Справа № 351/2141/16-ц
Номер провадження №2/351/338/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Сегіна І.Р.,

секретарі Маланчук С.Г., Нагірняк В.М.,

за участі: позивачки - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

представника третьої особи - ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Снятині справу за позовом ОСОБА_1 до Управління освіти Снятинської районної державної адміністрації, третя особа: навчально-виховний комплекс "Снятинська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - ліцей" про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до Управління освіти Снятинської РДА про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В обгрунтування своїх вимог позивачка вказала, що з 10 грудня 1992 року вона працювала на посаді вихователя Снятинської ЗОШ-інтернату І-ІІІ ступенів. В зв'язку з реорганізацією даного навчального закладу її було переведено на посаду вчителя математики НВК «Снятинська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - ліцей».

30 листопада 2016 року Управління освіти Снятинської районної державної адміністрації видає наказ № 441-К «Про звільнення вчителя НВК «Снятинська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - ліцей», яким ОСОБА_1, із займаної посади вчителя математики на підставі п. 3 ст. 41 Кодексу законів про працю України за вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з виконанням даної роботи, на підставі того, що 30.08.2016 року Снятинським районним судом винесено постанову, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП України.

Дане звільнення позивачка вважає незаконним, оскільки воно здійснено з порушенням процедури передбаченої чинним законодавством, оскільки ні в описовій, ні в результативній частині постанови суду, на підставі якої позивачку звільнено з посади за вчинення аморального проступку, не сумісного з виконанням даної роботи не зазначено, що ОСОБА_1 вчинила умисне правопорушення, яке є аморальним проступком.

При розгляді питання про звільнення працівника адміністрація не врахувала ступінь тяжкості аморального вчинку, чи воно взагалі мало місце, наявність в діях працівника вини та умислу, обставини за яких вчинено проступок, попередню роботу працівника, його кваліфікаційний рівень, проходження атестації.

Окрім того відповідачем, при розгляді питання про звільнення ОСОБА_1 з роботи, не взято до уваги той факт, що між подією (так званим адміністративним правопорушенням) та звільненням позивача пройшов значний період часу, а саме більше 4-ьох місяців, що подія сталася під час літніх канікул, що судом не доведений умисел ОСОБА_5 у вчиненні правопорушення, що за роки бездоганної праці позивач зарекомендувала себе, як професійний педагог та кваліфікований спеціаліст.

Отже основною підставою, на думку позивачки, для її звільнення із займаної посади були людські емоції, та загальна характеристика її поведінки.

Таким чином позивачка просить визнати незаконним та скасувати наказ Управління освіти Снятинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області № 441-к від 30.11.2016р. «Про звільнення вчителя НВК «Снятинська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - ліцей» ОСОБА_1 та поновити її ОСОБА_1, на роботі вчителя математики НВК «Снятинська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - ліцей».

Крім того позивачка вказує, що згідно Наказу № 441-К від 30 листопада 2016 року, її було звільнено з посади вчителя НВК «Снятинська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - ліцей», а тому з 30.11.2016 р. вона перебуває у вимушеному прогулі, таким чином, оскільки при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана виплата, тобто що передують дню звільнення працівника з роботи, тому позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу на момент винесення рішення,.

Також позивачка вказує, що своїми протиправними, незаконними діями відповідач порушив її права, свободи та законні інтереси, внаслідок чого нею понесені втрати немайнового характеру (моральна шкода). Внаслідок страждань, що проявилися в моральних переживаннях, у звязку з ушкодженням здоровя, втраті нормальних життєвих завязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, втраті авторитету серед колег, учнів та знайомих, тяжкістю вимушених змін у життєвих та виробничих стосунках, необхідності тривалого часу та додаткових зусиль для відновлення попереднього стану та організації свого життя, порушенні Конституційного права на працю, позивачці була нанесена значна моральна шкода. Тому позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 15000,00 грн.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, вказала, що причиною для її звільнення стало вчинення нею адмінправопорушення, що підтверджено постановою Снятинського районного суду від 30.08.2016 р. Позивачка пояснила, що внаслідок того, що вона з дружиною потерпілого перебуває в конфліктних відносинах, через які вона і вчинила правопорушення, за яке її було притягнуто до адмінвідповідальності. Крім того дружиною потерпілого, стосовно якого вчинене адмінправопорушення, і яке стало підставою для її звільнення є ОСОБА_6 директор НВК «Снятинська ОСОБА_7 ступенів - ліцей», де вона працювала. Таким чином позивачка вважає, що вчинене нею адмінправопорушення стосовно ОСОБА_8, та подальше її звільнення з роботи директором навчального закладу ОСОБА_6 (дружиною ОСОБА_8С.) є взаємопов'язаними та побудованими на неприязних стосунках, а тому таке звільнення не має жодного законного підґрунтя. Позов просила задоволити.

Представник позивачки у судовому засіданні вимоги своєї довірительки повністю підтримала, а також зазначила, що ОСОБА_1 характеризується, як людина добра, але дуже прямолінійна, яка ніколи умисних конфліктів не вчиняла, її звільнення з роботи пов'язане із неприязними стосунками із директором школи, а тому позов просила задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти позову повністю заперечив, про що відповідачем подано до суду письмові заперечення, де зазначено, що позивачка ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Снятинською ОСОБА_7 ступенів-інтернат в подальшому реорганізованої у НВК «Снятинська ОСОБА_7 ступенів-ліцей» на посаді вихователя з 09.12.1992 року (наказ №39-к від 09.12.1992 р.) по 14.06.2006 року (наказ №51-к від 13.06.2006 р.) та з 01.09.2009 року (наказ №98-к від 04.08.2009 року) по 30.11.2016 року (наказ №441-к від 30.11.2016 року) на посаді вихователя з подальшим переведення на посаду вчителя математики, звідки і була звільнена згідно Наказу управління освіти від 30.11.2016 року №441-к про звільнення ОСОБА_1 з посади вчителя математики НВК «Снятинська ОСОБА_7 ступенів- ліцей» на підставі п.3 ст.41 Кодексу законів про працю України «вчинення працівником, який виконує виховні функції аморального проступку, не сумісного з виконанням даної роботи». Позивачку було звільнено на підставі того, що вона вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст.173 КУпАП України, за вчинення якого Постановою Снятинського районного суду віз 30.08.2016 р. ОСОБА_1 визнано винною та накладено на неї адміністративне стягнення у виді 30 годин громадських робіт. У цій постанові вказано, що ОСОБА_1 в громадському місці з хуліганських спонукань вчинила дрібне хуліганство, тобто: нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян, а саме вилила фекалії (мустівку) на автомобіль ОСОБА_8, марки "Фольксваген Поло" чорного кольору д.н.з. АТ 5923ВО. Вказана постанова Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 05.10.2016 року була змінена, з встановлених судом першої інстанції фактичних обставин адміністративного правопорушення виключено наступні обставини «нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян», в решті вказану постанову залишено без змін.

На думку відповідача така поведінка для вихователя вищої кваліфікаційної категорії з 20-и літнім стажем роботи на посаді у загальноосвітньому навчальному закладі, якою є Позивачка є аморальною та не відповідає вимогам, яким має відповідати особа, яка виконує виховні функції, які встановлені Посадовою інструкцією класного керівника НВК «Снятинська ОСОБА_7 ступенів ліцей» та Положенням про класного керівника навчального закладу системи загальної середньої освіти. Тому ОСОБА_1 і було звільнено із займаної посади за узгодженням із профспілковим комітетом (ОСОБА_3 із протоколу №13 засідання профспілкового комітету НВК «Снятинська ОСОБА_7 ступенів ліцей» від 22.11.2016 р.), підставою для видачі вказаного наказу стало звернення профспілкового комітету НВК «Снятинська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-ліцей» про звільнення вчителя математики ОСОБА_1 із займаної посади на підставі п. 3 ст. 41 КЗпП України.

Щодо конфлікту, який існував між директором школи ОСОБА_6 чи її чоловіком ОСОБА_8 та позивачкою ОСОБА_1, представник відповідача вказав, що йому нічого не було відомо про це, та йому не відомо про наявність у позивачки конфліктів із учнями.

Отже представник відповідача вказує, що відповідач діяв в межах своїх повноважень, в межах строків і процедури звільнення та згідно законодавства про працю, а тому представник відповідача просив суд у задоволенні позову ОСОБА_1 про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Представник третьої особи ОСОБА_4 у судовому засіданні вказала, що вона працює у даному навчальному закладі із 1997 року, з ОСОБА_1 у неї конфліктів ніколи не було, були випадки, коли учні позивачки займали призові місця на олімпіадах. Що стосується події правопорушення, то розголосу воно набуло серед колективу, батьків та учнів школи.

Свідок ОСОБА_9, яка є головою профспілкової організації школи, у судовому засіданні вказала, що на підставі листа із КВІ Снятинського району про притягнення вчителя математики ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП було проведено два засідання профспілкового комітету НВК «Снятинська ОСОБА_7 ступенів ліцей», у присутності ОСОБА_1, на якому члени профспілкового комітету, на підставі поданих матеріалів, власної оцінки проступку в силу свого внутрішнього переконання без будь-якого втручання ззовні проголосували за те, щоб виступити з ініціативою про звільнення ОСОБА_1 надати згоду на її звільнення. Також свідок зазначила, що ОСОБА_1 могла продовжувати працювати за умови щирого каяття у вчиненому та вибачення перед колегами, однак ОСОБА_1 заперечувала факт вчинення нею адмінправопорушення.

Свідок ОСОБА_10, яка є ученицею позивачки, в судовому засіданні вказала, що ОСОБА_1 серед учнів завжди користувалась повагою, з попереднім директором конфліктів не мала, учні та батьки поважають ОСОБА_1. Що стосується події правопорушення, пояснила, що з травня по жовтень 2016 року перебувала за кордоном.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до переконання, що у позові слід відмовити, виходячи із наступних мотивів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цивільно-процесуального Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до п.3 ст.61 ЦПК України «обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській, адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини».

Судом встановлено, що згідно Наказу № 441-К від 30.11.2016 р. Управління освіти Снятинської РДА «Про звільнення вчителя НВК «Снятинська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - ліцей», ОСОБА_1 звільнена із займаної посади вчителя математики на підставі п. 3 ст. 41 Кодексу законів про працю України за вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з виконанням даної роботи.

Тобто, підставою для звільнення за п.3 ст.41 КЗпП України може бути не будь-який аморальний поступок, а такий, що несумісний із продовженням даної роботи.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 року № 963, посада вчителя віднесена до категорії педагогічних працівників.

Як встановлено під час судового розгляду, позивачка ОСОБА_1 на час звільнення займала посаду вчителя математики НВК «Снятинська ОСОБА_7 ступенів - ліцей».

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальну середню освіту» педагогічним працівником повинна бути особа з високими моральними якостями, яка має відповідну педагогічну освіту, належний рівень професійної підготовки, забезпечує результативність та якість своєї роботи, фізичний та психічний стан здоров'я якої дозволяє виконувати покладені на неї обов'язки.

Відповідно до частини першої статті 54 Закону України "Про освіту" педагогічною діяльністю можуть займатися особи з високими моральними якостями, які мають відповідну освіту, професійно-практичну підготовку, фізичний стан яких дозволяє виконувати службові обов'язки.

Статтею 56 Закону України «Про освіту» передбачено, що педагогічні робітники зобов'язані настановленням та особистим прикладом утверджувати повагу до принципів загальнолюдської моралі, правди, справедливості, відданості, патріотизму, гуманізму, доброти, стриманості, працелюбства, поміркованості інших доброчинностей, додержуватись педагогічної етики, моралі, поважати гідність учня.

Визначення аморального проступку у вищевказаних законах не надається і належить до категорії оціночних понять.

Аморальним проступком є винне діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції, тим самим дискредитуючи службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб. Зокрема, аморальним слід вважати появу в громадських місцях у нетверезому стані, нецензурну лайку, бійку, поведінку, що принижує людську гідність тощо.

Відповідно до роз'яснень, даних в абз. 3 п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» з підстав вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи (п.3 ст. 41 КЗпП України), можуть бути звільнені лише ті працівники, які займаються виховною діяльністю, наприклад, вихователі, вчителі, викладачі. Таке звільнення допускається як за вчинення аморального проступку при виконанні трудових обов'язків, так і не пов'язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті). Звільнення не може бути визнано правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами.

Відповідно до роз'яснень, даних в п.п. 14-18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», факт вчинення аморального проступку має бути зафіксований належним чином. Звільнення за вчинення аморального проступку не може вважатися законним, якщо воно проведене лише в результаті оцінки загальної негативної поведінки працівника, що не підтверджена конкретними фактами. При цьому, для звільнення достатньо вчинення працівником одного проступку, який несумісний з виконанням виховної роботи.

У Постанові Верховного суду України від 11.02.2015 р. по справі № 6-248цс14 за позовом ОСОБА_1 до Національного університету «Юридична академія України імені ОСОБА_11» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, скасування запису в трудовій книжці та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу щодо питання застосування норм ст.41 КЗпП України, де визначено додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов розяснено, що така підвищена відповідальність працівників обумовлена тим, що вони перебувають в особливому правовому стані та виконують специфічні функції, не властиві іншим категоріям працівників; їхні дії чи бездіяльність можуть призвести до порушення конституційних прав та свобод громадян, завдати значної шкоди суспільним відносинам та авторитету як самої держави, так і субєктів господарювання.

Так, відповідно до пункту 3 статті 41 КЗпП України вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи, є підставою для розірвання трудового договору з працівником. До субєктів, які можуть бути звільнені за вказаною підставою, належать учасники навчально-виховного процесу, зазначені у статті 50 Закону України «Про освіту», а саме: керівні, педагогічні, наукові, науково-педагогічні працівники, спеціалісти.

Отже, звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається за наявності двох умов: 1) аморальний проступок повинен бути підтверджений фактами; 2) вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію. Таке звільнення допускається за вчинення аморального проступку як при виконанні трудових обовязків, так і не повязаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті).

Зокрема, аморальним проступком є винне діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції, тим самим дискредитуючи службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб. Так, аморальним проступком слід вважати появу в громадських місцях у нетверезому стані, нецензурну лайку, бійку, поведінку, що принижує людську гідність тощо.

Таким чином працівники, які виконують виховну функцію, вчитель, педагог, вихователь зобовязані бути людиною високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Особистий приклад викладача та його авторитет і високоморальна поведінка мають виключно важливе значення у формуванні свідомості молоді. Унаслідок цього, якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими особами, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як вихователь, він може бути звільнений з роботи за пунктом 3 статті 41 КЗпП України.

Суд встановив, що 26.07.2016 року біля 19.30 год. вчитель математики НВК «Снятинська ОСОБА_7 ступенів ліцей» ОСОБА_1 перебуваючи у себе в господарстві в м. Снятин по вул. Річна, з мотивів явної неповаги до установлених норм і правил поведінки (прагнення самоствердитися за рахунок приниження інших осіб, їх честі і гідності), цинічно, з хуліганських спонукань, через неприязні стосунки, порушуючи громадський (публічний) порядок через огорожу подвіря вилила з відра фекалії (мустівку) на автомобіль припаркований на узбіччі вулиці поруч з огорожею її господарства, та який належить її сусідові - чоловіком безпосереднього її керівника. Фекаліями автомобіль був облитий ззовні, але, окрім того частково мустівка попала всередину через прочинене вікно. На претензії власника автомобіля до неї, вона не відреагувала та не вибачилась, і запропонувала йому звертатись із претензіями до її корови. Такими своїми діями ОСОБА_1 вчинила правопорушення, передбачене ст.173 КУпАП, а саме дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

За вчинене правопорушення ОСОБА_1 Постановою Снятинського районного суду від 30.08.2016 р. було визнано винною, їй було призначено стягнення у виді 30 годин громадських робіт. Вказану постанову Снятинського районного суду в частині визнання ОСОБА_1 винною та накладення на неї стягнення Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 05.10.2016 р. було залишено без змін.

Наступна поведінка Позивачки полягає в тому, що вона не визнала свою провину, доведену судом, не розкаялася, не попросила пробачення у потерпілого за вчинене йому приниження, не відшкодувала понесені ним збитки щодо пошкодженого майна. А тому Відділ освіти Снятинської РДА за ініціативи профспілкового комітету НВК «Снятинська ОСОБА_7 ступенів ліцей» за вчинений проступок, зокрема обливання фекаліями (мустівкою) автомобіля сусіда (чоловіка безпосереднього керівника), який був припаркований на узбіччі вулиці поруч з огорожею її господарства прийняв законне та обгрунтване рішення про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади за п. 3 ст. 41 КЗпП України.

З огляду на все вище вказане, на думку суду, вчинений ОСОБА_1 по відношенню до чоловіка своєї колеги по колективу та безпосереднього керівника, із хуліганських спонукань проступок є цинічним та аморальним, який суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції, тим самим дискредитуючи службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб.

На підставі наведеного суд вважає, що Відділ освіти Снятинської РДА у питанні звільнення ОСОБА_1 із займаної посади вчителя математики НВК «Снятинська ОСОБА_7 ступенів ліцей» діяв в межах своїх повноважень, в межах строків і процедури звільнення, а саме: день звільнення 30.11.2016 року Позивачці, в присутності якої було підписано керівником Управління освіти Снятинської РДА наказ про звільнення, вручено екземпляр наказу про що є особистий підпис на першому примірнику і повідомлено про місце і час отримання трудової книжки, однак трудову книжку позивачка не отримала за невідомих причин, а тому 01.12.2016 року Позивачці рекомендованим листом направлено відповідне повідомлення про необхідність отримання трудової книжки, яке вручене їй працівником поштового звязку 02.12.2016 року, Позивачка із заявою про видачу трудової книжки чи пересилання її за місцем проживання не зверталась, з Позивачкою проведений повний розрахунок по день звільнення, а тому відповідач діяв згідно законодавства про працю.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 54, 56 Закону України «Про освіту», ст.41 КЗпП, ст.ст. 11, 60, 61, 213-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Управління освіти Снятинської районної державної адміністрації, третя особа: навчально-виховний комплекс "Снятинська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - ліцей" про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Снятинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: підпис

Суддя Снятинського районного суду Сегін І.Р.