Справа № 539/597/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2017 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Іващенка Ю. А.

при секретарі Мирна Т.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про визнання договорів купівлі продажу недійсними,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про визнання договорів купівлі продажу недійсними, мотивуючи свої вимог тим, що його матері ОСОБА_5 належав на праві власності житловий будинок за адресою с. Засулля Лубенського району Полтавської області вул. Ювілейна, 18, розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,1083 га кадастровий номер :01:002:0375 та дана земельна ділянка.

Згідно заповіту посвідченого секретарем виконкому Засульської сільської ради від 14.08.1999 р. ОСОБА_6 все своє майно заповіла йому.

27.04.2015 року ОСОБА_6 померла.

Він випадково дізнався, що незадовго до дня смерті ОСОБА_6 продала ОСОБА_2 будинок та земельну ділянку за адресою с. Засулля Лубенського району Полтавської області вул. Ювілейна, 18, у звязку з чим у нього виникли сумніви щодо справжності волевиявлення матері щодо продажу будинку та земельної ділянки, про що він повідомив дружину ОСОБА_7, яка звернулася до Лубенського ВП з заявою про вчинене кримінальне правопорушення. В ході розслідуваного кримінального провадження № 0000843 від 05.05.2016 року було проведено почеркознавчу експертизу, якою було встановлено, що підпис в графі «ПІДПИСИ : ПРОДАВЕЦ_» договору купівлі продажу від 16.04.2015 року, який укладено між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 та підпис в графі «ПІДПИСИ» заяви від 16.04.2016 року, виконані не ОСОБА_6, а іншою особою, рукописний запис «ОСОБА_6І.» в графі : «ПІДПИСИ»: ПРОДАВЕЦ_» договору купівлі продажу від 16.04.2015 року, який укладено між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 та рукописний запис «ОСОБА_6І.» в графі : «ПІДПИСИ» заяви від 16.04.2016 року виконані не ОСОБА_6, а іншою особою».

Згідно заповіту він є єдиним спадкоємцем майна померлої ОСОБА_6

На підставі викладеного, посилаючись на вимоги ст. ст. 204, 207, 215, 216, 225, 229, 230, 236 ЦК України, позивач ОСОБА_1 прохав суд : визнати недійсним договір купівлі продажу від 16.04.2015 року житлового будинку за адресою с. Засулля Лубенського району Полтавської області вул. Ювілейна, 18, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2; визнати недійсним договір купівлі продажу від 16.04.2015 року земельної ділянки площею 0,1083 га кадастровий номер :01:002:0375 за адресою с. Засулля Лубенського району Полтавської області вул. Ювілейна, 18 з цільовим призначенням для будівнирцтва та обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_8 позов підтримували та прохали його задовольнити, обгрунтовували позовні вимоги обставинами ,викладеними в позовній заяві. Також позивач додатково пояснив, що за життя мати не казала, що має намір продати будинок і земельну ділянку. ОСОБА_6 зловживала алкоголем, мала суїцидальні схильності. У день похорон матері дізнався, що будинок вже продано, однак пізніше висновком експертизи було встановлено, що підпис на договорі не належить матері. Після смерті матері до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався. Також позивач та його представник додатково пояснили, що відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_4 заявили, що договори ОСОБА_6 підписувала у себе вдома, тобто нотаріальні дії вчинялися поза робочим місцем нотаріуса. У посвідчувальному написі та реєстрі нотаріальних дій не зазначено місце вчинення нотаріальних дій із зазначенням адреси і причини , з яких нотаріальна дія була вчинена поза межами робочого місця нотаріуса.

Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечувала, пояснила, що ОСОБА_6 давно хотіла поміняти будинок на квартиру або продати його, оскільки у неї був скрутний матеріальний стан та вона часто хворіла. ОСОБА_6 запропонувала їй /ОСОБА_2/ купити будинок із земельною ділянкою , на якій він розташований на умові, що вона залишиться у ньому проживати. Вона знала , що ОСОБА_6 склала заповіт на дочку ОСОБА_4 та сама ОСОБА_4 не заперечувала, щоб мати продала будинок. Під час оформлення купівлі продажу була присутня також ОСОБА_4 ОСОБА_6 була при здоровому глузді, коли підписувала договір. Грошові кошти вона особисто передала ОСОБА_6 та вона ніяких претензій щодо розрахунку не висловлювала, продаж вчинено за ту суму, що вказана в договорах. Будинок купила для проживання сина. Із ОСОБА_6 була домовленість, що вона після продажу залишиться проживати в будинку.

Відповідач приватний нотаріус Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечувала, мотивуючи тим, що ніяких порушень при посвідченні договорів купівлі продажу вона не вчиняла. Перед посвідченням договорів переконалася у дієздатності продавця ОСОБА_6, яка особисто поставила підпис на договорах. При цьому ОСОБА_6 була у здоровому розумі і ясній памяті, діяла вільно та на власний розсуд. Вона посвідчувала два договори купівлі продажу земельної ділянки і будинку. В ході кримінального провадження слідчим було вилучено лише договір купівлі продажу будинку, договір купівлі продажу земельної ділянки, на якій він розташований знаходиться у неї , його ніхто не вилучав та не досліджував.

Представник відповідачів ОСОБА_2 та приватного нотаріуса Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_3 ОСОБА_9 проти задоволення позову заперечував, мотивуючи тим, що позивач не довів обставин на які він посилався у позові.

Третя особа ОСОБА_4 пояснила, що її мати ОСОБА_6 у 2012 році посвідчила заповіт, яким все своє майно заповіла їй. Через деякий час мати стала предявляти претензії з приводу того що нібито вона /ОСОБА_4В./ та ОСОБА_1 хочуть відправити її у психіатричну лікарню. Після чого мати сказала, що її будинок по вул. Ювілейна, 18 не дістанеться нікому із них та вона його продасть. Вона /ОСОБА_4В./ була присутня при посвідченні договору купівлі - продажу її матері ОСОБА_6 та ОСОБА_2, бачила як ОСОБА_2 передавала матері кошти. Питала матір, чи вона добре подумала, що продає, на що матір сказала, що продає. ОСОБА_6 самостійно підписувала договори купівлі продажу. Після смерті матері заяву до нотаріуса про прийняття спадщини вона не подавала. Вважала, що в задоволенні позову має бути відмовлено.

Зясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

На підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, судом встановлено, що 14.08.1999 р. секретарем виконкому Засульської сільської ради посвідчено заповіт ОСОБА_6, за яким вона все своє майно заповіла ОСОБА_1 /а.с. 20/.

23.10.2012 р. секретарем виконкому Засульської сільської ради посвідчено заповіт ОСОБА_6, за яким вона все своє майно заповіла ОСОБА_4 /а.с. 58/

16.04.2015 року приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_3 посвідчено договір купівлі продажу між ОСОБА_6 /продавець/ та ОСОБА_2 /покупець/, за яким ОСОБА_6 передала, а ОСОБА_2 прийняла у власність земельну ділянку площею 0,1083 га кадастровий номер :01:002:0375 за адресою с. Засулля Лубенського району Полтавської області вул. Ювілейна, 18 з цільовим призначенням для будівнирцтва та обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд, згідно умов договору продаж вчинено за 22 300 грн. /а.с. 6-7, 11/.

16.04.2015 року приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_3 посвідчено договір купівлі продажу між ОСОБА_6 /продавець/ та ОСОБА_2 /покупець/, за яким ОСОБА_6 передала, а ОСОБА_2 прийняла у власність житловий будинок за адресою с. Засулля Лубенського району Полтавської області вул. Ювілейна, 18, згідно умов договору продаж вчинено за 48 056 грн. /а.с. 8-10/.

27.04.2015 р. ОСОБА_6 померла в с. Засулля Лубенського району Полтавської області /а.с. 4/

Позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_6 /а.с. 21/.

На підставі заяви ОСОБА_7 до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення за № 0000843 за попередньою кваліфікацією ч. 1 ст. 190 КК України /а.с. 5/

В ході досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0000843 на підставі постанови слідчого експертом Полтавського НД ЕКЦ складено висновок від 9.11.2016 р. № 1855, у якому вказано, що підпис в графі «ПІДПИСИ : ПРОДАВЕЦ_» договору купівлі продажу від 16.04.2015 року, який укладено між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 та підпис в графі «ПІДПИСИ» заяви від 16.04.2016 року, виконані не ОСОБА_6, а іншою особою, рукописний запис «ОСОБА_6І.» в графі : «ПІДПИСИ»: ПРОДАВЕЦ_» договору купівлі продажу від 16.04.2015 року, який укладено між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 та рукописний запис «ОСОБА_6І.» в графі : «ПІДПИСИ» заяви від 16.04.2016 року виконані не ОСОБА_6, а іншою особою». /а.с. 12-17/.

Як вбачається зі змісту висновку від 9.11.2016 р. , він надавався складався відносно договору купівлі продажу від 16.04.2015 року лише житлового будинку.

Висновок у кримінальному провадженні щодо договору купівлі продажу земельної ділянки не складався.

Згідно ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Оцінюючи докази в сукупності, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст. 57-60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 66 ЦПК України висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом.

Суд вважає, що висновок від 9.11.2016 р. № 1855 у кримінальному провадженні № 0000843 не є висновком експерта у розумінні ч. 2 ст. 57 та ст. 66 ЦПК України, а у даній справі № 539/597/17 являється джерелом доказів, а саме письмовим доказом згідно ст. 64 ЦПК України.

Вказаний висновок судом зроблено на тій підстав, що у даній цивільній справі особами, які беруть участь у справі, не заявлялося клопотання щодо призначення судово почеркознавчої експертизи відносно договору купівлі продажу будинку від 16.04.2015 року та, відповідно, судом дана експертиза не призначалася.

У відповідності до ст. 10 ЦПК України суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та роз'яснював особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджував про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, зокрема, судом неодноразово пропонувалося особам, які беруть учать у справі, заявляти клопотання про призначення судово почеркознавчої експертизи, вказаним правом учасники процесу не скористалися та заявили, що даного клопотання вони заявляти не будуть.

Надаючи оцінку висновку від 9.11.2016 р. № 1855 у кримінальному провадженні, суд вважає за необхідне також зазначити, що у даному кримінальному провадженні остаточне рішення на даний час не прийнято, вказаний висновок належної оцінки з боку слідчого не знайшов, досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, відповідачі у даній цивільній справі не є учасниками кримінального провадження , чим суттєво порушуються їх права щодо доведеності обставин , які стосуються дійсності оспорюваного правочину.

У відповідності до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що висновок від 9.11.2016 р. № 1855 у даній цивільній справі не є достатнім доказом того, що підпис у договорі купівлі продажу будинку від 16.04.2015 року вчинено не ОСОБА_6

Крім цього, матеріали справи не містять жодного доказу того, що підпис у договорі купівлі продажу земельної ділянки від 16.04.2015 року вчинений не ОСОБА_6 Даний договір взагалі не був предметом дослідження у кримінальному провадженні № 0000843.

Клопотань щодо призначення судової почеркознавчої експертизи відносно підпису від імені ОСОБА_6 у договорі купівлі продажу земельної ділянки від 16.04.2015 року, особи, які беруть участь у справі, також не заявляли.

Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Згідно довідки Лубенської ЦМЛ від 4.02.2105р. ОСОБА_6 на диспансерному обліку у лікаря психіатра не перебувала. /а.с. 73/.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 пояснювала, що у ОСОБА_6 були галюцинації та вони хотіли її лікувати.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона працювала листоношею та приносила ОСОБА_6 пенсію, останнього разу коли приносила пенсію, то ніхто не відчинив. Ключі були у ОСОБА_2, коли та відкрила, то вона ОСОБА_6 віддала пенсію. На прохання ОСОБА_6 лише один раз розписалася за отримання нею пенсії, інші рази ОСОБА_6 розписувалася сама.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що була свідок як одного разу ОСОБА_6 кричала на сина ОСОБА_1 , інколи вела себе неадекватно.

Свідок ОСОБА_12 пояснювала, що ОСОБА_1 жалувався, що мати вигонить його з хати, приблизно за рік до смерті ОСОБА_6 вже з нею не спілкувалася.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що вона хотіла поміняти квартиру на будинок, приблизно за 2-3 місяці до смерті ОСОБА_6 ОСОБА_6 з цього приводу мала порадитися із дочкою, однак вони не домовилися щодо обміну.

Свідок ОСОБА_14 пояснював, що на прохання ОСОБА_1 телефонував його матері та питав за будинок чи не продається, на що вона на підвищених тонах сказала, що не продається.

Свідок ОСОБА_15 пояснювала, що ОСОБА_6 хотіла обміняти будинок на квартиру. Пізніше дізналася, що ОСОБА_6 продала будинок.

У судовому засіданні судом особам, які беруть участь у справі, також розяснювалося право на заявлення клопотання про призначення психіатричної експертизи та розяснювалися наслідки не реалізації свого права. Ніхто з учасників процесу не виявив бажання заявити вказані клопотання.

Таким чином, суд вважає недоведеним належними доказами, обгрунтування позовної заяви в тій частині , що ОСОБА_6 при посвідченні договорів купівлі продажу не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Відповідно до ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

На підставі доказів, які надані позивачем та його представником судом не встановлено того факту, що при посвідченні правочинів купівлі продажу ОСОБА_6 помилилася щодо обставин, які мають істотне значення чи була введена в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

Доказів вчинення нотаріусом нотаріальної дії, а саме посвідчення договорів купівлі продажу у неналежному місці, особами, які беруть участь у справі, до суду не надано з огляду на те, що пояснення позивача, відповідача та третьої особи, які було не допитані в судовому засіданні в якості свідків, не є джерелом доказів у розумінні ч. 2 ст. 59 ЦПК України.

Керуючись ст.10, 11, 60, 61, 88, 213-215, 218 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про визнання договорів купівлі продажу недійсними відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_16 Ю. А.