Провадження номер 2/741/500/17
Єдиний унікальний номер 741/1166/17
РІШЕННЯ

іменем України

20 вересня 2017 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Дикого В.М.,

з участю секретаря с/з Герасимчук Н.Ю.,

позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що житловий будинок по АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспного двору. На момент ліквідації колгоспних дворів у вищевказаному будинку проживали та були зареєстровані батьки сторін ОСОБА_4, ОСОБА_5, а також позивач та відповідач. Після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та не зареєстрували права власності на вищевказаний будинок. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 Після його спадщину прийняли дружина ОСОБА_5 та син ОСОБА_2 Вони отримали в нотаріуса свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), по 1/2 частини кожний. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 Позивач спадщину після її смерті прийняв, подавши відповідну заяву до державного нотаріуса Носівської районної ДНК. Нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право спадщину за законом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно. Також позивач звертався до Центру надання адміністративних послуг з метою державної реєстрації права власності на належну йому як учаснику ліквідованого колгоспного двору частину будинку. Але також отримав відмову у зв'язку з тим, що державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві власності на нерухоме майно, а саме: у майні колгоспного двору, яке належало його учасникам на праві спільної сумісної власності. Саме тому позивач і звернувся до суду та просив судовим рішенням визнати за ним право власності на 3/4 частини житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті батьків та як учасником ліквідованого колгоспного двору.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у змісті позову, просив їх задовольнити.

У судовому засіданні відповідач визнав позовні вимоги.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок.

У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому проживали та були зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва на право власності на житловий будинок від 18 вересня 1989 р. та довідкою Носівської міської ради Чернігівської області № 2023 від 02 серпня 2017 року (а. с. 9, 10).

У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз'яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Отже, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як членам ліквідованого колгоспного двору належало по 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 6).

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

За життя ОСОБА_4 заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 32).

Отже, спадкоємство після смерті ОСОБА_4 здійснюється за законом.

Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Із копії спадкової справи до майна померлого ОСОБА_4 №563/2003 убачається, що спадщину після його смерті прийняли дружина ОСОБА_5 та син ОСОБА_2 Кожен з них отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частини права на земельну частку (пай) (а. с. 26-30). Свідоцтв про право на спадщину за законом на частину спірного житлового будинку, яка фактично належала ОСОБА_4, спадкоємці не отримали.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 7).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За життя ОСОБА_5 заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 24). А, отже, спадкування після її смерті здійснюється за законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, його дружина та батьки.

Позивач є сином померлої. Отже, він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_5

Позивач прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5, подавши до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Відповідач не прийняв спадщину.

У судовому засіданні встановлено, що позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок, що підтверджується постановою державного нотаріуса Носівської районної ДНК ОСОБА_6 про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1226/02-31 від 02 серпня 2017 року (а. с. 15).

Також установлено, що державний реєстратор Центру надання адміністративних послуг Носівської РДА відмовила позивачеві в реєстрації права власності на 1/4 частини житлового будинку, оскільки державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві власності на нерухоме майно, у тому числі й на майно колгоспного двору, яке належало його учасникам на праві спільної сумісної власності, що підтверджується повідомленням №31/13-18 від 07 серпня 2017 року (а. с. 14).

Матеріали справи підтверджують, що на будинок АДРЕСА_1 виготовлена технічна документація (а. с. 11-13).

Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.

Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 174, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, як спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, і матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, та як членом ліквідованого колгоспного двору, право власності на 3/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1, вартістю 162546,75 грн., який складається з власне житлового будинку «А», веранди «а», крильця «а1», крильця «а2», літньої кухні «В», гаража «Г», сараю «Б», сараю «б», погреба «П», вбиральні «У», криниці «К», огорожі №1, загальною площею 113,6 кв. м житловою площею 74,1 кв. м загальною інвентаризаційною вартістю 216729 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М. Дикий