, а ОСОБА_10 та ОСОБА_6, купили в рівних частках квартиру № 61, що знаходиться в будинку № 390 по бульвару Шевченка в місті Черкаси. Тобто позивач стала власником 1 /2 частини вказаної квартири (а.с.8-9).

24.06.2011р. ОСОБА_6 склала довіреність, якою уповноважила ОСОБА_7 користуватися та розпорядитися на власний розсуд повіреної продати або подарувати ОСОБА_11 належну довірительці спірну квартиру (а.с.10).

Проте, 27.11.2012р. ОСОБА_7 належну позивачці ОСОБА_6 частину квартири продала ОСОБА_8 та ОСОБА_9, уклавши оскаржуваний договір купівлі продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_14, зареєстрований в реєстрі за № 5233. За зазначеним Договором продавці продали, а покупці купили по ? частці в праві власності кожний квартиру № 61, що знаходиться в будинку № 390 по бульвару Шевченка в місті Черкаси. (а.с.11-12).

Таким чином ОСОБА_7 розпорядилася належною позивачці частиною квартири з перевищенням наданих їй повноважень та уклала договір не з тією особою, з якою вона мала намір його укласти.

Не відповідає дійсності висновок суду, щом волевиявленням ОСОБА_6 було відчуження частини квартири будь-якій особі, оскільки у довіреності зазначено, що квартира повинна бути відчужена саме ОСОБА_11 одним з способів відчуження: або шляхом укладення договору купівлі-продажу, або шляхом укладення договору дарування.

Таким чином волевиявлення позивачки було дійсно спрямоване на відчуження частини квартири, однак конкретній особі - її племінниці ОСОБА_11, а не будь-якій іншій особі.

Безпідставним є посилання суду на ч. З ст. 238 ЦК України, відповідно до якої представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

При укладенні відповідного договору про відчуження частини квартири ОСОБА_11 її представником був би її батько ОСОБА_10, а тому жодних перешкод для реалізації довіреності не було. Помилковість такого висновку суду пояснюються тим, що на думку суду ч. З ст. 238 ЦК України була б перешкодою для укладення договору купівлі-продажу частини квартири, але при цьому жодним чином не перешкоджала укладенню договору дарування. При укладенні вказаних правочинів жодним чином не змінюється ні родинний, ні правовий статус ОСОБА_11 та її матері ОСОБА_7, а тому жодної різниці для укладення одного з вказаних договорів не було.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що ОСОБА_7 діяла без перевищення наданих їй повноважень.

Безпідставним є висновок суду, що при укладенні оскаржуваного договору не були порушені права чи інтереси позивачки. При цьому суд приходить до такого висновку лише з пояснень ОСОБА_11, яка пояснила, що після укладення спірного правочину їй купили іншу квартиру, у якій вона має свою кімнату.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка вказувала, що підставою для визнання спірного договору недійсним є відсутність її волевиявлення на укладання такого договору, як співвласника спірної квартири, та перевищення представником своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 239 Цивільного кодексу України визначено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Згідно ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Якщо ж схвалення не відбулося, то зазначений правочин правових наслідків для того, кого представляють, не тягне і за його позовом визнається судом недійсним.

Так, оцінюючи наявність волевиявлення позивачки та його відповідність її внутрішній волі районний суд виходив з того, що 24.06.2011р. позивачка надала довіреність ОСОБА_7 якою уповноважила повірену користуватися та розпорядитися на власний розсуд належною позивачці часткою спірної квартири. Зміст довіреності також деталізує спосіб відчуження «продати або подарувати ОСОБА_11О.». Також в довіреності визначені особливості здійснення відчуження 1) на умовах та за ціну, які будуть визначатись повіреною самостійно, виходячи із розумної доцільності, 2) можливість представляти інтереси довірителя у взаємовідносинах з усіма без винятку установами та органами з питань повязаних з підготовкою документів до відчуження та 3) укладанням та оформленням договору відчуження (купівлі-продажу, дарування тощо). Для реалізації повноважень за довіреністю її змістом окремо визначено право повіреного 1) укладати та підписувати договори від імені довірителя, 2) розписуватися на договорах відчуження (купівлі-продажу, дарування тощо), 3) одержати гроші, виручені від продажу частини квартири та інші.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що ОСОБА_7 діяла без перевищення наданих їй повноважень.

Безпідставним також є висновок суду, що при укладенні оскаржуваного договору не були порушені права чи інтереси позивача. Оскільки у даному випадку про порушення своїх прав заявила саме позивачка , оскільки належна їй частина квартири була продана зовсім не тій особі, якій вона хотіла її відчужити.

Таким чином при укладенні оскаржуваного правочину представником позивача були вчинені дії з перевищенням наданих повноважень та укладено договір не з тією особою, з якою позивачка ОСОБА_6 мала намір укласти договір при наданні довіреності ОСОБА_7, у зв'язку з чим відбулося порушення її прав.

Також, колегія зазначає, що позивачкою строк позовної давності не пропущено, оскільки вона є громадянкою держави Ізраїль та постійно там проживає, а про оскаржуваний договір їй стало відомо лише у червні 2016 року.

Безпідставними є посилання відповідачів на те, що позивачці ще в січні 2013 року було відомо, що спірна квартира була продана сім»ї ОСОБА_9, а на виручені кошти позивачці були придбані дві інші квартири так як в матеріалах справи надані позивачкою докази про здійснення нею в період з 28.01. 2013 по 13.02. 2014 року на імя ОСОБА_10 та ОСОБА_10 переказів з держави Ізраїль на суму 141 300 доларів США.

Колегія суддів погоджується з доводами позивачки про те, що надаючи ОСОБА_10 право користуватись і розпоряджатись спірною частиною квартири АДРЕСА_2 на свій розсуд , позивачці лише в червні 2016 року стало відомо про її продаж сім»ї ОСОБА_9.

В матеріалах справи відсутні докази про те, що позивачкою без поважних причин пропущенний строк позовної давності.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2016 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити. Визнати частково недійсним договір купівлі продажу від 27. 11. 2012 року , посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_14 , зареєстрований в реєстрі № 5233 в частині продажу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , належну ОСОБА_6 на праві приватної власності ? частину

квартири № 61 по бул. Шевченка, буд.390 в м. Черкаси.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :