АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Борисової О.В., Пікуль А.А.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» - Мануілової Яни Ігорівни на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» про стягнення боргу по виплаті дивідендів,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 січня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «УКРНАФТА» про відстрочення виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 01 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» про стягнення боргу по виплаті дивідендів.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, представник ПАТ «УКРНАФТА» подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу скасувати та постановити нову про задоволення заяви.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не враховано те, що на сьогоднішній день існують обставини, що ускладнюють виконання рішення у справі, які не залежать від волі сторін. Так, на думку апелянта, судом безпідставно не враховано, про наявність мільярдної заборгованості третіх осіб перед ПАТ «УКРНАФТА», те, що існує реальний складний фінансовий стан товариства, а також ту обставину, що в такий стан його привели саме дії акціонерів.

У судовому засіданні представник заявника підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнить.

Представники стягувача заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Справа № 761/19354/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3098/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Рибак М.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і колегія суддів, виходив з того, що судом не встановлено обставин, які роблять неможливим виконання судового рішення та будь-яких виключних обставин для відстрочки його виконання.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував усіх існуючих обставин, що, на думку апелянта, переконливо вказують на необхідність відстрочення виконання рішення, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положенням ст.10 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони ті інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянтом не надано достовірних доказів та обґрунтувань, які б підтверджували незаконність ухвали суду першої інстанції та обґрунтованості заяви про відстрочення виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05.07.2016р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» про стягнення боргу по виплаті дивідендів.

Відповідно до ст.373 ЦПК України, за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

В пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26.12.2003р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» судам роз'яснено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 351 ЦПК і ст. 121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

На думку колегії суддів, апелянтом не надано, а ні суду першої інстанції, а ні під час апеляційного перегляду справи переконливих, належних та достовірних доказів на підтвердження скрутного матеріального становища, яке б підтверджувало реальність неможливості виконання рішення суду на даний час та обґрунтовувало б необхідність відстрочення рішення.

Підставою для відстрочки рішення суду не можуть слугувати недостатність коштів чи погіршення матеріального стану боржника, оскільки відстрочення виконання рішення порушує права позивача на отримання належних йому коштів у розумний строк.

На думку колегії суддів, підставою для відстрочення виконання рішення можуть бути тільки обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення на даний час, проте таких даний заявником надано не було, а доказування та судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, керуючись вимогами процесуального законодавства України, а також принципами законності та справедливості, правильно визначився із виниклими правовідносинами та, на основі усіх наявних в матеріалах справи доказів, законно відмов у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» про стягнення боргу по виплаті дивідендів.

Враховуючи викладене, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 січня 2017 року колегія суддів вважає обґрунтованою та такою, що постановлена з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухвали суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п.1 ч. 2 ст. 307, ст.ст.312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» - МануіловоїЯни Ігорівни відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді