АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Білич І.М.,

суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.,

при секретарі: Горбачовій І.В.

за участю: представника позивача - Олійник Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - СокуренкаЄвгена Сергійовича на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 квітня 2017 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтувуючи свої вимоги тим, що 17.05.2013 між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № б/н за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 6 100,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за договором станом на 31.05.2016 року утворилась заборгованість, яку позивач і просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Печерськогорайонного суду м. Києва від 25 квітня 2017 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ПАТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати та постановити нове за яким позовні вимоги задовольнити.

Справа № 757/39239/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9145/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Підпалий В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
Вказуючи при цьому на помилковість висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову у зв'язку з недоведеністю позовних вимог. Так як проставляючи свій підпис на заяві позичальника, ОСОБА_3 надав свою згоду на те, що ця заява, разом з пам'яткою клієнта, Правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг. Вважав, що таким чином між сторонами було укладено договір приєднання, а тому висновок суду про те, що факт існування між сторонами договірних відносин не є доведеним суперечить наявним в матеріалах справи доказам.

В ході судового розгляду не було надано належної оцінки поданим ПАТ КБ «Приватбанк» доказам на підтвердження наявності у відповідача заборгованості перед банком, зокрема, заяві позичальника та розрахунку заборгованості за кредитом, чим порушено принцип змагальності сторін. Судом не враховано, що дії позичальника з погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості за кредитом.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що відповідач не приймав участі у розгляді справи, не заперечував щодо правовідносин, з приводу яких виник спір та щодо розміру заборгованості, а тому дійшов безпідставного висновку, що банк повинен довести обставини проти яких відповідач не заперечував.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, просила суд їїзадовльнити.

Відповідач, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином за правилами ст. 74 ст. 77 ЦПК України, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у його відсутність в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ КБ «Приватбанк» не надано доказів того, що відповідна картка передбачена умовами заяви була видана відповідачу. Як і відомостей, що підтверджують строк дії картки, доказів, які б підтверджували, що саме надані Умови є складовою частиною укладеного між сторонами договору. І, що саме ці умови мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, що є істотними умовами договору. Суд зазначив, що ПАТ КБ «Приватбанк» не надало доказів користування відповідачем послугами банку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, та з якого суд мав би встановити який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником та вирахувати строк позовної давності.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом.

Згідно ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Тобто, метою договору є забезпечення фіксування тих умов, на які сторони погоджуються для врегулювання своїх взаємних прав і обов'язків щодо обраного ними кола відносин.

Умови договору та спосіб його вчинення можуть бути визначені сторонами з урахуванням вимог законодавства та із дозволеним відступом від нього, або на таких саме принципах запропоновані однією із сторін.

Положенням ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

З матеріалів справи вбачається, що 17.05.2013 року ОСОБА_3 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», в якій зазначено, що вона разом із пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Як вбачається з Умов і правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», які діяли станом на дату підписання заяви відповідачем, ПАТ КБ «Приватбанк» публічно пропонує необмеженому числу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови і правила надання банківських послуг.

Пунктом 2.1.1 розділу «Умови використання кредитних карт» Умов і правил надання банківських послуг передбачалося, що дані умови використання кредитних карт, Пам'ятка клієнта/довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт (тарифи), а також заява про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, встановлюють правила випуску, використання та обслуговування кредитних карт. Банк випускає клієнту карту на підставі Заяви, належним чином заповненої та підписаної клієнтом. Клієнт зобов'язується виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку.

При цьому, в Умовах та правилах надання банківських послуг викладено детальний опис всіх умов, які є істотними для договорів про надання банківських послуг, зокрема і договорів кредитування.

В анкеті-заяві міститься інформація про те, що ОСОБА_3 ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, та погодився з ними, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами складає між ним та банком договір.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк» правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов договору іншої. Із запропонованими Умовами відповідач ознайомився та погодився, про що здійснив підпис у заяві-анкеті, отже таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст. 634 ЦК України.

Підписання цього договору є пряма і безумовна згода клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком ( п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг).

Згідно з п.п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами та пені за його користування, за переривання платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором.

Складовою частиною кредитного договору є Умови і Правила надання банківських послуг. Обов'язковість підписання цих Умов і Правил в частині встановлення розміру процентів за користування кредитом, пені, комісії та штрафів чинним законодавством не встановлена. Обов'язковим є підпис позичальника лишу у тому випадку, коли сторони досягли домовленості щодо продовження строку позовної давності ( ч. 1 ст. 259 ЦК України), а не при розрахунках.

Матеріали справи не містять доказів заперечення відповідачем факту укладення кредитного договору, відкриття йому рахунку та отримання кредитної картки.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що висновок суду щодо недоведеності позовних вимог не відповідає дійсності та не ґрунтується на матеріалах справи, враховуючи наступне.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як вбачається з позовної заяви позивачем доведено факт укладення договору та те, що відповідач своїх зобов'язань щодо повернення грошових коштів та відсотків не виконав, використавши їх на власний розсуд.

Зокрема, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що ОСОБА_3 не виконував своїх зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого станом на 31.05.2016 утворилася заборгованість у розмірі: 5 540 грн. 34 коп. заборгованості за кредитом, 5 848 грн. 89 коп. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 581 грн. 51 коп. заборгованості по пені та комісії, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 598 грн. 54 коп. штрафу (процентна ставка), а всього 13 069 грн. 28 коп.

Розрахунок заборгованості містить розмір відсоткової ставки, суми нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі окремо по відсотках, тілу кредиту; суму нарахувань по кожному з видів зобов'язань, у тому числі накопичувальним порядком. Підписаний уповноваженою особою банку та скріплений печаткою.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав не приймати до уваги подані позивачем ПАТ «Приватбанк» документи в якості належного підтвердження факту отримання ОСОБА_3 кредитної картки з відкритим кредитним лімітом, користування ними, та існування між ним та банком договірних відносин.

ОСОБА_3 не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості, а тому вказані суми підлягають стягненню на користь ПАТ КБ «Приватбанк» без урахування заборгованості за пенею та комісією в розмірі 581, 51 гривень.

Пунктом 1.1.1. Умов та Правил надання банківських послуг, до яких приєднався відповідач підписавши їх, що викладені на банківському сайті були визначені терміни та поняття укладеної угоди, які за своїм змістом не містять такого поняття, як «заборгованість за пенею та комісією «.

Наданий розрахунок також не містить у собі складових такого розрахунку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду як таке, що постановлено з порушенням норм матеріального права підлягає скасуванню з постановленням нового за правилами ст. 309 ЦПК України про задоволення вимог позивача з зазначених вище підстав.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 даної статті передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відтак підлягає до стягнення на користь позивача судовий збір сплачений при подачі апеляційної скарги в розмірі 1515,80 гривень.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 309, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Сокуренко Євгена Сергійовича - задовольнити.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, за яким;

позов Публічного акціонерного товариства КомерційнийБанк «Приватбанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1), адреса проживання: АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк»: 5 540, 34 гривень заборгованості за кредитом, 5 848, 89 гривень заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

У задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 1500, 80 гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржено в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: