Справа № 308/1353/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

20 вересня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого-судді: Мацунича М.В.

суддів: Куштана Б.П., Джуга С.Д.

з участю секретаря: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат Цебрик Любомир Васильович на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 10 листопада 2016 року за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, -

встановила:

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось у суд з позовом про стягнення кредитної заборгованості. Позов мотивовано тим, що 28.02.2011 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір згідно умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Своїх зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_1 не виконував належним чином внаслідок чого виникла заборгованість на загальну суму 12135,65 грн., яку і просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 10 листопада 2016 року позов задоволено.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 15.03.2017 року заяву представника відповідача Цебрика Л.В. про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з даним рішення, представник ОСОБА_1 - Цебрик Л.В. оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. На обґрунтування апеляційної скарги вказує, що відповідач кредитний договір не підписував, кредитних коштів не отримував. Надані позивачем копія анкети не є кредитним договором, а усі інші документи складені іноземною російською мовою у зв'язку із чим є нікчемними. Звертає увагу на те, що заява-анкета створена 28.02.2011 року, а кредитну карту видано відповідачу лише 05.11.2012 року. Матеріали справи не містять первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували видачу кредитних коштів. Звертає увагу, що в матеріалах справи наявні дві різні Умови і правила надання банківських послуг, а тому, неможливо встановити на які саме погодився ОСОБА_1 Крім того, вказує, що позивач пропустив строк позовної давності. Також вказує на порушення судом норм процесуального права, а саме, відсутність доказів повідомлення відповідача про час і місце судового розгляду, відсутність волевиявлення позивача на заочний розгляд справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено, що 28 листопада 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір шляхом приєднання (частина перша статті 634 ЦК України). Відповідно до нього ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.4).

У даній заяві зазначено, що ОСОБА_1 ознайомився і згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку. Свою згоду з Умовами та Правилами ОСОБА_1 висловив у своїй заяві, яку власноручно підписав.

Відповідно до розрахунку банку станом на 31.10.2014 року за ОСОБА_1 рахується заборгованість за кредитним договором на загальну суму 12135,65 грн., і така складається з: 5823,80 грн. заборгованості по тілу кредиту, 4357,77 грн. заборгованості по відсоткам, 900 грн. заборгованість по комісії, 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 554,08 грн. штраф (процентна складова) (а.с.3). Правильність такого розрахунку ніким фактично не оспорюється.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходи з його доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів, погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на нормах матеріального права, а розмір заборгованості підтверджується наданим розрахунком.

При цьому, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на не підписання боржником заяви-анкети та відсутність доказів отримання останнім кредитних коштів, зокрема, первинних бухгалтерських документів з наступних підстав.

Так, на заяві анкеті наявний підпис ОСОБА_1, а твердження апелянта про не підписання ним заяви не можуть братися до уваги, оскільки з цих підстав кредитний договір відповідачем не оспорювався. При цьому, питання щодо належності підпису на документі певній особі може встановлюватися виключно висновком почеркознавчої експертизи, в протилежному випадку презюмується підписання документу особою, яка в ньому вказана. Та оскільки, ОСОБА_1 не звертався з позовом про визнання недійсним кредитного договору, то саме по собі заперечення підпису в кредитному договорі без визнання недійсним самого правочину не являється підставою для відмови у позові. Так-як діє презумпція правомірності правочину до встановлення зворотного.

Щодо складання Умов і Правил на російській мові, колегія суддів констатує, що жодною нормою українського законодавства не заборонено укладати приватноправові договори на російській мові та не встановлено нікчемність чи недійсність таких договорів.

Безпідставним є посилання апелянта на відсутність доказів видачі ОСОБА_1, кредитних коштів, так-як кредитні кошти видавалися шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, які ОСОБА_1 отримав, а відтак, жодним документом, в тому числі первинним бухгалтерським така видача не повинна підтверджуватися. Крім того, факт користування кредитними коштами підтверджується випискою з рахунку, та фото-світлинами на яких міститься відповідач з платіжною карткою в руці (а.с.48-59, 61-64). Посилання представника ОСОБА_1 на ту обставину, що це зарплатна картка, є голослівним та нічим не підтвердженим.

З приводу укладення кредитного договору 28.11.2011 року та видачі кредитної картки лише 05.11.2012 року колегія суддів зазначає, що кредитний договір за своєю природою є консесуальний, а відтак, видача кредитних коштів може відбуватися після його укладення. Загалом, така ситуація не суперечить чинному законодавству та знов ж таки не свідчить про нікчемність кредитного договору.

Стосовно наявності в матеріалах справи двох різних Умов та Правил колегія суддів зазначає, що дійсно до позовної зави ПАТ КБ «ПриватБанк» долучено Умови та Правила (а.с.7-12), якими банк обґрунтовував свої вимоги, а в подальшому, подаючи заперечення на заяву відповідача про перегляд заочного рішення, банком надано інші за змістом Умови та Правила (а.с.161-184). Даючи оцінку зазначеним документам, колегія суддів бере до уваги саме Умови та Правила долучені банком до позовної заяви, позаяк, лише вони стосуються надання послуг клієнтам щодо видачі платіжних карток та оформлення карткових рахунків. Умови та Правила надані банком під час перегляду заочного рішення, апеляційний суд не бере до уваги, позаяк, такі не стосуються видачі платіжних карток. При цьому, колегія суддів констатує, що Умови та Правила долучені до позовної заяви повністю узгоджуються з позовними вимогами ПАТ КБ «ПриватБанк» та розрахунком заборгованості.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів вважає, що позивачем доведено належними та допустимим доказами факт виникнення між сторонами кредитних правовідносин, наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором та її розмір, тобто всі обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Щодо посилання апелянта на пропуск позивачем строку позовної давності колегія суддів зазначає наступне.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 до винесення судом першої інстанції рішення у справі заяви до суду про застосування позовної давності не подавав. Про пропуск позовної давності вказано лише в заяві про перегляд заочного рішення, тобто заявлено вже після вирішення судом справи по суті. При цьому, ОСОБА_1 мав реальну можливість подати таку заяву до вирішення справи судом, позаяк неодноразово повідомлявся судом про час і місце судового розгляду та подавав суду заяву про відкладення такого розгляду.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Подібного правового висновку дійшов ВСУ у своїй Постанові № 6-780цс15 від 30.09.2015 року.

Тобто, в даному випадку апеляційний суд не вправі застосувати строки позовної давності, у зв'язку з чим, дані доводи апеляційної скарги також підлягають відхиленню.

Щодо посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права, то такі є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. Зокрема, в матеріалах справи наявні докази повідомлення відповідача про час і місце судового розгляду, в тому числі й на судові засідання призначені на 07.09.2016 та 10.11.2016 року (а.с. 69, 75). При цьому, в даних повідомленнях про вручення поштового відправлення чітко зазначено ім'я та адреса одержувача кореспонденції - ОСОБА_1, АДРЕСА_1, в повідомленнях наявний підпис одержувача про отримання кореспонденції.

Тобто, всі твердження апелянта про неналежність даних доказів є безпідставними та підлягають відхиленню.

Також, спростовується матеріалами справи твердження апелянта про відсутність волевиявлення позивача щодо заочного розгляду справи, оскільки відповідна заява наявна в матеріалах справи (а.с. 28).

За таких обставин, відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції, залишенню без змін.

Приймаючи до уваги встановлені обставини та керуючись приписами статей 303, 307, 309, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат Цебрик Любомир Васильович, відхилити.

Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 10 листопада 2016 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Суддя-доповідач

Судді