Провадження № 2/359/94/2017
Справа № 359/861/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«24» лютого 2017 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.

при секретарі - Степаненко А.О., Шляхетко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про стягнення матеріальної шкоди, завданої протиправними діями роботодавця, -

В С Т А Н О В И В :

01.02.2016 року ОСОБА_1 звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, в якому просить стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» 11965 гривень 31 копійку та 998 доларів США 28 центів, що за офіційним курсом НБУ 25.15 грн. за 1 долар США на 29.01.2016 року є еквівалентним сумі 25106,74 грн. (а.с.1-3 т.1).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебувала з відповідачем у трудових відносинах, працювала посаді касира-оператора, в тому числі в вересні 2015 року була переведена до відділення «Толстого» Київ-Сіті, в якому працювала до моменту звільнення 25.09.2015 року за згодою сторін на підставі ст.36 п.1 КЗпП України. 07.12.2015 року вона отримала досудову вимогу, лист №30.1.0.0/2, в якому була вказана заборгованість по гривневому рахунку 2519 в сумі 11827,35 грн. та по доларовому рахунку 2484 в сумі 851,77 дол. США. У звязку з тим, що банк кожного дня нараховував відсотки, вона 10.12.2015 року сплатила відповідачу 11844,31 грн. та 11.12.2015 865,14 доларів США. Крім того, в обґрунтування заявленого позову ОСОБА_1 стверджує, що до моменту отримання досудової вимоги їй нічого не було відомо про виявлену нестачу та, чи проводилось у звязку з цим службове розслідування, а також, що їй не відомо, з якої причини та з чиєї вини сталась нестача. Позивач зазначає, що у відповідача не було підстав та умов для притягнення її до матеріальної відповідальності, а також що відповідач протиправно відмовляє їй у поверненні зайво сплачених нею сум.

В ході судового розгляду справи, позивач збільшила розмір позовних вимог та просить стягнути з відповідача на її користь: 12851,03 гривень та 1837,88 доларів США, що за офіційним курсом НБУ 27,44 грн. за 1 долар США на 20.01.2017 року є еквівалентним сумі 50431,42 грн., у тому числі: суми основного боргу зайво виплачені добровільно на відшкодування шкоди за відсутності підстав і умов для матеріальної відповідальності 11844,31 гривня та 856,14 доларів США, що за офіційним курсом НБУ 27,44 грн. за 1 долар США на 20.01.2017 року є еквівалентним сумі 23492,48 гривень; суми збитків (упущену вигоду) у звязку з курсовою різницею (продажем) валюти 60,44 долари США, що за офіційним курсом НБУ 27,44 грн. за 1 долар США на 20.01.2017 року є еквівалентним сумі 1658,47 гривень; суми збитків (упущену вигоду від втрати відсотків за користування грошовими коштами 1006,72 гривні та 921,30 доларів США, що за офіційним курсом НБУ 27,44 грн. за 1 долар США на 20.01.2017 року є еквівалентним сумі 25280,47 гривень (а.с.4-5 т.2).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги повністю підтримав, пояснив, що розмір збитків був розрахований в розмірі нарахованих банком відсотків, які були фактично сплачені позивачем на досудову вимогу банку. Він також звертає увагу, що відповідачем не було надано доказів, що з вини позивача утворилась нестача, а також розмір цієї нестачі, що підтверджується висновком судово-економічної експертизи.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, в тому числі подали письмові заперечення (а.с.53-56 т.1, а.с.18-20 т.2), за змістом яких зазначили наступне. За період роботи позивача в ПАТ КБ «Приватбанк» було виявлено численні випадки нестачі, частина яких була погашена за рахунок виявлення надлишків грошових коштів при перевірці каси, при цьому суми нестачі обліковувались на рахунках, відкритих на імя позивача. При звільненні позивача матеріальна шкода, заподіяна внаслідок нестач грошових коштів в касі, працівником не була відшкодована в повному обсязі та станом на дату звільнення позивача існувала заборгованість по рахунках 2484 та 2519. Вважають, що в даному випадку ОСОБА_1 було здійснено добровільне покриття матеріальної шкоди, заподіяної під час виконання трудових обовязків, шляхом оплати через касу банку коштів на рахунки заборгованості. Звертають увагу, що правовідносини є не цивільно-правовими, та, що чинним трудовим законодавством не передбачено відшкодовувати упущену вигоду у трудових спорах. Відповідач заявляє про свою незгоду з висновками експерта з огляду на необґрунтованість та необєктивність висновків, їх невідповідність матеріалам справи та неповноту дослідження. Вони звертають увагу, що у відповіді на клопотання експерта про надання додаткових документів, з боку відповідача був лист з проханням перелік та обсяг документів, та вважають що повторного клопотання не отримували та що експерт був зобовязаний повідомити про неможливість проведення експертизи у випадку, якщо надані йому матеріали були недостатні для вирішення постановленого питання. Вони звертають увагу, що при дослідженні списків по рахункам, експерт дійшов помилкових висновків, які ґрунтувалися на безпідставних припущеннях про те, що «до здійснення операцій по нарахуванню су нестач/погашенню нестач за рахунок надлишків по персональних рахунках ОСОБА_1 мали доступ особи, які працюють в системі під наступними логінами : RSK4, dd011078kia, cash,PROV, DN091262MEA, HS02, DD290180KMAта інш.», що за твердженнями представника відповідача свідчить про відсутність достатніх знань і розуміння з боку експерта про дані, наведені у виписках, неповне їх дослідження і невідповідність обставинам справи, а саме: що логіни інших працівників dd011078kia, DN091262MEA, DD290180KMA) у виписках зазначені лише на операціях по погашенню заборгованості надлишками, а не по нарахуванню заборгованості, тому наявність логінів інших працівників, на їх думку не свідчить про помилкове нарахування сум нестач. Представник відповідача також зазначає, що при дослідженні матеріалів справи експертом не були досліджені акти перерахунку сумки на суми нестачі у 3грн., 506грн., 10000грн., 358500грн., 1443803грн., 14070дол.США, 3619дол.США, яка була частково покрита за рахунок виявлених надлишків, а також експертом не було враховано акти про нестачу/надлишки грошових коштів в операційній касі, на підставі яких було здійснено нарахування заборгованості на імя касира-операціоніста ОСОБА_1.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може гуртуватися на припущеннях.

За змістом ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Так, сторонами визнано і долученими до матеріалів справи письмовими доказами підтверджується, що позивач ОСОБА_1 працювала в Публічному акціонерному товаристві комерційному банку «Приватбанк» з 28.07.2015 року на підставі наказу №Э.DN-КП-2015-6876469 від 27.07.2015 року на посаді касира-операціоніста, була звільнена з займаної посади відповідно до наказу №Э.К4-УВ-2015-248-п від 25.09.2015 року за угодою сторін (а.с.5,57,59 т.1).

В тому числі встановлено, що відповідно до наказу №Э.DN-К4-ПП-2015-83 від 09.09.2015 року позивач з 09.09.2015 була переміщена з відділення «Горького» філіалу «КиївСіті» до відділення «Толстого» філіалу «КиївСіті», де працювала до її звільнення (а.с.58 т.1).

Окрім трудового договору №6876469 від 27.07.2015 року, між сторонами також був укладений договір про повну матеріальну відповідальність від 27.07.2015 №DOG6876469 (а.с.60-62, 63-64 т.1)

Відповідачем визнано, що після звільнення позивача, на її адресу була направлена досудова вимога від 02.12.2015 №30-1-0.0/2, якою повідомлено, що «у звязку з порушеннями зобовязань, сумарна заборгованість за вказаними договорами становить в собі як безпосередньо кредит, так і платня за користування ним, складає: розмір заборг. по рахунку 2519 станом на 02.12.2015 складає: - 11827,35 UAH (гривень) та по рахунку 2484 станом на 02.12.2015 складає: -851,77 USD (доларів США)» (а.с.6 т.1).

В зазначеній досудовій вимозі, підписаній від імені департаменту безпеки Credit Colledtion ПАТ КБ «ПриватБанк» Київ вул.Богдана Хмельницького, 84, представником ОСОБА_3, зокрема зазначено, що «надсилаючи Вам цей лист, ми робимо черговий крок назустріч, та пропонуємо Вам на підставі ст.1050 ЦК України та умов договору якнайшвидше виконати Ваші зобовязання перед Банком. У разі, якщо Ви маєте бажання уникнути таких заходів просимо Вас у термін не пізніше 21.12.2015 погасити заборгованість. Якщо умови зазначені вище будуть виконані керуючись ЗУ «Про банки і банківську діяльність» кредитну лінію буде відновлено за вашим бажанням».

Водночас сторонами визнано, що інших угод, окрім вищезазначених трудового договору та договору про повну матеріальну відповідальність від 27.07.2015 року, сторонами укладено не було.

Сторонами визнано, і долученими до матеріалів справи копіями квитанціями, оригінали яких були надані представником позивача для огляду в судовому засіданні, підтверджується, що 10.12.2015 року позивачем було перераховано ПАТ КБ «Приватбанк» грошові кошти в сумі 11844,31 гривня, а також 11.12.2015 в сумі 856,14 доларів США (а.с.8 т.1, а.с.21 т.2).

Позивач стверджує, що різницями між сумами, зазначеними в «досудовій вимозі» та фактично сплаченими позивачем коштами повязана із нарахованими відповідачем відсотками, проте, будь-які належні і допустимі докази на підтвердження цих доводів позивачем надано не було.

Будь-якого розрахунку фактичного розміру нестачі, в тому числі в зазначених в досудовій вимозі сумах, також належних, достатніх і допустимих доказів, які ці обставини підтверджують, відповідачем суду надано не було.

Так, згідно з довідкою, наданою представником ПАТ КБ «Приватбанк» від 11.05.2016 року б/н, заборгованість по рахунку 2484 (недостача ОСОБА_1А.) станом на 25.09.2015 складає: -793,47 USD. Заборгованість по рахунку 2519(недостача ОСОБА_1А.) станом на 25.09.2015 складає: - 3611,64 UAH (а.с.97 т.1).

Проте, надані відповідачем внутрішні документи банку, а також проведена у справі судово-економічна експертиза зазначені в «досудовій вимозі» від 02.12.2015 (а.с.6 т.1), а також у вищевказаній довідці від 11.05.2016 (а.с.97 т.1) суми заборгованості не підтверджують.

Так, за змістом Висновку за результатами службового розслідування по факт виявлення 10.08.2015 року нестачі при зведенні каси відділення К4К2 Центр на Тургенівській філіалу КиївСіті, яка винесена на рахунок 3552 касира ОСОБА_1 від 18.09.2015 №ZAKL-2015/1-6981896 (а.с.108-110 т.1) встановити причину виникнення нестачі в касі відділення К4К2 за 10.08.2015 року в сумі 1633,00грн. не надалося можливим, винесення нестачі на рахунок 3552* касира відділення ОСОБА_4 вважати правомірною і належить відшкодуванню с щомісячної заробітної плати в розмірі 25% та бонусів 100% бонусів.

Проте будь-яких належних і допустимих доказів того, що позивач була ознайомлена з висновками службового розслідування, а також, що за його результатами видавався відповідний наказ про відшкодування працівником ОСОБА_1 матеріальної шкоди на вищевказану суму та про утримання коштів із заробітної плати, суду надано не було.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст.135 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами.

За змістом ч.1 ст.136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника.

Відповідно до вимог ч.2 цієї статті розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством.

Згідно ч.3 цієї статті у решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Відповідно до вимог ст.138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Так, згідно з вимогами ч.1,2 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Згідно з висновком експерта №72/11/2016 за результатами проведення судово-економічної експертизи по цивільній справі №359/861/16-ц від 16.11.2016 (а.с.246-263 т.1) за наявними матеріалами встановити документальне підтвердження заборгованості ОСОБА_1 по гривневому рахунку 2519 в сумі 11827,35 грн. та по доларовому рахунку 2484 в сумі 851,77 дол. США., що зазначено в Досудових вимогах ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» №30.1.0.0/2 від 02.12.2015, не є за можливе у звязку з наступним:

-нестачі, зазначені в Досудових вимогах №30.1.0.0/2, не значаться в наявних виписках банку по рахункам №2519, №2484 станом на 02.12.2015, на суму 11827,35 грн. та на суму 851,77 дол. США.;

- дослідженням виписок ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за період з 28.07.2015 по 25.09.2015 не встановлено відображення нестач грошових коштів по гривневому рахунку 2519 в сумі 11827,35 грн. та по доларовому рахунку 2484 в сумі 851,77 дол. США станом на 25.09.2015 (дату звільнення матеріально-відповідальної особи)%

- на дослідження не надано та в матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості по рахунках 2519, 2484 (в. т.ч. з урахуванням оплати за користування кредитом, як зазначено в Досудових вимогах №30.1.0.0/2 від 02.12.2015);

- не встановлено відображення виявленої нестачі по рахунках №2519, №2484, в наявному бухгалтерському обліку, актах інвентаризації ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», за період роботи матеріально-відповідальної особи з 28.07.2015 по 25.09.2015;

- доступ до персональних рахунків ОСОБА_1 мали особи, які працюють в системі під іншими логінами ніж зареєстрований за ОСОБА_1 (згідно наказу №Э.DN-КП-2015-6876469 від 27.07.2015), в тому числі й після звільнення матеріально-відповідальної особи;

- згідно Заключення службового розслідування від 18.09.2015 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» присвоєнь грошових коштів та порушень касової дисципліни ОСОБА_1 не встановлено.

Як зазначено експертом, в звязку з ненаданням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відповідних первинних та розрахункових документів та облікових регістрів щодо касових операцій касира операціоніста ОСОБА_1 (розрахунку суми нестачі, прибуткових/видаткових касових ордерів, меморіальних ордерів, чеків, зведених довідок касира, регістрів по рахунках 1,2-го класу, актів/протоколів за результатами службових розслідувань стосовно причин нестач, актів інвентаризації та актів здачі-прийняття при прийнятті/передачі касиром цінностей) встановити суму заборгованості ОСОБА_1 по рахункам №2519 та №2484, зазначені в Досудовій вимозі ПАТ КБ «Приватбанк» №30.1.0.0/2 від 02.12.2015 не видається за можливе (а.с.246-263 т.1).

При цьому суд враховує, що клопотання про проведення додаткової або повторної судово-економічної експертизи сторонами, зокрема відповідачем заявлено не було а також відповідачем не було надано розрахунку заборгованості по відкритим на імя працівника ОСОБА_1 рахункам №2519 та №2484, а наявність такої заборгованості проведеною судово-економічною експертизою не підтверджена.

А також суд враховує, що при призначенні судово-економічної експертизи, суд розяснив сторонам, що, виходячи із засад змагальності (статті 10,11 ЦПК) залежно від того, яка сторона ухиляється від проведення експертизи (покладених судом обовязків), та яке значення експертиза має для цієї сторони, суд вправі визнати факт, для з'ясування котрого експертиза призначена, встановленим або спростованим (а.с.186-187, 189-191 т.1).

Суд також звертає увагу, що в клопотанні експерта від 11.08.2016 року експерт зазначив перелік необхідних банківських документів, період, за який вони мали бути надані та строки подання таких доказів (а.с.192 т.1).

Отже посилання представника відповідача не неповноту проведеного експертом дослідження та направлене представником відповідача клопотання про уточнення цього переліку (а.с.205 т.1), є безпідставним, враховуючи що відповідачем не були виконані покладені на нього ухвалою суду обовязки та не надано необхідні для проведення експертизи первинні та розрахункові документів та облікові регістри щодо касових операцій касира операціоніста ОСОБА_1, в тому числі не був наданий розрахунок суми нестачі, на підставі якого могло бути уточнено експертом своє клопотання в частині конкретних касових операцій та дат, стосовно яких слід було надати документи.

Враховуючи, що відповідачем не було надано розрахунок суми нестачі, а також, враховуючи, що для зясування розміру завданої установі банку шкоди, яка мала визначатися за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, судом було визнано необхідність спеціальних знань та була призначена судово-економічна експертиза, і відповідач ухилився від надання документів, необхідних для її проведення, суд прийшов до висновку, що відповідачем не доведено ні розміру нестачі ні тієї обставини, що вона утворилась внаслідок винних дій позивача та є прямою і дійсною шкодою, оскільки на підставі наданих відповідачем документів не можливо встановити наявність нестачі на зазначених сторонами рахунках, внаслідок яких саме неправильно проведених касових операції, утворилась нестача, та чи була завдана ПАТ КБ «Приватбанк» дійсна пряма шкода, а також чи завдана вона саме позивачем, оскільки, як встановлено проведеною експертизою, доступ до персональних рахунків ОСОБА_1 мали інші особи.

Таким чином, сплачені позивачем ОСОБА_1 кошти в сумі 11844,31 гривень та в сумі 856,14 доларів США в силу вимог ст.1212 ЦК України є безпідставно набутим майном, яке ПАТ КБ «Приватбанк» зобовязане повернути позивачу.

Враховуючи, що відповідач не надав достатніх, належних і допустимих доказів щодо розміру заподіяної йому дійсної шкоди, а також що вона завдана внаслідок винних дій позивача, направлена позивачу вищезазначена досудова вимога про сплату заборгованості була безпідставною, отже з моменту перерахування коштів позивачем, в тому числі в більших, ніж зазначено у досудовій вимозі, сумах (зазначено - 11827,35 гривень та 851,77 доларів США, сплачено -11844,31 гривень та 856,14 доларів США), ПАТ КБ «Приватбанк» міг дізнатися про те, що володіння цими коштами є безпідставним.

При цьому та обставина, що позивач не визнавала заборгованості, підтверджується направленими позивачем в адресу відповідача рекомендованими листами від 14 та 16 грудня 2015 року (а.с.14,15 т.1).

Відповідно до вимог абзацу 1 ч.1, та ч. 2 ст.1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

При цьому суд також враховує, що отримані відповідачем кошти не можуть бути віднесені до переліку майна, яке не підлягає поверненню (с.1215 ЦК України).

Так, ч.1 ст.536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

За змістом ч.2 вказаної статті, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Таким чином, ані ст.1214 ЦК України ані ст.536 ЦК України не встановлює конкретний розмір процентів, які мають бути нараховані та стягнуті з відповідача за користування безпідставно набутими грошовими коштами позивача.

Судом встановлено, що укладеними сторонами договорами (трудовим договором та договором про повну матеріальну відповідальність) не було передбачено такого випадку, а також розміру процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до ч.1 ст.8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

З урахуванням викладеного, суд вважає правильним у даній ситуація застосовувати аналогію закону, а саме положення ч.1 ст.1048 ЦК України, які регулюють подібні за змістом цивільні відносини щодо порядку користування чужими коштами та сплату процентів за їх користування.

Так, за змістом ч.1 чт.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

При цьому суд звертає увагу, що положення ст.1214 ЦК України щодо обовязку особи, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна, та відповідно право власника майна отримати ці доходи, що, у разі, якщо таким майном є грошові кошти, складають нараховані проценти, не суперечать вимогам ст.22 ЦК України щодо відшкодування збитків, способів відшкодування майнової шкоди, на яку посилається позивач.

Так, відповідно до п.2 ч. 2 ст.22 ЦК України збитками, зокрема, є: доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом ч.3 ст.22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи та відповідні правовідносини, що виникли між сторонами, дотримуючись вимог ст.10,11,60 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів підлягають задоволенню, а в частині відшкодування завданих збитків підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Так, на підставі вищезазначених, досліджених в судовому засіданні доказів, судом встановлено факт перерахування позивачем коштів та їх отримання відповідачем 10.12.2015 в сумі 11844,31 гривня, а також 11.12.2015 в сумі 856,14 доларів США (а.с.8 т.1, а.с.21 т.2), що за офіційним курсом НБУ на дату ухвалення рішення (2690.6286 гривні за 100 доларів США) становить 23035 гривень 55 копійок, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача як безпідставно набуте майно.

Водночас суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами, що їй завдано збитків у звязку з курсовою різницею (продажем) валюти в розмірі 60,44 долари США, оскільки надана позивачем квитанція на здійснення валютно-обмінної операції №2244 від 10 грудня 2015 року (а.с.7 т.1), видана на імя клієнта ОСОБА_5.

Також зі змісту квитанції вбачається, що здійснено продаж валюти в сумі 600 доларів США на суму 14700 гривень за курсом 24,50 грн. за 1 долар, час операції 9:44:35, адреса відділення банку Київське відділення ПАТ «Банк «Софіївський» №37, м.Київ, вул.Симона Петлюри, 16.

З квитанції ПриватБанку від 10 грудня 2015 року про сплату ОСОБА_1 11844,31 гривні вбачається, що час проведення операції 10:11:46, адреса відділення : м.Київ, вул.Саксаганського,90 (а.с.21 т.2).

Аналізуючи вказані докази, суд приходить до висновку, що надана позивачем вищезазначена квитанція на здійснення валютно-обмінної операції (а.с.7 т.1) не може бути визнана належним доказом, оскільки час, місце вчинення обміну валюти, сума валюти, яка була продана (в значно більшому, ніж це потребувало розмірі), прізвище особи, яка здала валюту, суперечать доводам позивача, що саме позивачем і саме у звязку з необхідністю сплати коштів згідно з досудовою вимогою відповідача було здійснено продаж іноземної валюти.

Суд також врахує, що позивачем не було надано будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач нараховував проценти на зазначені в досудовій вимозі суми заборгованості (нестачі), а також враховує, що сам факт сплати позивачем більших сум, ніж було зазначено в отриманій досудовій вимозі, не може бути достатнім підтвердженням того, що такі проценти були нараховані відповідачем.

В звязку з цим розрахунок суми збитків (упущеної вигоди) в розмірі нібито нарахованих відповідачем процентів (одержаного доходу: 2,42 грн. в день від зазначеної в досудовій вимозі суми заборгованості 11827,35 грн. та 2,22 долари США від зазначеної в досудовій вимозі суми заборгованості 851,77 долари США), слід визнати необґрунтованим.

Дотримуючись вищенаведених положень ст.ст.536, 1048, 1214 ЦК України, а також враховуючи чинну в зазначений позивачем період облікову ставку НБУ (з 11.12.2015 по 21.04.2016 включно -22, з 22.04.2016 по 26.05.2016 -19, з 27.05.2016 по 23.06.2016 18, з 24.06.2016 по 28.07.2016 16,5, з 29.07.2016 по 15.09.2016 15,5, з 16.09.2016 по 27.10.2016 15, з 28.10.2016 по 30.01.2017 включно -14), розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, прийшов до висновку, що за користування безпідставно набутими грошовими кошами позивача з відповідача підлягають стягненню проценти в сумі 5023 гривень 34 копійки, виходячи наступного розрахунку.

Розраховуючи суму процентів, суд також враховує що облікова ставка НБУ застосовується до національної валюти, в звязку з чим розмір відсотків слід розраховувати з гривневого еквіваленту суми коштів, сплаченої в доларах США, враховуючи курс НБУ на 11.12.2015 (дату перерахування кошті в сумі 856,14 доларів США).

Так, станом на 11.12.2015 року, враховуючи встановлений НБУ курс долара США 2336.8319 гривні за 100 доларів США, сплачена позивачем сума 856,14 доларів США становила 20006,55 гривень, враховуючи яку, розмір процентів за користування якими за період з 11.12.2015 по 30.01.2017 року включно (в межах заявлених позовних вимог) за формулою «сума коштів : кількість днів у році х облікова ставка НБУ х кількість днів користування чужими коштами протягом дії облікової ставки=сума процентів»,- становить:

-20006,55грн.:366х22%х131днів(з 11.12.2015 по 21.04.2016)=1575,38грн.

-20006,55грн.:366х19%х35днів(з 22.04.2016 по 26.05.2016)=363,51грн.

-20006,55грн.:366х18%х28днів(з 27.05.2016 по 23.06.2016)=275,50грн.

-20006,55грн.:366х16,5%х35днів(з 24.06.2016 по 28.07.2016)=315,68грн.

-20006,55грн.:366х15,5%х49днів(з 29.07.2016 по 15.09.2016)=415,16грн.

-20006,55грн.:366х15%х42днів(з 16.09.2016 по 27.10.2016)=344,38грн.

-20006,55грн.:366х14%х95днів(з 28.10.2016 по 30.01.2017 включно)=727,01грн.

Всього за період з 11.12.2015 по 30.01.2017 року включно на загальну суму 1575,38+363,51+275,50+315,68+415,16+344,38+727,01=4016,62грн.

Щодо процентів за користування коштами позивача в сумі 11844,31 гривні, то враховуючи вимоги ст.11 ЦПК України проценти за користування цією сумою слід стягнути в розрахованій позивачем сумі 1006,72 гривні, оскільки, у разі нарахування процентів в розмірі облікової ставки НБУ(за вищезазначеною формулою), сума таких процентів значно перевищує нараховану позивачем суму.

Всього сума процентів (упущена вигода), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 5023 гривні 34 копійки (4016,62грн.+1006,72грн.)

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору та оплаті експертизи на загальну суму 5551 гривня 20 копійок (а.с.4 т.1, а.с.12 т.2).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (юридична адреса: 49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) суму безпідставно отриманих коштів 11844 гривні 31 копійка (одинадцять тисяч вісімсот сорок чотири гривні тридцять одна копійка) та 856 доларів США 14 центів (вісімсот пятдесят шість доларів США чотирнадцять центів), що за офіційним курсом НБУ на дату ухвалення рішення 2690.6286 гривні за 100 доларів США, становить 23035 гривень 55 копійок, а також на відшкодування збитків за користування безпідставно одержаними коштами 5023 гривень 34 копійки (пять тисяч двадцять три гривні тридцять чотири копійки).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (юридична адреса: 49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судові витрати на загальну суму 5551 гривня 20 копійок (пять тисяч пятсот пятдесят одна гривня двадцять копійок).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга Апеляційному суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В.Муранова-Лесів