АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/643/17 Справа № 204/1315/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Самсонова В. В. Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Лаченкової О.В.,

при секретарі Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі, за період якого у них народилися малолітні діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Шлюб сторін розірвано, діти проживають з ним, позивачем; відповідачка не цікавиться станом здоров'я дітей, їх життям та побутом, участі у вихованні та утриманні дітей не приймає. Тому позивач просив позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, стосовно доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також стягувати щомісячно, на його користь, на утримання малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_4 по 1/6 частині з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого на день стягнення, для дитини відповідного віку, з дня подачі заяви до досягнення кожною дитиною повноліття.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 в частині вимоги про стягнення аліментів залишено без розгляду за заявою позивача (а.с. 84).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення його позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що між сторонами 11 лютого 2005 року було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1, виданого повторно Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 01 березня 2015 року, актовий запис №56 від 11.02.2005 року (а.с.3).

Позивач та відповідачка є батьками малолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого повторно 22.01.2015 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №169 від 02.03.2005 року (а.с.4), та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, виданого повторно 22.01.2015 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №813 від 26.08.2008 року (а.с.5).

Згідно копії заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпрпоетровської області від 19 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 - шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили 02.11.2015 року (а.с.6). Вказаним рішенням, зокрема, встановлено, що на час його ухвалення (19.08.2015 року) шлюбні відносини сторін припинені.

Малолітні діти ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживають разом із своїм батьком АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що з часу розлучення сторін - з серпня 2015 року - відповідачка належної участі у вихованні та утримання вказаних вище малолітніх дітей не приймає, що стверджується, зокрема, показами допитаних у якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які є класними керівниками ОСОБА_4 і ОСОБА_5. Крім того, вказаний факт визнано особисто відповідачкою у судових засіданнях, що стверджується журналом та звукозаписом судових засідань апеляційного суду.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 також пояснили, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 навчаються в початковій школі КЗО СЗШ №51 ДМР. Діти характеризуються позитивно, доброзичливі, виховані, виконують шкільний матеріал. Дітьми опікується їх батько, вони мають все необхідне для навчання у школі, якісно вдягнені. Мати школу не відвідує; єдиний раз вона спілкувалась з вчителями та завучем школи 23 лютого 2017 року, тісного контакту з дітьми не відбулося. Школа перешкод для спілкування матері з дітьми не створює.

Викладене вище стверджується також довідками КЗО СЗШ №51 ДМР від 06.01.2017 року, письмовими характеристиками дітей на а.с. 188, 189, 190.

Позивач є працездатним, працює, за місцем роботи і проживання характеризується виключно позитивно, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває (а.с. 179, 180 - 182, 186, 187, 191, 192).

Судом встановлено, що між сторонами існують вкрай неприязні стосунки, що визнано відповідачкою, не заперечується позивачем та стверджується журналом і звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції.

Згідно витягу з кримінального провадження №0001354, 18.05.2014 року ОСОБА_8 звернулась із заявою, згідно якої 17.05.2014 року близько 22.30 годин невстановлена особа, знаходячись по АДРЕСА_1, спричинила їй тілесні ушкодження.

Згідно висновку експерта КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» за № 4388е від 26.11.2016 року у ОСОБА_3, за даними наданої медичної документації та при огляді, виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої великогомілкової кістки у нижній третині зі зміщенням уламків та закритого перелому лівої малогомілкової кістки у нижній третині зі зміщенням уламків; виявлені тілесні ушкодження відносяться до середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров»я; пошкодження є нехарактерними для спричинення при падінні з висоти власного зросту (як з наданням тілу прискорення, так і без нього) та ударом об тупу тверду поверхню.

У висновку експерта, зі слів відповідачки, зазначено, що 17.05.2014 року її чоловік вдарив її рукою по голові, схопив руками за волосся та потяг до стіни, схопив за шию та бив ногою по лівій нозі, потім штовхнув її на підлогу, закрив їй однією рукою рота, а іншою душив за шию, потім бив в область лівої нирки, ногою бив по лівій нозі, викручував їй руки, стрибнув на живіт , душив за шию та викручував руки, потім він встав та бив ногою по лівій нозі.

З висновку експерти також вбачається, що відповідачка перебувала, у зв»язку з вказаними вище травмами, на стаціонарному лікуванні з 18.05.2014 року по 26.06.2014 року, з 06.08.2014 року по 20.08.2014 року, з 03.11.2014 року по 17.11.2014 року, з 16.10.2015 року по 09.11.2015 року, з 04.03.2016 року по 24.03.2016 року.

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного хворого КЗ «ДЦРЛ» ДОР від 19.01.2017 року, відповідачка до цього часу проходить амбулаторне лікування у зв»язку з вказаними вище травмами (а.с. 197).

Згідно довідки управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області від 17.02.2017 року, відповідачка, у зв»язку з інвалідністю другої групи, отримувала пенсію з 09.09.2014 року по 30.09.2016 року у розмірі 1130,0 грн. щомісячно.

В судовому засіданні суду першої інстанції оглянуті матеріали справи окремого провадження Самарського районного суду м. Дніпропетровська №206/2799/2016-ц, з рішення у якому від 23.05.2016 року вбачається, що Комунальному закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР було відмовлено в задоволенні його заяви про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_3, а в самому рішенні судом встановлено, що, в момент надання пояснень, ОСОБА_3 не виявляла явної неадекватності, поводила себе спокійно, чітко висловлювала свою думку. В судовому засіданні не підтвердилася та обставина, що ОСОБА_3 вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, безпорадна і не здатна самостійно задовольнити основні свої життєві потреби. З матеріалів вказаної справи вбачається, що 18.05.2016 року відповідачка була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня».

Відповідачка психічних захворювань не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що підтверджується листами Комунального закладу «Дніпропетровська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради від 19.07.2016 року за №209 та від 12.08.2016 року за №236 (а.с. 194, 195).

Колегія приймає до уваги пояснення відповідачки, яка зазначає що з часу отримання вказаної вище травми перебуває у стресовому стані, боїться позивача, не має коштів для відвідування дітей, має незадовільний стан здоров»я; тимчасово проживала в іншому населеному пункті - АДРЕСА_2 - у приміщенні, яке не придатне для проживання дітей, згідно акту від 03.08.2016 року, складеного представниками Служби у справах дітей Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області (а.с.97).

Крім того, згідно довідки від 18.01.2017 року за №7/д, відповідачка відвідує КЗ «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» ДОР» та з 20.10.2016 року отримує допомогу в формі надання тимчасового притулку (а.с. 196).

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради від 07.06.2016 року за №830, орган вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно її малолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.76).

Відповідно до пояснень представника органу опіки та піклування у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, спілкування представника органу з відповідачкою жодного разу не здійснювалось, що стверджується журналом та звукозаписом процесу.

Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє їх від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Статтею 164 Сімейного кодексу України передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Батько або мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона: 1) не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктом 15 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов'язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з'ясування його позиції й обґрунтувань.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Виходячи з викладеного та інтересів дітей, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; встановивши, що відповідачка має бажання та намір спілкуватися з дітьми, приймати участь у їх вихованні та утриманні, але у зв»язку з отриманою травмою, незадовільним станом здоров»я, складним матеріальним положенням та вкрай неприязними стосунками з позивачем має певні проблеми у виконання своїх батьківських обов»язків; приймаючи до уваги, що законодавством передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав, - колегія дійшла висновку про невстановлення факту винної поведінки відповідачки та відсутність підстав для застосування крайнього заходу - позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав стосовно дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Отже, рішення місцевого суду про відмову у задоволенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав є обґрунтованим, правомірним, справедливим, тому підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Колегія звертає увагу, що позивач не позбавлений права звернення до суду з позовом про позбавлення відповідачки батьківських прав з посиланням на інші обставини чи з інших підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крімвипадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального закону, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2016 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий

Судді