Справа № 308/9527/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Меркуловій Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді позовну заяву ОСОБА_1 до Великодобронської сільської ради, про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до Великодобронської сільської ради за якою просить суд: визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1 право власності на житловий будинок з належними до нього підсобними приміщеннями та спорудами в с. В.Добронь, Ужгородського району, по вул. Гарб, 2 в цілому (згідно технічної документації) від 22.08.2015 р.

В обґрунтування позову позивач зазначив наступне.

23 лютого 2011 року померла мати позивачки ОСОБА_2 Пірошка Йосипівна, яка постійно проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2, в приватному будинку під номером 2. Житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами належав на праві приватної власності померлій. Забудовником будинку була померла, що підтверджується випискою з по господарської книги виданої Великодобронською сільською радою. Цей факт підтверджується і на підставі Технічного паспорту на житловий будинок від 10.09.1988 року. Позивачка разом із померлою матірю ОСОБА_2 Пірошка Йосипівною та сімєю проживали за вказаною адресою та вели спільне господарство. Покійна мати залишила заповіт засвідчений Великодобронською сільською радою 21.11.1998 року за № 67. Крім цього покійна мати відповідно мала у приватній власності земельну ділянку площею 0,51 га призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд по вул. Гарб, 2. Ця земельна ділянка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЗК № 012-13187, що позивачка прийняли може оформити в нотаріальному порядку (копія державного акту додається). Так як на день смерті позивачка проживала разом з спадкодавцем вважається такою, яка у встановленому законом порядку та строки прийняла спадщину після померлої матері, але позаяк на будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами інших правовстановлюючих документів немає в нотаріальному порядку оформити спадщину на будівлі немає можливості. Про це свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії виданого державним нотаріусом ОСОБА_3, який завів спадкову справу. Відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії зумовлена відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок.

Інших спадкоємців по заповіту чи закону, які б мали право на частку у спадщині немає.

Позивач та її представник у судове засідання не прибули, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи були судом належним чином повідомлені. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Від представника відповідача до суду надійшло клопотання від 20.01.2017 року про розгляд справи за його відсутності за наявними у матеріалах справи доказами.

Оскільки сторони та їх представники не прибули у судове засідання, судом у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з урахуванням наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 листопада 1998 року ОСОБА_2 Пірошка Йосипівна, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканка с. Велика Добронь, вул. Суворова, 2, Ужгородського району Закарпатської області, склала заповіт за яким все своє майно, де б воно не перебувало і у чому б не полягало, та взагалі все те, що належить їй та буде належати на день її смерті і на то, що за Законом вона буде мати право, вона заповіла своїй доньці ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає за тією ж адресою.

Відповідно до свідоцтва про смерть, серії І-ФМ № 113191, ОСОБА_2 Пірошка Йосипівна, померла 23 лютого 2011 року.

Свідоцтвом про народження серії ЯЯ № 006840 підтверджується, що ОСОБА_4 без по батькові, народилася від ОСОБА_5.

Згідно свідоцтва про одруження серії ІІ-АГ № 190824 ОСОБА_4 уклала шлюб із ОСОБА_6, після реєстрації їй було присвоєне прізвище «Молнар».

З наданих суду доказів також вбачається, що земельна ділянка в с. В.Добронь Великодобронської сільської ради площею 0,51 га для обслуговування житлового будинку і господарських приміщень та ведення особистого підсобного господарства належить ОСОБА_2 Пірошкі Йосипівні, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ЗК № 012-13187.

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду по вул. Суворова, 2, в с. В. Добронь житловий будинок загальною площею 84,10 кв.м., житловою 39,0 кв.м. та допоміжні приміщення 45,10 кв.м. належали ОСОБА_2 Пірошка Йосипівні.

Випискою із по господарської книги від 13.09.2016 ороку № 3169, виданою Великодобронською сільською радою підтверджується, що у погосподарському обліку дійсно закріплений особовий рахунок № 360, сторінка № 84, книга № 4 та домоволодіння забудовником якого є ОСОБА_2 Пірошка Йосипівна закінчене будівництвом у 1970 році за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. В. Добронь, вул. Гарб, 2, назва вулиці змінювалася з Суворова на Гарб.

Відповідно до довідки, виданої Великодобронською сільською радою від 06.09.2016 року № 3101 на день смерті ОСОБА_2 Пірошки Йосипівни за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. В. Добронь, вул. Гарб, 2, були зареєстровані: дочка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, внук ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, внук ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, внук ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_7, внук ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_8, правнук ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_9.

За постановою від 15.09.2016 року державного нотаріуса Ужгородської районної державної нотаріальної контори було відмовлено ОСОБА_11 Єлізаветі у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в с. Велика Добронь, вул. Гарб, 2, через відсутність правовстановлювальних документів на цей будинок.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Як зазначено у ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1233, 1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснено, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31

січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

При вирішенні зазначеної категорії справ позитивною є практика Турійського районного суду Волинської області.

Рішенням цього суду визнавалось право власності на будинки у порядку спадкування за наявності таких документів:

- виписок із погосподарських книг про те, що будинок належав спадкодавцеві;

- технічного паспорту на будинок;

- висновку спеціалістів щодо технічного стану будинку, дотримання санітарних, протипожежних вимог;

- рішення ради та договору про надання земельної ділянки у безстрокове користування для будівництва будинку;

- відмови виконкому місцевої ради в оформленні права власності;

- постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що оскільки будинок за адресою: Ужгородський район, с. В. Добронь, вул. Гарб, 2,відповідно до виписки із погосподасрької книги був закінчений будівництвом у 1970 році, розиташований на земельній ділянці, яка виділялася ОСОБА_2 Пірошкі Йосипівні

для обслуговування житлового будинку і господарських приміщень, наявний технічний паспорт на цей будинок, та наявна постанова державного нотаріуса Ужгородської районної державної нотаріальнеої контори від 15.09.2016 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а виникнення права власності на житлові будинки у той період не залежало від державної реєстрації цього права, відтак наявні всі підстави для визнання права власності позвиача на цей будинок в порядку спадкування, та, відповідно, для задоволення позову.

Витрати із сплати судового збору у відповідності до ст. 88 ЦПК України слід покласти на позивача, оскільки позов відповідачем не оспорюється.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 294 ЦПК України, ст.ст. 1218, 1220, 1221, 1233, 1235, 1236, 1268 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1 право власності на житловий будинок з належними до нього підсобними приміщеннями та спорудами в с. В.Добронь, Ужгородського району, по вул. Гарб, 2 в цілому.

Витрати із сплати судового збору у відповідності до ст. 88 ЦПК України покласти на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_12