РІШЕННЯ

іменем України

21 вересня 2017 рокуСправа №451/555/17
Провадження № 2/451/318/17

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Мулявка О.В.

за участі: секретаря судового засідання Кормилюк Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Радехів справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Радехівського району Львівської області про продовження строків прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

27 квітня 2017 року до суду із позовною заявою звернулася ОСОБА_1, відповідно до вимог якої, просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, яка померла 22 грудня 2014 року.

В обґрунтування позову вказує, що після смерті ОСОБА_3, що мало місце 22 грудня 2014 року, відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку та господарських будівель, що знаходиться по вул.Головка, 16 в с.Стоянів та 1/2 квартири по вул.Зеленій, 1/5 у с. Стоянів Радехівського району Львівської області. Померлою був складений заповіт, відповідно до якого спадкоємицею ОСОБА_3 є ОСОБА_1 Проте позивач не звернулася у встановлений строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Із посиланням на норми матеріального та процесуального права, зазначає, що за захистом своїх прав вимушена звертатися до суду.

В ході розгляду справи, що в повній мірі узгоджується із нормами ст.ст.27,31 ЦПК України, позивач до початку розгляду справи по суті, змінивши підставу та предмет позову, уточнила вимоги (а.с.29-30).

Таким чином, позивач просить встановити факт її постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_3 до дня її смерті, тобто до 22 грудня 2014 року.

Обґрунтовуючи уточнені вимоги, ОСОБА_1 робить посилання на обставини, що 22 грудня 2014 року померла ОСОБА_3 На час відкриття спадщини вона постійно проживала із спадкодавцем та фактично прийняла спадщину, однак у визначений законом термін не звернулася до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину.

У судовому засіданні позивач вимоги, із врахуванням їх уточнень підтримала у повній мірі та надала пояснення аналогічні, викладеним у заявах (а.с.2-3, 29-30). Позов просить задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Радехівського району Львівської області, надавши до суду заяву, клопотав про розгляд справи за його відсутності. Відносно позовних вимог не заперечує та просить позов задоволити (а.с.20).

Вислухавши пояснення позивача та покази свідків, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до положень ст.ст.11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У контексті вимог статті 256 ЦПК України та рекомендацій, викладених у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», розгляд справи №451/349/17 про встановлення факту, що має юридичне значення проведено у позовному провадження.

Відповідно до ч.1 ст.114 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, предявляються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Так, судом встановлено, що 22.12.2014 року померла ОСОБА_3 (а.с.5), спадщину якої має намір успадкувати ОСОБА_1 - позивач у справі (а.с.7, 9).

Із копії заповіту, посвідченого секретарем виконкому ОСОБА_2 сільської ради ОСОБА_4 05 вересня 2013 року, вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, все своє майно заповіла ОСОБА_1 (а.с.6).

Із даних, викладених у довідках №2314 та №2315 ОСОБА_2 сільської ради Радехівського району Львівської області від 20.09.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживала разом із ОСОБА_3 по вулиці Головка, 18 у селі Стоянів Радехівського району Львівської області станом на 2008 рік та станом на 22.12.2017 року (а.с.41-42).

Крім цього, ту обставину, що позивач ОСОБА_1 на момент смерті ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала із спадкодавцем, у судовому засіданні ствердили свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, не довіряти показам яких у суду підстав не має.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Під час вирішення позовних вимог, судом, окрім іншого, приймається до уваги, що в силу вимог ч.2 ст.31 ЦПК України, крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Положеннями ст. 174 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

В силу вимог ч.2 ст.11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

За таких обставин, на переконання суду, визнання позову відповідачем є його процесуальним правом, передбаченим у статтях 31 та 174 ЦПК України. І таким правом щодо предмета спору відповідач розпоряджається на власний розсуд.

Судом встановлено, що представник відповідача, підписавши заяву про визнання позову (а.с.20), не обмежений у повноваженнях на вчинення зазначеної процесуальної дії.

Судом також встановлено, що визнання представником відповідача позову, жодним чином не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

За таких обставин суд не вбачає правових підстав для постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнання відповідачами позову і продовження судового розгляду.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення факту про встановлення спільного проживання спадкоємця із спадкодавцем є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України із відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати.

Керуючись ст.ст.10,11,60,88,174,209-212,215,256 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задоволити.

Встановити факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживала спільно із ОСОБА_3 до дня смерті останньої, тобто до 22 грудня 2014 року.

Стягнути зі ОСОБА_2 сільської ради Радехівського району Львівської області на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, жительки с.Стоянів, вул.Зелена, 1/2, Радехівського району Львівської області 640 гривень понесених нею судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Львівської області через Радехівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийОСОБА_7