Справа № 199/4907/17
РІШЕННЯ

Іменем України

08.11.2017 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Руденко В.В.,

при секретарі Куземі О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом відповідача про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що він перебував з останньою у зареєстрованому шлюбі з 22 лютого 1997 року по 18 грудня 2015 року.

Позивач вважає, що під шлюбу ними було набуто спільне майно на загальну суму 895 700,00 грн. 00 коп., а саме: квартира АДРЕСА_1, телевізор «LG» діагоналлю 40 смарт, придбаний в кредит в магазині «Епіцентр» м. Дніпропетровська в 2012 році, вартість становить 15 000,00 грн.; телевізор «Samsung» діагоналю 29, що придбаний в будинку торгівлі, вартість становить 5 500,00 грн.; холодильник «Hitachi» придбаний в кредит в торговельному центрі на вул. Косіора в м. Дніпропетровську, кредит оформлений на ОСОБА_3. Вартість холодильника становить 10 000,00 грн.;пральна машина «LG» придбана за готівку в магазині «Ельдорадо» по пр. ім. газети Правда в м. Дніпропетровську, вартість якої 7 000,00 грн.; диван із шкірозамінника придбаний за готівку в меблевому магазині по пр. ім. газети Правда біля автосалона «Дніпроавто» в м. Дніпропетровську в 2012 році. Вартість дивана становить 8 300,00 грн.; ліжко розміром спального місця 1,8 м х 2,0 м., що придбано за готівку у меблевому магазині по пр. ім. газети «Правда» в м. Дніпропетровську, вартість якого 3 000,00 грн.; шафа-купе довжиною 3 метри, висотою 2,5 метри, придбана на замовлення на складі за авторинком у м. Дніпропетровську, вартість якої становить 9 000,00 грн.; шафа-купе довжиною 1,5-2 метри, висотою 2,5 метри, придбана на замовлення на складі за авторинком у м. Дніпропетровську, вартість якої становить 3 000,00 грн.; набір кухонних меблів із навісних і стаціонарних шаф, вбудованих із доводчиками, придбаний на моє замовлення на складі за авторинком у м. Дніпропетровську, вартість становить 20 000,00 грн.; варочна газова поверхня придбана за готівку на Курчатовському ринку, вартість 5 000,00 грн.; кондиціонер вартістю 6 000,00 грн.; мікрохвильова піч вартістю 2 000,00 грн.; пилосос вартістю 1 500,00 грн.; душова кабіна придбана за готівку на Курчатовському ринку у 2013 році, вартість 8 000,00 грн.; кахель у ванній кімнаті і кухні із роботою по укладенню кахлю, загальна вартість становить 5 000,00 грн.; сантехніка у кухні і ванній кімнаті, що складається з раковини із змішувачем, ванної із змішувачем для ванної і душу, унітаза, кухонної мийки, змішувача кухонного, вартість яких становить 2 500,00 грн.; водонагрівач (бойлер) на 80 літрів, вартістью 3 000,00 грн.; двері міжкімнатні деревяні у кількості 4 шт., загальною вартістю 3 200,00 грн.; лінолеум у зал, спальню, кухню площею 38 кв.м., загальною вартістю 5 700,00 грн.; обшивка балкона пластиковими панелями і придбання та встановлення металопластикових вікон, загальною вартістю 10 000,00 грн.; металопластикові вікна в кухню і спальню, загальною вартістю 8 000,00 грн.; металопластикові двері та вікно в кімнаті із лоджією, вартість яких становить 5 000,00 грн..

Всі зазначені речі знаходяться в квартирі за адресою: м. Дніпро, пр.. Слобожанський,170/65 в розпорядженні відповідача, позивач зазначає, що доступу до зазначеної квартири не має.

У звязку з цим позивач просить, суд поділити між ним і відповідачем спільне майно подружжя, яке є об'єктом спільної сумісної власності, визнавши за ним право власності на 1/2 частину всього зазначеного майна, загальна вартість якого становить 895 700,00 грн. та стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію у сумі 447 850,00 гривень, що складає 1/2 частину вартості всього майна.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала у повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним у позові, просила позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що спірна квартира належить ОСОБА_4, також інше спірне майно вона не набувала у шлюбі з позивачем

Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з лютого 1997 року по 18 грудня 2015 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 9 від 09.08.2016 року.

Згідно з вимогами ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вимогами ст.57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка у тому числі є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Судом встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_2 належить на підставі договору міни квартири від 15.05.2009 року, посвідченого державним нотаріусом четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим №2-923, ОСОБА_4 - на праві власності, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності. Таким чином, позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами належність спірної квартири до спільної сумісної власності подружжя, тому вимоги щодо розподілу зазначеного нерухомого майна та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину зазначеної квартири не підлягають задоволенню.

Одночасно, суд вважає, що позовні вимоги щодо розподілу між сторонами іншого спірного рухомого майна телевізору «LG» діагоналлю 40, телевізору «Samsung» діагоналю 29, холодильник «Hitachi», пральної машини «LG», дивану із шкірозамінника, ліжка, шафи-купе довжиною 3 метри, шафи-купе довжиною 1,5-2 метри, набору кухонних меблів, варочної газова поверхні, кондиціонеру, мікрохвильової печі, пилососу, душової кабіни, кахлю у ванній кімнаті і кухні, сантехніки у кухні і ванній кімнаті, що складається з раковини із змішувачем, ванної із змішувачем для ванної і душу, унітазу, кухонної мийки, змішувача кухонного, водонагрівача (бойлер) на 80 літрів, дверей міжкімнатних деревяних у кількості 4 шт., лінолеуму у зал, спальню, кухню площею 38 кв.м., обшивки балкона пластиковими панелями, металопластикових вікон в кухню і спальню, металопластикових дверей та вікна в кімнаті із лоджією, - задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, що вказане майно придбане за час шлюбу, наявності цього майна у подружжя, а також вартості вказаного майна на час розгляду справи в суді.

Згідно з п.23 постанови N 11 від 21.12.2007 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Згідно з п. 22 цієї ж постанови поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи з урахуванням зносу майна. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" вартість спільного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.

Проте, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів як належності спірного майна до спільної сумісної власності власності подружжя, так і його дійсної вартості на час розгляду справи.

Враховуючи вище викладене суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог щодо розподілу майна подружжя в повному обсязі.

З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає судові витрати по справі у вигляді судового збору віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 60,65,69-71 СК України, ст. ст. 5, 10, 11, 15,212-218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,- відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: