Справа № 159/3539/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Бондар В.М.
Провадження № 22-ц/773/409/17 Категорія: 27 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Осіпука В.В., Матвійчук Л.В.,

з участю: секретаря - Губарик К.А.,

представника позивача - Мельник В.М.,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою позивача на рішення Ковельського міськрайонного суду від 18 січня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 18.01.2017 року у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку (далі - ПАТ КБ) "ПриватБанк" відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ «ПриватБанк», покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.04.2010 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" і ОСОБА_3 укладено договір б/н шляхом підписання заяви позичальника, в якій указано, що вона разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3 договір про надання банківських послуг (кредитний договір) (а.с.6-31).

Відповідно до умов договору ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредиту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Строк дії картки встановлений до 31.07.2013 року (а.с.59).

Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не інформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк.

Виходячи із строку дії картки, зазначений договір не може діяти довше цього строку. З цього випливає, що згаданий кредитний договір, а відтак і строк виконання зобов'язань за ним закінчився 31.07.2013 року.

Пунктом 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки - пені, штрафів, витрат банку складає 50 років.

У вказаній заяві зазначено, що ОСОБА_3 ознайомився та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, проте в ній домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

Із долучених до матеріалів справи Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що останні не містять підпису позичальника.

Крім того, матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме вказані Умови та правила розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Відповідач ОСОБА_3 не виконав своїх зобов'язань за вказаним договором, унаслідок чого в нього перед ПАТ КБ "ПриватБанк" виникла заборгованість в розмірі 11117 грн. 79 коп., що підтверджується наданим банком розрахунком (а.с.4-5).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, яка відповідно до положень частини першої статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України.

Крім того, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 р. у справі №6-14цс, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього місяця строку дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього місяця дії картки.

Умовами укладеного між сторонами кредитного договору передбачено, що погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, отже в даному випадку, як зазначалося вище, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником свого зобов'язання.

Місцевим судом встановлено, що відповідачем останній платіж за кредитним договором було здійснено 09.08.2012 року на суму 150 грн., що підтверджується розрахунком банку (а.с.4-5), а тому починаючи з наступного дня - 10.08.2012 року, розпочався перебіг строку позовної давності для періодичних щомісячних платежів (що сам визнав позивач у своїх поясненнях від 04.01.2017 року), в межах якого банк вправі був звернутися до суду із вимогою до позичальника про захист свого цивільного права або інтересу, який закінчився 10.08.2015 року. Строк виконання зобов'язань щодо повернення кредиту в повному обсязі за цим договором закінчився в день закінчення строку дії картки 31.07.2013 року, а тому позовна давність щодо стягнення заборгованості за згаданим договором для позивача почала свій перебіг з наступного дня, тобто з 01.08.2013 року і закінчилася 01.08.2016 року.

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з вимогою про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором з пропуском загального строку позовної давності, оскільки строк для звернення з вимогою сплинув 01.08.2016 року, а ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом лише 20.09.2016 року, виходячи із штампу суду (а.с.2-3), а за датою, вказаною в позовній заяві - 26.08.2016 року, тобто після спливу позовної давності (а.с.3 зворот).

Відповідач скориставшись правом, наданим йому чинним законодавством, 18.01.2017 року звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності (а.с.100-101), що відповідно до положень ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

На підставі викладених обставин, колегія суддів, проаналізувавши матеріали справи та виходячи з предмета заявленого позову, приходить до висновку, що ухвалене місцевим судом рішення про відмову в задоволенні позовних вимог банку відповідає вимогам закону.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевого суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду від 18 січня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: