Справа № 183/3935/17
№ 2/183/2675/17
26 жовтня 2017 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря Дем'яненка Р.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Піщанська сільська рада, про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - Піщанська сільська рада Новомосковського району, в якому просить визнати недійсним Державний акт серії НОМЕР_1 від 15.05.2010 року на право власності на земельну ділянку площею 0,1894 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_2.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його брат ОСОБА_3, який за життя набув право власності на житловий будинок за АДРЕСА_1. Після смерті брата, позивач, як єдиний спадкоємець за законом, звернувся до Новомосковської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а 03.02.2017 року отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки згідно інформаційної довідки з державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на спадковий будинок зареєстроване за ОСОБА_4 підставою реєстрації права власності було рішення Новомосковського міськрайонного суду від 15 червня 2006 року. Між тим, ухвалою Новомосковського міськрайонного суду зазначене рішення, за ново виявленими обставинами, скасоване, а 27 квітня 2017 року Новомосковсмьким міськрайонним судом прийняте рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності.
В свою чергу, 12 червня 2017 року рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області за позивачем визнане право власності на житловий будинок з надвірними побудовами, що розташовані в АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.
03.07.2017 року за позивачем проведена державна реєстрація права власності на житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, що розташовані за зазначеною вище адресою.
Між тим, в період з 15 червня 2006 року по 22 березня 2017 року ОСОБА_4 була приватизована земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок за АДРЕСА_1. Позивач наполягає на тому, що передача у власність земельної ділянки відповідачу відбулася без відповідної правової підставі, повинна бути визнане незаконною, оскільки рішення про приватизацію ОСОБА_4 земельної ділянки приймалося Піщанською сільською радою, на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасоване. Посилаючись на загальні вимоги ЦК України щодо захисту права власності та вимоги ЗК України щодо захисту прав землекористувача, позивач просить визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю, виданий на ім'я ОСОБА_4
В судове засідання позивач не з'явився, до початку судового розгляду представник позивача звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав.
Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, тому суд, з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України.
Представник третьої особи - Піщанської сільської ради в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.
Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку підтверджується зазначена вище інформація щодо власника земельної ділянки площею 0,1894 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, з кадастровим номером НОМЕР_2.
Між тим, ухвалою Новомосковського міськрайонного суду від 22 березня 2017 року скасоване рішення Новомосковського міськрайонного суду по справі № 2-3628/2006 за нововиявленими обставинами, рішенням Новомосковського міськрайонного суду від 27 квітня 2017 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності.
В свою чергу, рішенням Новомосковського міськрайонного суду від 12 червня 2017 року за ОСОБА_1 визнане право власності на житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3.
У відповідності до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.
Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з'ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.
При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов'язків. Відповідно до них цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, наприклад, договори та інші правочини, створення речей, творча діяльність, результатом якої є об'єкти права інтелектуальної власності, завдання майнової (матеріальної та моральної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти.
Рішенням Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року №1-10/2004, визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення докористування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Процесуально-правовий аспект захисту права полягає в тому, що згідно зі ст. 15 ЦПК України загальні суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Ст. 3 ЦПК передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК).

ЦК та іншими законами може встановлюватися для захисту певних чи окремих категорій прав спеціальні способи захисту прав. Наприклад, земельне законодавство регулює відносини, у тому числі й цивільні, об'єктом яких є земля; сімейне законодавство містить норми щодо захисту цивільних прав, пов'язаних з сімейними відносинами, тощо. З урахуванням наведеного суд під час розгляду і вирішенні цивільної справи визначає спосіб захисту виходячи із закону, який регулює конкретні правовідносини, і тих юридичних фактів, що обумовлюють виникнення цих правовідносин та цього спору.

У тих випадках, коли спеціальна норма закону встановила інший,ніж визначений ст. 16 ЦК України, спосіб захисту, застосовується спосіб захисту, встановлений спеціальною нормою. Одночасно можуть застосовуватися положення ст. 16 ЦК України і положення спеціальної норми щодо способу захисту у випадках, коли ці способи тотожні й на них поширюється дія ЦК.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

У відповідності до ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

В розумінні Земельного Кодексу України державний акт на право приватної власності являється документом, що посвідчує право власності і видається такий документ на підставі відповідного рішення органу місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

В судовому засіданні встановлено, що прийняте Піщанською сільською радою рішення № 64-29/V від 05.11.2009 року, яким ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1894 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, прийняте в межах повноважень органом місцевого самоврядування, однак таке рішення було прийняте сільською радою, на виконання вимог ч.1 ст. 120 ЗК України, якою передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Між тим, ухвалою Новомосковського міськрайонного суду від 22 березня 2017 року скасоване рішення Новомосковського міськрайонного суду по справі № 2-3628/2006 за нововиявленими обставинами, рішенням Новомосковського міськрайонного суду від 27 квітня 2017 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності, в зв'язку з чим припинилося право власності відповідача на нерухоме майно, розташоване по АДРЕСА_1.

В свою чергу, рішенням Новомосковського міськрайонного суду від 12 червня 2017 року за ОСОБА_1 визнане право власності на житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3.

Таким чином, на даний момент правова підстава набуття ОСОБА_2 права власності нерухоме майно, внаслідок якого відповідачу передано у власність земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, скасована судом.

В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що спадкодавець ОСОБА_3, являвся землекористувачем земельної ділянки, на якій було розташоване нерухоме майно. Житловий будинок по АДРЕСА_1, на підставі не існуючого договору купівлі-продажу, а в подальшому і земельна ділянка вибули з його володіння в спосіб, не передбачений законом.

Встановлені обставини не припинили право користування спадкодавця на земельну ділянку, а спадкоємець, який прийняв спадщину, в розумінні ч.1 ст. 1218 ЦК України, має право вимагати визнання недійсним державного акту.

Аналізуючи викладе, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1216, 1218 ЦК України, 152 ЗК України. ст.ст. 10, 60, 88, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Піщанська сільська рада, про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, - задовольнити.

Визнати недійсним Державний акт НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,1894 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2, виданий на ім'я ОСОБА_2.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суду в десятиденний термін після його проголошення.

Суддя Сорока О.В.