Провадження № 2/522/2436/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАНИ

15 березня 2017 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання зобовязання припиненим,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, за участю третіх осіб - ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання припиненим зобовязання за договором позики, укладеного 27.12.2011р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, яка на підставі договору відступлення права вимоги від 07.08.2015 р. переуступила право вимоги ОСОБА_2 по поверненню грошових коштів в розмірі 1 604 000 грн., які еквівалентні 200 000 долл. США.

В обґрунтування позовних вимог відзначив, що 27 грудня 2011 року між ОСОБА_5 та ним, ОСОБА_1, був укладений договір позики, згідно п.1 якого позикодавець ОСОБА_5 передала, а він як позичальник прийняв у власність безоплатно, без нарахування процентів на суму позики, грошову суму, у розмірі 1 604 000,00 гривень, які еквівалентні 200 000, 00 доларів США, за міжбанківським валютним курсом продажу станом на день укладення цього договору (1 долар США = 8,02 гривень). Факт одержання грошей підтверджується підписанням цього договору. Згідно п. 2. Договору, зазначену вище суму грошей позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві готівкою у строк до 27.12.2014 року. Згідно п. 3 Договору, повернення суми має бути здійснено за адресою: м. Одеса, вулиця Балківська, будинок 124. У забезпечення виконання вказаного договору позики від 27.12.2011 року було укладено договір іпотеки між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, відповідно до умов якого ОСОБА_4 0.0. передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежилі приміщення першого поверху, які знаходяться у багатоповерховому житловому будинку під номером 42 по вул.. Генерала Петрова у м. Одесі, мають загальну площу 318, 4 кв.м.., та нежитлові підвальні приміщення №504, які знаходяться у багатоповерховому житловому будинку під номером 42, розташованому по вулиці Генерала Петров місті Одесі, мають загальну площу - 57,9 кв.м., та належать іпотекодавцю на праві приватної власності.

08 липня 2015 року між Позивачем та ОСОБА_5 відбулося часткове виконання умов Договору позики, а саме Позивач повернув ОСОБА_5 грошові кошти в сумі еквівалентній 195 000,00 доларів США. Таким чином, залишок, який залишився до Договору позики склав 5 000, 00 доларів США. У жовтні 2016 року Позивач хотів виконати умов Договору позики у повному обсязі, а саме повернути ОСОБА_5 залишок у розмірі 5 000,00 доларів США. Проте, при зустрічі з ОСОБА_5 позивачу стало відомо, що 07.08.2015 року вона - ОСОБА_5 уклала з ОСОБА_2 договір про відступлення права вимоги, згідно умов якого, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Цедент (ОСОБА_5Г.) безоплатно передала Цесіонарієві (ОСОБА_2С.), а Цесіонарій набував право вимоги, належне Цедентові, і став Позикодавцем (кредитором) за Договором позики, посвідченим приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_6 27 грудня 2011 року, реєстровий номер 1557 (надалі «Договір позики»), укладеним між Цедентом і громадянином ОСОБА_1.

Позивач, маючи намір виконати умови Договору позики, направив на адресу Відповідача ОСОБА_2 лист з вимогою виконати Відповідачу умови Договору позики та з'явитися 01 грудня 2016 року за адресою: м. Одеса, вулиця Балківська, будинок 124, для остаточного розрахунку по Договору позики. Відповідач у встановлений час не зявився за вказаною адресою. Позивач вважає, що відповідач протиправно ухиляється від прийняття виконання позивачем умов договору позики. Іншого способу виконати належним чином зобов'язання за Договором позики, як передати раніше отримані грошові кошти у повному розмірі та отримати від Відповідача заяву про отримання позики у Позивача не має. У зв'язку з чим, Позивач змушений був звернутися до суду з відповідним позовом.

В судове засідання 15.03.2017р. позивач не зявився, проте його представник повністю підтримав позов та зазначені обставини.

У минулому судовому засідання 07.03.2017р. позивач і представник позивача ОСОБА_7 (діє на підставі довіреності від 10.08.2016 року) позовні вимоги та обставини, якими вони обґрунтовані, підтримали та просили задовольнити. При цьому позивач пояснив, що він повернув особисто борг ОСОБА_5 08.07.2015р. у сумі еквівалентної 195000 долл США, і йому ще не вистачало до остаточного розрахунку тільки 5000 долл США, які він обіцяв їй повернути через деякий час і коли він вже мав на руках цю залишкову суму 5000 долл США та подзвонив ОСОБА_5 щодо зустрічі з приводу їх повернення та остаточного розрахунку за борговими забовязаннями, то ОСОБА_5 повідомила,що вона вже передала своє право вимоги по договору відступки ОСОБА_2, і що у мене не будуть ніяких з цим проблем. Згодом він вирішив сам йому повернути цей залишок коштів, про що ОСОБА_2 був направлений відповідний лист з запрошенням на 01.12.2016р. 12.00 для передачі коштів , проте ОСОБА_2 відмовився отримати лист та не зявився до нотаріуса у визначений час . Таким чином відповідач як кредитор ухиляється від виконання договірних зобовязань, чим порушує права позивача і майнового поручителя. Позивач в судовому засіданні 07.03.2017р. надав суду оригінал розписки від 08.07.2015р. , свідоцтва приватного нотаріуса від 01.12.2016р. та платіжного доручення про внесення ним і зарахування коштів в еквіваленті 5000 долл.США на депозитний рахунок суду.

У судовому засіданні представник відповідача та відповідач не зявились, про час і місце судового засідання сповіщались належним чином. Від представника відповідача будь-яких заяв з приводу неявки до суду не надходило. Також суду не надано доказів щодо відкликання відповідачем довіреності на ОСОБА_8 відповідач також не зявився в судове засідання , надавши до суду декілька письмових заяв та клопотань , які були вирішені судом відповідно до чинного законодавства.

В минулих судових засіданнях представник відповідача ОСОБА_9, діюча по довіреності від 20.08.2015р. позовні вимоги не визнала та заперечувала щодо їх задоволення. При цьому пояснила, що все, що пояснив в судовому засідання позивач, для неї нове і не може дати суду якісь суттєві пояснення.

На питання представника відповідача відповіла, що вона приймала участь до цього в попередньому судовому засіданні. Крім того на її думку позивач не довів чим саме відповідач йому перешкоджає. Факт переходу до відповідача прав за договором між позивачем та ОСОБА_5 не заперечувала, проте вважає що позивач повинен повернути відповідачу усю суму яка зазначена у договорі від 27.12.2011р., при цьому в судовому засідання від 07.03.2017р. не змогла зазначити яка це саме сума коштів, і що їй невідомо чи отримував ОСОБА_2 лист від позивача щодо пропозиції повернути залишкову суму коштів .

Третя особа ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_10 в судових засіданнях підтримали зазначені в позові та в судовому засіданні 07.03.2017р. факти про те,що дійсно між ОСОБА_5 надала ОСОБА_1 в борг кошти за договором від 27.12.20911р. у розмірі 200 000 долл.США та був укладений договір іпотеки, оскільки вони були давно знайомими . Але згодом їй подзвонив позивач та повідомив про те, що він хоче з нею розрахуватися та була визначена для цього зустріч 08.07.2015р. і в цей день він їй повернув кошти в еквіваленті 195 000 долл.США, про що було складено відповідну розписку. Потім про цей договір позики і іпотеки дізнався її племінник ОСОБА_2, та почав вимагати у неї, що вона переоформила не нього право вимоги за цими договорами на всю суму, хоча при цьому ОСОБА_5 йому пояснювала, що ОСОБА_11 з нею в більшій частині боргу у розмірі 195 000 долл. США вже розрахувався, проте його цей факт не цікавив і що в самому договорі про переуступку прав не буде вказана яка суму боргу передається. У звязку з психологічним та фізичним тиском з боку ОСОБА_2 щодо неї та її сімї, вона була вимушена погодитись на заключення договору про переуступку боргу без зазначення конкретної суми , який було підписано 07.08.2015р. А вже через деякий час їй зателефонував позивач з метою остаточно розрахунку з нею та хотів їй повернути кошти в еквіваленті 5000 долл.США, але вона йому пояснила, що вже є договір уступки на ОСОБА_2 В судовому засідання ОСОБА_5 оглянула оригінал розписки від 08.07.2015р. та підтвердила свій підпис і що саме за цією розпискою вона отримала від ОСОБА_1 борг у розмірі в еквіваленті 195 000 долл.США.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, про час і місце судового засідання повідомлялась, причини неявки суду не повідомила.

Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, третьої особи, її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до слідуючого висновку.

Судом встановлено, що 27.12.2011р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено договір позики, який нотаріально посвідчений, згідно якого ОСОБА_5 дала в борг ОСОБА_1 кошти безоплатно, без нарахування процентів на суму позики,у розмірі 1604 000 грн., які еквівалентні 200 000 долл.США за міжбанківським валютним курсом продажу на день укладання договору. Зазначену суму грошей позичальник зобовязується повернути позикодавцеві готівкою у строк до двадцять сьомого грудня 2014р. Після отримання всієї суми позики позикодавець повинен надати позичальнику заяву про отримання позики, посвідчену нотаріально. Повернення позики має бути здійснено за адресою м.Одеса вул.Балківська, буд.124 (п.3). Згідно п. 3 Договору, повернення суми має бути здійснено за адресою: м. Одеса, вулиця Балківська, будинок 124.

У забезпечення виконання вказаного договору позики від 27.12.2011 року було укладено договір іпотеки між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, відповідно до умов якого ОСОБА_4 0.0. передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежилі приміщення першого поверху, які знаходяться у багатоповерховому житловому будинку під номером 42 по вул.. Генерала Петрова у м. Одесі, мають загальну площу 318, 4 кв.м.., та нежитлові підвальні приміщення №504, які знаходяться у багатоповерховому житловому будинку під номером 42, розташованому по вулиці Генерала Петров місті Одесі, мають загальну площу - 57,9 кв.м., та належать іпотекодавцю на праві приватної власності.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У статті 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобовязання, а саме: зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що 07.08.2015р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено Договір про відступлення права вимоги, згідно умов якого ОСОБА_5 безоплатно передає ОСОБА_2, і ОСОБА_2 набуває право вимоги, належне ОСОБА_5, і стає позикодавцем (кредитором) за договором позики, посвідченим нотаріально 27.12.2011р.,укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_5

За цим договором цесіонарій набуває всіх прав та обовязків позикодавця та право вимоги належного виконання боржником умов договору позики,

Зобовязань по виконанню умов договору позики забезпечені іпотечним договором, посвідченим нотаріально 27.12.2011р. укладеним між цементом-Муляр І.Г. та ОСОБА_4, яка майновим поручителем.

Крім того судом встановлено, що 08.07.2015р. ОСОБА_1 передав на виконання боргових зобовязань ОСОБА_5 кошти готівкою в сумі еквівалентній 195 000 долл. США, в підтвердження чого суду надано розписка, та що також підтвердили в своїх поясненнях ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в присутності свідків.(а.с.33).

Також ОСОБА_1І направив ОСОБА_2 лист з проханням прийти в офіс приватного нотаріуса 01.12.2016р. з метою повернення йому боргу к розмірі еквівалентій 5000 долл. США, проте як вбачається з курєрського поштового повідомлення ОСОБА_2 відмовився від отримання кореспонденції.

Також згідно свідоцтва приватного нотаріуса ОСОБА_12 від 01.12.2016р. реєстр.№2412 вбачається, що ОСОБА_1 01 грудня 2016р. о 12.00 знаходився у приміщенні за адресо. ОСОБА_13 вул..Балківська,124.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов'язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За своєю суттю розписка від 08.07.2015р. про отримання ОСОБА_5 в рахунок погашення боргу за договором позики від 27.12.2011р. грошових коштів в сумі еквівалентній 195000 долл США є документом, який підтверджує про часткове погашення боргу згідно умов договору, а також засвідчує отримання від позичальника кредитором певної грошової суми .

Отже, досліджуючи розписку від 08. 07.2015р. суд, з урахуванням пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_5 вважає доведеним факт погашення боргу на сумму еквівалентну 195 000 долл. США і укладання даної розписки в підтвердження зазначеного.

Таким чином , враховуючи обовязок ОСОБА_1 як позичальника повернути борг у повній сумі, та зявлення ОСОБА_1 за адресою м.Одеса вул.Балківська. 124 01.12.2016р. в 12.00 , що підтверджується приватним нотаріусом, з метою повернення коштів в еквіваленті 5000 долл. США, відсутність ОСОБА_2 за вказаною в договорі позики і листі адресою (м.Одеса вул.Балківська. 124) 01.12.2016р., суд приходить до висновку , що таким чином відповідач порушує право позивача щодо можливості остаточного розрахунку та надати позичальником заяви про отримання позики, посвідчену нотаріально (п.2 договору позики).

Таке право захисту передбачене п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частина друга статті 598 ЦК України).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом статей 525, 526 цього Кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного (господарського) законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України зобовязання буде вважатися виконане належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться.

Юридичним наслідком належного виконання зобовязання відповідно до статей 598, 599 ЦК України є припинення зобовязання.

Таким чином з моменту виконання боржником зобовязань й прийняття їх кредитором, припиняється існування прав і обовязків сторін, що складають зміст конкретного зобовязального правовідношення.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, одним з яких є припинення правовідношення.

Отже, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обовязків сторін (ст. ст. 3, 12-15, 20 ЦК України) слід дійти висновку про те, що в разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобовязання, таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі п. 1 частини другої статті 16 ЦК України.

Відповідно до правової позиції, яка була викладена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-284цс17 про стягнення заборгованості за договором позики в іноземній валюті, вбачається, що

Єдиним законним законним платіжним засобом на території України вважається гривні. Водночас ст.533 ЦК України встановлюється можливість визначити еквівалент грошового зобовязання в іноземній валюті . У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязаннями, визначається в гривні за офіційним курсом НБУ, встановленим на день платежу, якщо інший порядок не встановлений договором.

Якщо заборгованість за грошовим зобовязанням стягується в судовому порядку, сума боргу визначається за курсом на день прийняття судового рішення. При цьому суд повинен виходити з умови договору, в якій зазначено за яким курсом валют офіційним чи комерційним розраховується сума в гривнях, що підлягає виплаті.

Як вбачається за умовами п.2 договору позики еквівалент у доларах США буде визначатися за міжбанківським валютним курсом продажу станом на попередній день. У разі неможливості визначення міжбанківського валютного курсу, визначення еквіваленту у доларах США буде здійснюватися за офіційним курсом НБУ.

Враховуючи те, що позивач перерахував на депозитний рахунок суду в порядку підтвердження наміру остаточного розрахунку з відповідачем кошти у розмірі 134 521 грн. (що підтверджується платіжними дорученнями №2691169 від 15.03.2017р. та від 06.03.2017р. №2684318) , що на момент постановлення рішення суду еквівалентно 5000 долл. США, суд вважає, що позивач добровільно виконав умови погашення боргу за договором позики, проте відповідач не зявився для їх отримання, тому позов підлягає задоволенню. Зазначену суму коштів у розмірі 134 521 грн. , що знаходяться на депозитному рахунку, необхідно стягнути на користь відповідача.

Стаття 6 ч.І Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обовязків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського Суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 55 Конституції України, ст. ст. 3,15,16, 60,61,169, 208-209,212-215,218, 360-7 ЦПК України, ст..ст. 15,16, 202, 509, 525, 526, 533, 1046, 1047,1049 ЦК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1- задовольнити.

Визнати припиненим зобовязання за договором позики, укладеного 27.12.2011р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_5., яка на підставі договору відступлення права вимоги від 07.08.2015 р. переуступила право вимоги ОСОБА_2 по поверненню грошових коштів в розмірі 1 604 000 грн., які еквівалентні 200 000 долл. США.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 рошову кошти, що знаходяться на депозитному рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області згідно ухвали суду від 06 лютого 2017р. у розмірі 134 521(сто тридцять чотири тисячі пятсот двадцять одна0 гривня 80 копійок.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали, згідно ч.2 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Домусчі Л.В.

15.03.2017