Справа № 381/2217/16-ц Головуючий у І інстанції Осаулова Н. А.
Провадження № 22-ц/780/773/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 15.03.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

15 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Ігнатченко Н.В.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Сушко Л.П.,

за участю секретаря: Волинець Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 8 листопада 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулися до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 28 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № LGY0G00000136, згідно умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 8 500,00 дол. США у вигляді не поновлювальної кредитної лінії зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 28 вересня 2027 року включно.

Відповідно до умов укладеного договору, погашення заборгованості за цим договором здійснюється щомісяця з 23 по 30 число шляхом надання позичальником банку коштів (щомісячний платіж) у сумі 87,18 дол. США для погашення кредиту, процентів та винагороди.

Оскільки ОСОБА_2 свої зобовязання за цим договором належним чином не виконувала, у неї станом на 11 травня 2016 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 6 720,36 дол. США, що за офіційним курсом НБУ складає 169 285,85 грн., яку позивач просив стягнути на свою користь.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 8 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що 28 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № LGY0G00000136, згідно умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 8 500,00 дол. США у вигляді не поновлювальної кредитної лінії зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 28 вересня 2027 року включно.

Відповідно до п. 7.1. укладеного договору, погашення заборгованості за цим договором здійснюється щомісяця з 23 по 30 число шляхом надання позичальником банку коштів (щомісячний платіж) у сумі 87,18 дол. США для погашення кредиту, відсотків та винагороди.

Встановлено, що позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі, проте відповідач прийняті на себе зобовязання належним чином не виконувала, своєчасно платежі в рахунок погашення кредиту не вносила, а тому станом на 11 травня 2016 року має заборгованість в загальному розмірі 6 720,36 дол. США, що за офіційним курсом НБУ складає 169 285,85 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 5 905,48 дол. США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 462,99 дол. США, заборгованості по комісії за користуванням кредитом 22,42 дол. США, штрафу (фіксованої частини) 9,92 дол. США та штрафу (процентна складова) 319,54 дол. США, що має своє відображення у наданому розрахунку заборгованості.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що банк підвищив процентну ставку за кредитним договором, не повідомивши про це належним чином позичальника, а тому заборгованість за кредитним договором виникла внаслідок неправомірних дій позивача.

Проте колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, позивачем було встановлено процентну ставку за користування кредитом у розмірі 11,04 % річних, тобто як і передбачено пунктом 7.1. розмір процентів встановлений 0,92 % щомісяця.

Крім того, з цього ж розрахунку вбачається, що з 30 листопада 2008 року розмір процентної ставки в односторонньому порядку був збільшений до 13,08 %.

В матеріалах справи наявне повідомлення від 31 грудня 2008 року, яке відправлене позивачем засобами поштового звязку 8 січня 2009 року на адресу, яка зазначена в кредитному договорі, а саме: АДРЕСА_1, в якому відповідач повідомляється про те, що починаючи з 2 березня 2009 року процентна ставка за кредитним договором буде підвищена.

Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 653 ЦК України в разі зміни договору зобовязання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

За ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Отже, якщо сторонами кредитного договору досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитним договором з дотриманням певної процедури, то такі умови повинні виконуватись сторонами з моменту досягнення домовленості.

Із системного аналізу положень ст. ст. 5, 627, 629, 653 ЦК України випливає, що якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов із додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення розміру процентної ставки є правомірним.

Зі змісту п. 2.3.1 кредитного договору вбачається, що належним повідомленням про встановлення нового розміру процентної ставки за кредитом та новим графіком платежу є відправлення повідомлення, а не його отримання. Такі умови договору є домовленістю сторін.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув увагу, що сторони кредитного договору домовились про підстави та механізм збільшення процентної ставки, який полягає у направленні кредитором на адресу позичальника листа з повідомленням про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки; банком дотримано установлений п. 2.3.1 кредитного договору порядок повідомлення позичальника про зміну розміру процентної ставки.

Суд першої інстанції не дав належної оцінки доводам банку, що ОСОБА_2 була обізнана про підвищення процентної ставки, зокрема до 2013 року вносила платежі за зміненою процентною ставкою, після чого допустила порушення умов договору, але знову повернулась до графіку платежів, остаточно прострочивши платежі лише на початку 2015 року, тобто не спростовано надані банком докази того, що позичальником було вчинено дії щодо прийняття такої пропозиції, і при цьому як встановлено апеляційним судом та не заперечувалося відповідачем, 27 жовтня 2007 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1/1-1 до кредитний договір № LGY0G00000136 від 28 вересня 2007 року, в якій узгоджено зміну відсоткової ставки до 12,58 % починаючи з дати її укладення.

Крім того, ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України (з врахуванням положень Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», який набрав чинності з 10 січня 2009 року) передбачено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку.

Якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», тобто до 9 січня 2009року.

Такий правовий висновок викладено і в постанові Верховного ОСОБА_3 України від 19 грудня 2012 року № 6-144цс12, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України на вищевказані положення закону уваги також не звернув, встановивши, що 30 листопада 2008 року банком було прийнято рішення про збільшення розміру процентів, тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», помилково застосував до спірних правовідносин ст. 1056-1 ЦК України щодо нікчемності умови договору про одностороннє збільшення процентної ставки.

Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні та допустимі докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

За таких обставин, дослідивши поведінку позичальника після прийняття банком рішення про зміну процентної ставки, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені, апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову не ґрунтується на матеріалах справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача стягуються документально підтвердженні судові витрати, понесені позивачем, а саме 2539,29 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 2793,22 грн. за подання апеляційної скарги, а всього 5 332 грн. 51 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 310, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк задовольнити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 8 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість в загальному розмірі 6 720,36 дол. США, що за офіційним курсом НБУ складає 169 285,85 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 5 905,48 дол. США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 462,99 дол. США, заборгованості по комісії за користуванням кредитом 22,42 дол. США, штрафу (фіксованої частини) 9,92 дол. США, штрафу (процентна складова) 319,54 дол. США, та судові витрати в сумі 5 332 грн. 51 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Ю.М. Кулішенко

ОСОБА_3