справа №176/1105/16-ц
провадження №2/176/125/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

02 березня 2017 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Волчек Н.Ю.,

з участю секретаря Ханіної М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Жовті Води цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про виселення, -

ВСТАНОВИВ:

24 березня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із зазначеною вище позовною заявою, де просить ухвалити судове рішення, яким виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані в квартирі, розташованій за адресою: Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Хмельницького, б. 25 кв. 13 та стягнути судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 05.12.2007 року сторони уклали кредитний договір № DNJ0GI, відповідно до п.1.1. якого позивач зобовязався надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 50 000,00 грн. строком до 05.12.2017 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором сторони 05.12.2007 року уклали договір іпотеки № DNJ0GI, згідно з п. 1.1. якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 47,70 кв.м, житловою площею 27,60 кв.м, яка розташована за адресою: м. Жовті Води, вул. Хмельницького, б. 25 кв. 13, та належить відповідачу на праві власності відповідно до договору міни. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав. Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17.09.2015 року було задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки. У зв'язку з чим ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на положення статті 40 Закону України Про іпотеку та статті 109 ЖК України, просить виселити відповідача ОСОБА_1, а також інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є предметом іпотеки.

Позивач свого представника у судове засідання не направив. Матеріали справи містять заяву повноважного представника позивача ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності від 26.12.2016 року про розгляд справи за його відсутності, й дає свою згоду на заочний розгляд справи.

Відповідач в судові засідання не зявляється, заяви про розгляд справи за його відсутності не подає, заперечень щодо позову не надає. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином з урахуванням положень ч.5 ст.74 ЦПК України.

За вказаних обставин суд вважає, що є передбачені ст.ст. 224, 225 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" задоволенню не підлягають виходячи з наступного:

Судом встановлено, що 05.12.2007 року між ЗАТ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 був укладений договір про іпотечний кредит, за умовами якого банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 50 000,00 грн. на строк до 05.12.2017 року на поліпшення якості окремої квартири, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Б. Хмельницького, б. 25 кв. 13 (а.с.7-11).

З метою забезпечення виконання зобовязань за даним договором між банком та ОСОБА_1 також 05 грудня 2007 року був укладений договір іпотеки, відповідно до якого відповідач передав банку в іпотеку належну йому на праві власності на підставі договору міни від 06 березня 1996 року квартиру за адресою: Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Б. Хмельницького, б. 25 кв. 13 (а.с.12-13).

Як вбачається з копії лицевого рахунку № 20643 Комунального підприємства «виробниче житлово-ремонтно-експлуатаційне обєднання» Жовтоводської міської ради, в зазначеній квартирі на сьогодні зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_3 (а.с.35).

Також судом встановлено, що рішенням Жовтоводського міського суду від 17 вересня 2015 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру загальною площею 47,70 м.кв., розташовану за адресою АДРЕСА_1 і належать на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору міни, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки, з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі - продажу будь - яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових правна нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі - продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастравого номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Заявляючи вимоги про виселення відповідача зі спірної квартири, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, а відповідач на письмову вимогу іпотекодержателя разом із усіма мешканцями добровільно житлове приміщення не звільнив.

Суд вважає, що такі позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України Про іпотеку звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК України.

Відповідно до частини 2 статті 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином частина 2 статті 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону Про іпотеку підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК України.

Отже, за змістом наведених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), який є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК України постійне житло вказується в рішенні суду.

Спірна квартира не була придбана за рахунок кредитних коштів, отриманих позичальником.

Проте позивач у своєму позові не зазначив іншого постійного житлового приміщення, куди відповідачі повинні бути виселені з іпотечного житла. Доказів про наявність у відповідачів іншого житла, крім переданого в іпотеку, суду не надано.

Враховуючи, що в даній справі в іпотеку була передана квартира, яка придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення мешканців зі спірної квартири без надання їм іншого постійного житла.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, яка міститься в постанові від 18 березня 2015 року по справі №6-39 цс15.

З урахуванням наведеного, в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно відмовити.

У зв'язку з відмовою в позові відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про виселення - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивачем на рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області у десятиденний строк з дня її проголошення, через суд першої інстанції. Позивач, який брав участь у справі, але не був присутнім у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Жовтоводського міського суду Н.Ю. Волчек