АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5030/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2013/17Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л. М. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Дорош А.І.

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Одринської Т.В.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

з участю

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 червня 2017 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по кредитному договору,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по кредитному договору. Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_4є поручителем по кредитному договору від 18 квітня 2013 року № DNI-22-482/13, що укладений між Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством « Батьківщина».

Протягом часу розгляду справи позивач неодноразово збільшував та зменшував позовні вимоги та остаточно просив стягнути з ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 5 369 954,99 доларів США, яка складається із заборгованості: сума кредиту 3 659 951,54 доларів США, непогашені проценти за користування кредитом у розмірі 1 710 003,45 доларів США (т.3 а.с. 1-3). Позовні вимоги обґрунтовували тим, що 18 квітня 2013 року № DNI-22-482/13 між Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством «Батьківщина» укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кошти у розмірі 5 500 000,00 доларів США. З метою забезпечення виконання умов договору з ОСОБА_4 укладено договір поруки № DNI-22-482/13 від 11 грудня 2013 року, а 07.05.2014 року укладена додаткова угода № 1 до договору поруки, на підставі вказаного договору ОСОБА_4 зобов'язався у повному обсязі відповідати перед банком за виконання кредитних зобов'язань позичальника по кредитному договору від 18 квітня 2013 року № DNI-22-482/13, що укладений між Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством «Батьківщина». Оскільки позичальник не виконує умови кредитного договору, просив суд задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору станом на 11 червня 2017 року у розмірі 5 369 954,99 долари США, а також витрати по справі.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 13 червня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4, як поручителя по кредитному договору від 18 квітня 2013 року № DNI-22-482/13, що укладений між Публічним акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний Банк» та Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством «Батьківщина», на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість по кредитному договору, станом на 11 червня 2017 року, у загальному розмірі 5 369 954,99 доларів США, що в еквіваленті на українську гривню станом на 13 червня 2017 року складає 139 998 485 грн. 56 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» судові витрати у розмірі 3 654 грн.

Не погодившись з судовим рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, яка, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заявлених вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що 18 квітня 2013 року № DNI-22-482/13 між Публічним акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» та Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством «Батьківщина» укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кошти у розмірі 5 500 000,00 доларів США (т.1 а.с. 8-20).

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору з ОСОБА_4 укладено договір поруки № DNI-22-482/13 від 11 грудня 2013 року, а 07.05.2014 року укладена додаткова угода № 1 до договору поруки, на підставі вказаного договору ОСОБА_4 зобов'язався у повному обсязі відповідати перед банком за виконання кредитних зобов'язань позичальника по кредитному договору від 18 квітня 2013 року № DNI-22-482/13, що укладений між Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством «Батьківщина» (т.1 а.с. 42-45).

04 грудня 2014 року банк направив ОСОБА_4 вимогу про сплату кредитного боргу (т.1 а.с. 46-47).

Позичальник не виконує умови кредитного договору, має заборгованість перед банком, що підтверджується рішеннями Господарського суду Дніпропетровської області від 05.02.2015 року та від 07.04.2015 року, які знаходяться на виконання в ВДВС (т.1 а.с. 80-81, 82-84, 85-87, т.3 а.сч. 1223, 24-28, 29-32).

Проведеною по справі судової економічної експертизою від 29 липня 2016 року ( т. 2 а.с. 175- 180) встановлено, що наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості по сплаті процентів за кредит та погашення основної суми боргу перед банком відповідає умовам кредитного договору. Вказаним висновком встановлено, що банком невірно нараховані штрафні санкції. У заяві про уточнення розміру позовних вимог від 13.06.2017 р. позивач виключив із розміру заборгованості будь-які штрафні санкції.

Станом на 11.06.2017 р. позивачем заявлена заборгованість по вищевказаному кредитному договору на загальну суму 5 369 954,99 доларів США, яка складається із: суми кредиту 3 659 951,54 доларів США, непогашені проценти за користування кредитом у розмірі 1 710 003,45 доларів США (т. 3 а.с. 4-5), що підтверджується розрахунком заборгованості.

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що останній наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором є вірним, тому приймається судом як належний та допустимий доказ розміру існуючої заборгованості, проведеною по справі судовою економічною експертизою встановлено, що розрахунок заборгованості по сплаті процентів за кредит та погашення основної суми боргу перед банком відповідає умовам кредитного договору.

Як встановила колегія суддів, такий висновок місцевого суду є правильним, оскільки суд дійшов його після повного, всебічного та об"єктивного з"ясування фактичних обставин справи, прав та обов"язків сторін в даних правовідносинах, з правильним застосуванням норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що місцевий суд неправомірно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів про стягнення з позичальника та інших заставодавців - юридичних осіб кредитної заборгованості на виконання рішень господарських судів про стягнення спірної заборгованості, не заслуговують на увагу, оскільки за змістом ст. 3, 11 ЦПК України позивач має право самостійного вибору способу захисту порушеного права, укладений між сторонами договір поруки, який є предметом даного судового розгляду, є самостійним цивільно-правовим договором, позивач, який вважає, що його право порушене, в межах укладеного договору звернувся до суду з даним позовом, щодо існування інших судових рішень про стягнення кредитної заборгованості за спірним кредитним договором та договорами застави між банком та юридичними особами, на які посилається представник відповідача, та які перебувають на виконанні у ВДВС, то питання виконання цих судових рішень та погашення заборгованості перебуває в межах виконавчого провадження і не впливає на вирішення спору по суті, оскільки після набрання чинності судовими рішення та звернення їх до виконання в рамках зведеного виконавчого провадження здійснюється контроль за фактичним погашенням заборгованості, виконання судового рішення є завершальною стадією цивільного судочинства. Щодо доводів про необхідність сприяння судом у здійсненні відповідачем своїх процесуальних прав, то по справі відповідачем не надано доказів про те, що він самостійно намагався реалізувати своє право по наданню доказів в цій частині, але йому було відмовлено ВДВС, цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності.

Згідно ч. 1 ст.137 ЦПК України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що детальний розрахунок заборгованості станом на 11.06.2017 р. не є належним доказом, не заслуговує на увагу, оскільки він не спростований відповідачем іншими належними та допустимими доказами, згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доводи про те, що відповідач по справі не є боржником за кредитним договором, а лише поручителем, не заслуговують на увагу, оскільки це не впливає на процесуальний стан сторони у справі та її процесуальні права по наданню суду належних та допустимих доказів по справі.

Також не заслуговують на увагу доводи щодо застосування позивачем різних процентних ставок за користування кредитними коштами, оскільки відповідачем не заявлялися по справі зустрічні позовні вимоги в цій частині, згідно вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, крім цього, у відповідності до вимог ст. 15,16 ЦК України та ст. 3,4,11 ЦПК України право на обрання способу захисту порушеного права належить позивачеві, а суд зобов»язаний розглянути справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів.

Також не заслуговують на увагу доводи про те, що у заяві про уточнення позову позивачем зменшено розмір заборгованості та суттєво збільшено розмір за непогашеними відсотками, оскільки у відповідності до вимог ч. 2. ст. 37 ЦПК України крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов. Згідно заяви про уточнення розміру позовних вимог загальна сума заборгованості розрахована станом на 11.06.2017 р., а у заяві від 01.03.2016 р. (т.1 а.с. 217-219) загальна сума заборгованості значиться станом на 25.01.2016 р., що вказує на збільшений період заборгованості, що вплинуло на розмір нарахованих відсотків.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

С У Д Д І :