Дата документу 23.01.2017
Справа № 334/3388/16-ц
Провадження № 2/334/391/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2017 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Ісакова Д.О.

при секретарі Гопка Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Запорізької міської ради про надання додаткового строку для прийняття спадщини

встановив :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом про надання йому додаткового строку для прийняття спадщини вказавши, що трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 належала на праві сумісної власності ОСОБА_3 (рідному брату позивача), ОСОБА_4( рідному діду позивача) та ОСОБА_5 (рідній бабусі позивача).

ОСОБА_4 помер у листопаді 1999 року, ОСОБА_5 померла у січні 2001 року, а рідний брат - ОСОБА_3 помер 27.07.2003 року у м. Тель-Авів, Ізраїль.

Після їх смерті, ніхто заповіту не залишив.

На той час, спадкоємцями за законом були ОСОБА_1 та його батько, ОСОБА_6, який постійно проживав у спірній квартирі на момент смерті його батьків, тобто фактично він прийняв спадщину після смерті батьків та сина.

Крім того, у позивача ще був молодший брат - ОСОБА_7, який помер 29.11.2002 року у м. Тель-Авів, Ізраїль.

Позивач знаходився у місцях позбавлення волі на підставі вироку суду з 04 січня 1999 року по 23 січня 2007 року. Після того як він звільнився, повернувся до м. Запоріжжя, а потім поїхав до Ізраїлю, через деякий час повернувся, проживав разом з батьком, на той час батько проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 12-А, кв. 73, потім переселився до квартири АДРЕСА_2. Перед смертю батька позивач проживав з ним та підтримував його. Батько зловживав алкогольними напоями та на усі запитання щодо спірної квартири, він відповідав, що вона продана. Проте коли та кому продана та на підставі чого, батько не знав. 23 березня 2014 року батько помер.

Після його смерті позивач фактично прийняв спадщину, яка залишилася після дідуся з бабусею, його брата та батька, а саме: меблі, побутову техніку, посуд, носильні речі, які залишилися. Після смерті батька, у травні 2015 року, позивач звернувся із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, але йому було відмовлено з причини пропуску строку для прийняття спадщини.

Більше до нотаріуса позивач не звертався, так як все майно, яке залишилося після смерті діда, бабусі, брата та батька він забрав.

У вересні 2015 року, позивачу стало відомо, що спірна квартира неодноразово перепродавалася, а батька, який там мешкав, водночас викинули з квартири.

20 жовтня 2015 року позивач отримав копію рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.06.2004 року, ознайомившись з цим рішенням, йому стало відомо, що договір купівлі-продажу квартири оформлювався на той час, коли відповідачі були вже померлими, а тому він, як зацікавлена особа звернувся з апеляційною скаргою до суду на вище зазначене рішення.

На теперішній час, позивач просить надати йому додатковий строк для прийняття спадщини, оскільки спірна квартира фактично належить його померлому батьку, а йому як сину слід доказати, що домашня угода з продажу квартири є незаконною та заявити свої права на спадкове майно.

У судове засідання позивач не зявився, письмово просив суд ухвалити рішення на підставі фактів, вказаних у позовній заяві та письмових доказів, які він надав.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення повідомлявся згідно ч.9 ст.74 ЦПК України, причини своєї неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення

розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявляв, заперечень проти позову не надавав.

Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про час та місце розгляду справи, але вони виявилися марними.

Оскільки у судове засідання належним чином повідомлені відповідач не зявилися, суд, на підставі ст.169, 224 ЦПК України, за згодою позивача, ухвалює заочне рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані у судовому засіданні письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав:

Законом припускається можливість застосування судової форми захисту цивільних справ та інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема: визнання права; відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно ст. 10 та ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторонни у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Статтею 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно змісту ст. 1272 ЦК України позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

В ході судового розгляду встановлено, що трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 належала на праві сумісної власності ОСОБА_3 (рідному брату позивача), ОСОБА_4 ( рідному діду позивача) та ОСОБА_5 (рідній бабусі позивача).

ОСОБА_4 помер у листопаді 1999 року, ОСОБА_5 померла у січні 2001 року, а рідний брат - ОСОБА_3 помер 27.07.2003 року у м. Тель-Авів, Ізраїль.

Після їх смерті, ніхто заповіту не залишив.

На той час, спадкоємцями за законом були ОСОБА_1 та його батько, ОСОБА_6, який постійно проживав у спірній квартирі на момент смерті його батьків, тобто фактично він прийняв спадщину після смерті батьків та сина.

Крім того, у позивача ще був молодший брат - ОСОБА_7, який помер 29.11.2002 року у м. Тель-Авів, Ізраїль.

Позивач знаходився у місцях позбавлення волі на підставі вироку суду з 04 січня 1999 року по 23 січня 2007 року. Після того як він звільнився, повернувся до м. Запоріжжя, а потім поїхав до Ізраїлю, через деякий час повернувся, проживав разом з батьком, на той час батько проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 12-А, кв. 73, потім переселився до квартири АДРЕСА_2. Перед смертю батька позивач проживав з ним та підтримував його. Батько зловживав алкогольними напоями та на усі запитання щодо спірної квартири, він відповідав, що вона продана. Проте коли та кому продана та на підставі чого, батько не знав. 23 березня 2014 року батько помер.

Після його смерті позивач фактично прийняв спадщину, яка залишилася після дідуся з бабусею, його брата та батька, а саме: меблі, побутову техніку, посуд, носильні речі, які залишилися. Після смерті батька, у травні 2015 року, позивач звернувся із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, але йому було відмовлено з причини пропуску строку для прийняття спадщини.

Крім того, встановлено, що спірна квартира неодноразово перепродавалася, без відома спадкоємців, коли бабуся, дід та брати позивача були вже померлими, тобто домашня угода з продажу квартири була незаконною, тому позивачу необхідно встановити додатковий строк для прийняття спадщини для можливості заявити свої права на спадкове майно.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про те, що причини пропуску позивачем строку для звернення до нотаріальної контори можна визнати поважними, тому позов є обґрунтованим і таким що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.1265, 1270, 1272 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 130, 174, 212-215, 256, 259 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, померлого 23 березня 2014 року, строком на 3 (три) місяці з дня набрання рішенням законної сили.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області в десятиденний строк з дня проголошення рішення через Ленінський районний суд м.Запоріжжя.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-денного строку з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Ісаков Д. О.