АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа 761/19004/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/6483/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Макаренко І.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

2 листопада 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Саліхова В.В., Прокопчук Н.О.

при секретарі - Сербін Т.І.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами Заступника прокурора міста Києва, Державної казначейської служби України та Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Прокуратури міста Києва, Державної казначейської служби України, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, Ліквідаційної комісії Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду на користь ОСОБА_3 у якості відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 3190000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Заступник прокурора міста Києва подав апеляційну скаргу, в якій просить суд рішення змінити, визначивши розмір суми відшкодування моральної шкоди у відповідності до вимог Закону, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають значення для справи.

Представник Державної казначейської служби теж подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, посилаючись на те, що стягнута судом сума у розмірі 3190000 грн. є необґрунтованою та призведе до економічних збитків Державного бюджету України.

Представник Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві також подав апеляційну скаргу, в якій просив суд рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, зазначаючи, що судом не враховано, що розмір збитків, встановлених експертно-психологічним дослідженням спеціаліста не може бути належним доказом, оскільки розмір визначений особою, яка не відповідає вимогам Закону України «Про судову експертизу» в частині незалежності, наявності відповідних знань, можливості нести кримінальну відповідальність за надання недостовірних висновків.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково.

Судом встановлено, що у травні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що внаслідок незаконного притягнення позивача до кримінальної відповідальності, необґрунтованого обвинувачення у вчиненні ряду особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 121, ч 4. ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України, тривалого перебування під вартою та під домашнім арештом, тобто незаконного кримінального переслідування протягом п'яти років, а саме з 3 липня 2011 року по 13 квітня 2016 року, ОСОБА_3 завдано моральної шкоди.

З урахуванням уточнених позовних вимог просила суд стягнути з державного бюджету України, шляхом списання державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку, визначеного для відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратурі і суду 3190 000 грн. відшкодування моральної шкоди, зобов'язати Державну казначейську службу України виплатити з рахунку Державного бюджету України ОСОБА_3 3190000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 3 липня 2011 року слідчим відділом Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві відносно ОСОБА_3 порушена кримінальна справа №10-26999 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

4 липня 2011 року ОСОБА_3 затримана в порядку ст. 115 КПК України (в редакції 1960 року).

6 липня 2011 року постановою Шевченківського районного суду м. Києва відносно ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

13 липня 2011 року СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_3 пред'явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

26 вересня 2011 року СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві відносно ОСОБА_3 порушені кримінальні справи за ознаками складу злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, п.п. 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289,ч 1 ст. 357. ч. 3 ст. 357 КК України.

Згідно постанови про притягнення як обвинуваченої від 27 вересня 2011 року СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_3 пред'явлено обвинувачення за ознаками складу злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, п.п. 6. 9. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289,ч 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України.

12 листопада 2011 року СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві складено обвинувальний висновок відносно ОСОБА_3 за ознаками складу злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, п.п. 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. З ст. 289,ч 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України, який 15 листопада 2011 року був затверджений прокуратурою Шевченківського району м. Києва та направлено кримінальну справу №10-26999 до Шевченківського районного суду м. Києва.

23 липня 2013 року Шевченківський районний суд м. Києва своєю ухвалою кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 15, п. п. 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України повернув прокурору Шевченківського району на додаткове розслідування.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 1 листопада 2013 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2013 року, про направлення справи на додаткове розслідування залишив без змін.

16 січня 2014 року СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві повідомлено про підозру ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України по кримінальному провадженню №0000888 .

17 січня 2014 року СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві складено обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 за ознаками складу злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121. ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289,ч 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України, який 17 січня 2014 року був затверджений прокуратурою Шевченківського району м. Києва та направлено кримінальне провадження №0000888 до Шевченківського районного суду м. Києва.

24 червня 2014 року Шевченківський районний суд м. Києва змінив обвинуваченій ОСОБА_3 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 20 квітня 2015 року визнано ОСОБА_3 невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 357 та ч. 3 ст. 357 КК України, та виправдано її за ч. 2 ст. 121 КК України у зв'язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене нею; за ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 357 та ч. 3 ст. 357 КК України - у зв'язку з недоведеністю, що в її діянні є склад цих кримінальних правопорушень.

13 квітня 2016 року Апеляційним судом м. Києва вирок Шевченківського районного суду м. Києва залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

З матеріалів справи вбачається, ОСОБА_3 зазнавала незаконного кримінального переслідування з 3 липня року по 13 квітня 2016 року, а саме 4 роки 9 місяців 10 днів, з яких перебувала під вартою з 4 липня 2011 року по 24 червня 2014 року, а саме 2 роки 11 місяців 20 днів, під домашнім арештом перебувала в період з 24 червня 2014 року по 20 квітня 2015 року, а саме 9 місяців 27 днів.

Згідно Висновку експертно-психологічного дослідження спеціаліста № 1818 від 22 липня 2016 року внаслідок подій, які відомі за позовом, ОСОБА_3 були спричинені психологічні (моральні) страждання. Орієнтовний розмір компенсації завданих моральних страждань становить 2200 мінімальних заробітних плат, розмір яких приймається рівним розміру мінімальної заробітної плати в Україні, прийнятій на момент винесення рішення судом.

Також з матеріалів справи вбачається, що позивач є одинокою матір'ю, у якої на момент арешту на утриманні перебували двоє малолітніх дітей, - дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, і син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження, а також на її утриманні перебували непрацездатний батько та матір, яка має інвалідність, що вбачається із пенсійного посвідчення останньої.

Положеннями ч.ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 цього Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до ст.ст. 23, 1167, 1176 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичних та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та тривалого перебування під вартою позивачу завдано душевних страждань, у позивача значно погіршився стан здоров'я, що підтверджується, листом за підписом начальника медичної частини Київського СІЗО № від 18 квітня 2014 року, згідно якого ОСОБА_3 за час перебування в установі періодично зверталася за медичною допомогою з приводу погіршення стану здоров'я.

Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Вступивши до Ради Європи (1995 р.) і ратифікувавши 17 липня 1997 р. зазначену Конвенцію та ряд Протоколів до неї (Перший протокол і Протоколи №№ 2, 4. 7 та 11), Україна визнала її чинність у національній правовій системі та обов'язковість рішень Європейського Суду з прав людини з усіх питань, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Застосування положень Європейської конвенції та прецедентної практики Європейського Суду з прав людини національними судами при вирішенні справ про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності, є необхідним, оскільки відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства.

У відповідності до пункту 5 статті 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням цієї статті, має забезпечене правовою санкцією право на відшкодування.

Європейський Суд з прав людини в рішенні по справах «Світлорусов проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Корнейкова проти України», «Мироненко і Мартенко проти України» констатував порушення пункту 5 статті 5 Конвенції з огляду на неможливість для заявників отримати відшкодування шкоди, завданої національними органами у контексті провадження в їхніх кримінальних справах.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційних скарг, що особа має право на відшкодування шкоди у разі заподіяння йому відповідними органами дій, перелічених у ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», проте, суд не врахував, що протиправність дій слідчих органів чи прокуратури не встановлена, оскільки відповідно допункту 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду, моральна шкода підлягає відшкодуванню позивачу незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, слідства та прокуратури, адже виправдувальним вироком суду встановлено незаконність перебування позивача під слідством і судом.

Доводи апеляційної скарги, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, що суд першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди виходив з висновку експертно-психологічного дослідження спеціаліста № 1818 від 22 липня 2016 року, а не вирахував суму відшкодування з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати на момент ухвалення рішення суду не приймаються судом до уваги з огляду на наступне.

Як роз'яснено в п.п.9, 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за №4, відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування шкоди у зазначених випадках та її розмір визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. У випадках, коли межі відшкодування визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованого мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

При цьому, згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 2 грудня 2015 року в справі №6-22-3цс15, відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Таким чином, законодавством визначено мінімальний розмір моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом, максимальний розмір моральної шкоди не визначено, відтак, суд, вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, завданої особі за час перебування під слідством чи судом, має виходити з конкретних обставин справи.

Доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України, що стягнення суми у розмірі 3190000 грн. призведе до економічно-необґрунтованих збитків Державного бюджету України, оскільки зазначена обставина не має правового значення для вирішення даного питання, внаслідок незаконного перебування позивача під слідством і судом,останній було завдано моральної шкоди, яка виявилася в її душевних стражданнях, що призвели до погіршення стану здоров'я, зміни звичного укладу життя та порушення нормальних життєвих зв'язків.

Разом з цим, колегія суддів не може повною мірою погодитись з визначеним судом першої інстанції розміром моральної шкоди.

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов'язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом та не повинен призводити до її збагачення.

Судом першої інстанції повно досліджено обставини справи, проте не наведено переконливих обставин щодо визначення розміру відшкодування у сумі 3190000 грн., не враховано положень ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що досудове та судове слідство стосовно позивача тривало 57 місяців 10 днів, з 4 липня 2011 року по 24 червня 2014 року ОСОБА_3 перебувала під вартою, за цей час значно погіршився стан її здоров'я, позивачка була вимушена докладати додаткових зусиль для підтвердження та доведеності своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого їй злочину, вона є одинокою матір'ю, у якої на момент арешту на утриманні перебували двоє малолітніх дітей, - дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, і син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, тому враховуючи тривалість та глибину моральних страждань, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди заподіяної ОСОБА_3 у наслідок незаконних дій органів дізнання, досудового слідства і суду, слід визначити у 500000 грн.

При цьому колегія суддів вважає, що така сума жодним чином не призводить до збагачення позивача, а є лише частковим відновленням попереднього стану, пов'язаним з тривалим кримінальним провадженням та компенсацією моральних страждань.

Відповідно до статті 309 ЦПК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення і ухвалити нове рішення або змінити рішення, якщо застосовано закон, який не поширюється на дані правовідносини, чи не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача необхідно зменшити з 3190000 грн. до 500000 грн., а рішення суду в цій частині змінити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги Заступника прокурора міста Києва, Державної казначейської служби України, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2017 року змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, яка стягнута з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду на користь ОСОБА_3 у якості відшкодування моральної шкоди з 3190000 грн. до 500000 грн.

В решті рішення залишити без зміни.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді