Провадження № 22ц/790/698/17 Головуючий 1 інст. - Глібко О.В.
Категорія : договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Бровченко І.О.,

суддів Швецової Л.А., Малінської С.М.,

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 19 вересня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про надання стоматологічних послуг.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що між нею та відповідачкою був укладений договір про надання стоматологічних послуг, за умовами якого вона надає ОСОБА_3 якісні стоматологічні послуги, визначені договором, а остання зобовязувалася здійснити оплату послуг в розмірі 28500 грн. Договором сторони погодили поетапну оплату в готівковій формі. Позивач зазначила, що свої зобовязання за договором виконала у повному обсязі, тоді як ОСОБА_4 порушує строки виплати платежів за договором. Залишок по сплаті наданих стоматологічних послуг складає 10950 грн., пеня складає 116060 грн. Добровільно виконати умови договору відповідач не бажає.

З урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_2, просила суд стягнути з ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 10950 грн. внаслідок неналежного виконання договору про надання стоматологічних послуг, 116060 грн. пеню внаслідок неналежного виконання договору та 7000 грн. вартість наданих юридичних послуг, а також вартість сплаченого судового збору.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором про надання стоматологічних послуг у розмірі 10950 грн., пеню за договором про надання стоматологічних послуг у розмірі 10950 грн., вартість наданих юридичних послуг у розмірі 7000 грн., а також суму сплаченого судового збору у розмірі 1270,11 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволені позовних вимог, у звязку з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що договір укладений нею був з ОСОБА_2, як з ФОП, тоді як позовна заява подана ОСОБА_2, як фізичною особою, позовні вимоги якої є недоведеними та необґрунтованими.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог як щодо основної суми боргу за договором про надання стоматологічних послуг, так і щодо вартості наданих юридичних послуг, проте з урахуванням ч.3 ст. 551 ЦК України судом зменшена сума пені, яка підлягає стягненню.

Проте повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 04 листопада 2014 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір про надання стоматологічних послуг за умовами якого позивач зобовязувалася надати якісні стоматологічні послуги, перелічені в пункті 1.3. Договору, а ОСОБА_3 зобовязувалася здійснити оплату наданих послуг в розмірі 28500 грн. Договором сторони погодили поетапну оплату в готівковій формі (а.с.5 т.1).

Стаття 901 ЦК України передбачає, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 901 ЦК України договір про надання послуг є складним зобовязанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобовязань: по- перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обовязку: по-друге, правовідношення, в якому замовник зобовязаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 зобовязання за договором про надання стоматологічних послуг виконані у повному обсязі (а.с.104-106), але ОСОБА_3 відмовилась підписати акт прийому-передачі виконаних послуг. Матеріали справи не містять доказів щодо неналежного виконання зобовязань ОСОБА_2

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Встановлено, що зобовязання про оплату стоматологічних послуг відповідачка належним чином не виконала, сплатила лише частину боргу (а.с.106).

Сума заборгованості за неналежне виконання зобовязання складає 10950 грн.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Так, через неналежне виконання зобовязання сума заборгованості ОСОБА_3 за договором складає 10950 грн. Крім того, договором була передбачена також сплата пені за неналежне виконання умов договору.

Суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про стягнення суми боргу та зменшення суми пені до суми основної заборгованості за договором.

Проте, судова колегія не може погодитись з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача вартість наданих позивачу юридичних послуг.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 та ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, є витратами, пов'язаними з розглядом справи, які несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Стягуючи вартість юридичних послуг, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надані докази, які підтверджують понесені ним витрати на правову допомогу.

Матеріали справи свідчать, що 01 жовтня 2015 року ОСОБА_2 уклала договір про надання правової допомоги (а.с.24). Додатковою угодою до якого встановлено, що клієнт сплачує адвокату гонорар (винагороду) у розмірі 7 000 грн.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

В матеріалах справи відсутній розрахунок витрат на правову допомогу і такого документу позивачем суду не надано, а, отже, підстави для стягнення витрат на правову допомогу відсутні.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Посилання в апеляційній скарзі, що при ухваленні судового рішення судом першої інстанції не застосовано строк позовної давності, висновків суду не спростовують.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач ОСОБА_1 клопотання про застосування строку позовної давності не заявляла.

Оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року № 6-780цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

За таких обставин судова колегія відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити, скасувавши його в частині стягнення витрат на правову допомогу, відмовивши у задоволенні позову в цій частині. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 19 вересня 2016 року змінити в частині стягнення витрат на правову допомогу.

У задоволені позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 витрат на правову допомогу у розмірі 7000 грн., відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді -