Номер провадження: 22-ц/785/2673/17
Головуючий у першій інстанції Трушина О.І.
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2017 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Сегеди С.М.

Кононенко Н.А.

при секретарі Цихиселі Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності у порядку спадкування за закономза апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 14 грудня 2016 року,

встановила:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований по АДРЕСА_1, у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, та визначити порядок користування земельною ділянкою, розташованою за вказаною адресою.

Свої вимоги мотивує тим, що після смерті матері він, як спадкоємець за законом першої черги, звернувся до державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області для оформлення права на спадщину, але листом № 2501/02-14 від 23 вересня 2013 рок, йому було відмовлено і рекомендовано звернутися до суду, так як спадкодавцем за життя не проведено державну реєстрацію права власності.

Іншим спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері є його брат ОСОБА_4, який різними способами перешкоджає йому в оформленні права на відповідну частку у спадщині та не впускає його у зазначений будинок, в якому вони проживали разом з матір'ю до та після її смерті. У зв'язку з викладеним він звернувся з позовом до суду.

В судовому засіданні:

- позивач на задоволенні позовних вимог наполягав та пояснив, що він фактично прийняв спадщину після смерті матері. На час відкриття спадщини він був зареєстрований у будинку, про що свідчить штамп в паспорті. Державним нотаріусом після смерті батька були видані свідоцтва про право на спадщину та про право власності, але мати не зареєструвала право власності у встановленому законом порядку, у зв'язку з чим нотаріусом йому було відмовлено в оформленні права на спадщину і рекомендовано звернутися до суду;

- відповідач в судове засідання не з явився.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності у порядку спадкування за законом - задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, по АДРЕСА_1, у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

В іншій частині позовну заяву залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення Біляївського районного суду Одеської області скасувати повністю, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне в її задоволенні відмовити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно з вимогами ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Задовольняючи вищевказані позови суд першої інстанції, на підставі матеріалів даної справи правильно виходив з наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5, мати позивача та відповідача (а.с. 12).

Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований по АДРЕСА_1, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Калашніковою Н.Н. 23 травня 1990 року та зареєстрованого у реєстрі за № 1-1188 та свідоцтва про право власності, посвідченого державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Калашніковою Н.Н. 23 травня 1990 року та зареєстрованого у реєстрі за № 1-1190 (а.с. 06, 07).

Позивач та відповідач є синами померлої ОСОБА_5 (а.с. 38, 40), а тому згідно ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 р.) являються спадкоємцями за законом першої черги.

23 вересня 2013 року позивач звернувся до державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області для оформлення права на спадщину, але листом № 2501/02-14 від 23 вересня 2013 року йому було відмовлено і рекомендовано звернутися до суду, так як спадкодавцем за життя не проведено державну реєстрацію права власності (а.с. 05).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, ОСОБА_5 успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, спадкове майно, яке складається з 1/2 частини житлового будинку, загальною житловою площею 25,20 кв.м, і надвірних споруд: літньої кухні, кладової, сараю, погрібу, огорожею, мостінням, басейну, які знаходяться в АДРЕСА_1 та розташовані на земельній ділянці колгоспу (а.с. 06).

Згідно свідоцтва про право власності, ОСОБА_5, яка є дружиною ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, належить 1/2 частка у спільному майні, набутому названим подружжя за час шлюбу. Спільне майно, право власності на яке в зазначеній частці посвідчується за ОСОБА_5 складається з житлового будинку, загальною житловою площею 25,20 кв.м і надвірних споруд: літньої кухні, кладової, сараю, погребу, огорожею, мостінням, басейну, які знаходяться в АДРЕСА_1 та розташовані на земельній ділянці колгоспу (а.с. 07).

У вищевказаних свідоцтвах державним нотаріусом вказано, що вони підлягають державній реєстрації в Одеському БТІ.

Однак, ОСОБА_5 за життя не здійснила державну реєстрацію права власності, не оформила своїх спадкових прав, при цьому фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2. По день його смерті вони проживали разом за адресою: АДРЕСА_1, вели спільне господарство, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Біляївської міської ради № 234 від 27 січня 2014 року (а.с. 29).

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном, або подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Як вбачається з матеріалів даної справи, позивач фактично прийняв спадщину після смерті матері, оскільки постійно проживав з нею по день її смерті та вступив в управління майном (а.с. 10).

Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно.

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку про можливість задоволення вищевказаного позову.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що відповідач не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх заперечень щодо вищевказаного позову, що є обов'язком сторін згідно з засадами змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 14 грудня 2016 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності у порядку спадкування за законом -залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко

С.М. Сегеда