АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4868/17 Справа № 205/2346/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Каратаєва Л.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3

за участю секретаря - Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2016 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по відсоткам за договором б/н від 30.05.2006р. нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 24.04.2014р. по 18.03.2016р. у розмірі 12885,58 грн. відмовлено (а.с.75-76).

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалите нове, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі (а.с.104-108).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору б/н від 30.05.2006 року укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4, остання отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі строком дії до травня 2013 р. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості.

Однак, відповідачка зобовязань за договором по погашенню кредиту, сплати процентів за користування кредитом не виконала.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2014 року було відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 30.05.2006 року (а.с.57-58).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2014 року, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2014 року - залишено без змін (а.с.70-73).

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд Дніпропетровської області послався на те, що позивачем пропущено строки позовної давності.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вирішуючи питання щодо стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за процентами за кредитним договором №б/н від 30.05.2006 року за період з 24.04.2014р. по 18.03.2016р. у розмірі 12885,58 грн., суд першої інстанції, керуючись ч.1 ст. 1054 ЦК України виходив із того, що нарахування процентів за користування кредитом та пені після закінчення строку дії договору не передбачено. Строк кредитного договору сторонами визначено до травня 2013 року, що відповідає строку дії кредитної карти. Крім того, судовим рішенням відмовлено у стягненні заборгованості за кредитним договором №б/н від 30.05.2006 р., тобто договірні правовідносини між сторонами припинились. Крім того, відповідно до абз. 1, 2 п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. 604-609 ЦК України. Враховуючи той факт, що рішенням суду, що набрало чинності, встановлено факт пропуску позивачем строку звернення до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 30.05.2006 року та відмовлено у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги, що несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів, колегія суддів відхиляє.

Так, згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до пп. 3.1.1, 5.3, 5.4 умов та правил надання банківських послуг, які є складовою кредитного договору, граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH) (а.с.15 зворот -16).

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення процентів за кредитом, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2014 року було відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 30.05.2006 року, з посиланням на те, що позивачем пропущено строки позовної давності, оскільки кінцевий термін повернення кредиту співпадає с терміном дії картки, та становить 30 травня 2009 року, що є початком перебігу строку позовної давності, 3-річний термін сплинув 30 травня 2012 року, а з позовом Банк звернувся 29 березня 2013 року, при цьому не зазначив жодної поважної причини його пропуску. Підстав для задоволення вимог про стягнення відсотків, за кредитним договором б/н від 30.05.2006 немає.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивач пропустив строк позовної давності звернення до суду, поважних причин пропуску строку не зазначив.

На підставі викладеного, керуючись ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: