АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2017 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Усика Г.І.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства сприяння обороні України про скасування наказів та поновлення на роботі, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до Товариства сприяння обороні України про скасування наказів та поновлення на роботі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та при неповному з'ясуванні фактичних обставин справи. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що при його звільненні за скороченням роботодавець Товариство сприяння обороні України не запропонувало йому іншу роботу в організації, що свідчить про порушення положень ст. 49-2 КЗпП України. Вважає, що зазначена відповідачем в наказі про ліквідацію очолюваного ним Управління військово-патріотичної роботи та сприяння територіальній обороні причина його ліквідації є надуманою та не відповідає дійсності, а в реальності така зміна в організації структури Товариства сприяння обороні України викликана бажанням його звільнити в зв'язку з виникненням напружених стосунків з керівництвом. Посилався на те, що право на захист від незаконного звільнення гарантоване Конституцією України, Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про економічні, соціальні та культурні права і Європейською соціальною хартією, що не було враховано судом при вирішенні спору. Зазначив, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо законності та обґрунтованості, так як в ньому не наведено мотивів, виходячи з яких суд прийняв до уваги лише докази і доводи відповідача, а всі зазначені ним докази і доводи відхилив.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3ОСОБА_11 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представники відповідача Товариства сприяння обороні України Корнієнко Ганна Олегівна та Пенчарський Андрій Ярославович проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що Товариство сприяння обороні України є всеукраїнським громадським добровільним оборонно-патріотичним і спортивно- технічним об'єднанням громадян.

Відповідно до п. 1.2 Статуту Товариства сприяння обороні України, у своїй діяльності товариство керується Конституцією України, чинним законодавством і цим Статутом.

Згідно п.п. 5,19, 5.21, 5.24 Статуту, вищим керівним органом товариства є з`їзд. У період між з'їздами всієї діяльністю товариства керує Центральний комітет ТСО України. З його складу на пленумі обирається голова ТСО України, перший заступник голови та заступники. Голова ТСО України, в тому числі, розробляє і затверджує штатну структуру апарату Центрального комітету, обов'язки заступників голови і начальників відділів комітету, керівників організацій Центрального підпорядкування та організації Автономної Республіки Крим, обласних, Київської і Севастопольської міських організацій. Голова ТСО України приймає і звільняє з роботи працівників штатного апарату ЦК ТСО України, керівників організацій Центрального підпорядкування.

Наказом Товариства сприяння обороні України № 41 від 26 червня 2014 року, з метою удосконалення управлінської діяльності апарату ЦКТСО України, спрямованої на її подальше покращення, затверджено та введено в дію з 01 червня 2014 року зміни 01/14/05 до штатного розпису № 01/13 від 01 лютого 2013 року працівників апарату ЦКТСО України, якими передбачено виключення зі штатного розпису посади «Помічник голови з військово- патріотичної роботи» та включення до штатного розпису посади «Начальник управління військово-патріотичної роботи та сприяння територіальній обороні».

Наказом Товариства сприяння обороні України № 42 від 26 червня 2014 року ОСОБА_3 з посади помічника голови з військово- патріотичної роботи переведено на посаду начальника управління військово-патріотичної роботи та сприяння територіальній обороні Центрального комітету Товариства сприяння обороні України за сумісництвом з 01 липня 2014 року.

Наказом Товариства сприяння обороні України № 16 від 27 квітня 2016 року «Про оптимізацію штатної структури апарату ЦК ТСО України», у зв'язку з невизначеністю законодавства України про участь громадських організацій у виконанні завдань територіальної оборони та з метою оптимізації штатної структури апарату Центрального комітету ТСО України, відповідно до вимог Статуту ТСО України, з 05 липня 2016 року ліквідовано Управління військово-патріотичної роботи та сприяння територіальній обороні ЦК ТСО України, та, у зв'язку з ліквідацією Управління військово-патріотичної роботи та сприяння територіальній обороні ЦК ТСО України і загальною оптимізацією штатної структури апарату ЦК ТСО України, скорочено посаду начальника управління військово-патріотичної роботи та сприяння територіальній обороні ЦК ТСО України.

Згідно затверджених даним наказом Змін № 01/16/04 до штатного розпису № 01/16 від 01 січня 2016 року працівників апарату Центрального комітету Товариства сприяння обороні України, які введено в дію з 05 липня 2016 року, зі штату товариства виключено посаду начальника Управління військово-патріотичної роботи та сприяння територіальній обороні.

Листом від 05 травня 2015 року Товариство сприяння обороні України повідомило ОСОБА_3 про те, що з 05 липня 2016 року посада, яку він займає, буде скорочена. Також його було повідомлено про неможливість запропонувати йому роботу в товаристві відповідно до його фаху .

Наказом Товариства сприяння обороні України № 24 від 04 липня 2016 року було звільнено ОСОБА_3 з посади начальника управління військово-патріотичної роботи та сприяння територіальній обороні ЦК ТСО України за сумісництвом, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, з 05 липня 2016 року.

Згідно акту від 05 липня 2016 року за підписами начальника управління кадрової, організаційної та спортивної роботи, начальника юридичного управління, інспектора з кадрів управління кадрової, організаційної та спортивної роботи, 05 травня 2016 року ОСОБА_3 відмовився від ознайомлення з наказом № 24 від 04 липня 2016 року про його звільнення з посади начальника управління військово-патріотичної роботи та сприяння територіальній обороні ЦК ТСО України на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з 05 липня 2016 року.

Звертаючись до суду з позовом до Товариства сприяння обороні України, ОСОБА_3 просив скасувати накази № 16 від 27 квітня 2016 року «Про оптимізацію штатної структури апарату ЦК ТСО України» та № 24 від 04 липня 2016 року про звільнення, і поновити його на посаді начальника управління військово-патріотичної роботи та сприяння територіальній обороні ЦК ТСО України, посилаючись на те, що його звільнення є незаконним та проведене з порушенням процедури, оскільки змін в організації виробництва та праці у товаристві не відбулося, при звільненні за скороченням йому не було запропоновано іншу роботу на підприємстві, а сам наказ про ліквідацію очолюваного ним управління прийнятий головою Товариства сприяння обороні України з перевищенням повноважень та за відсутності для цього реальних підстав.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані накази прийняті головою Товариства сприяння обороні України в межах своїх повноважень, процедура вивільнення позивача за скороченням відбулася з дотриманням вимог законодавства, а тому позовні вимоги є безпідставними і не підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції в повній мірі відповідає наявним в матеріалах справи доказам та вимогам закону, а доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують, з наступних підстав.

Так, згідно ст. 1 Закону України «Про громадські об'єднання», громадським об'єднанням є добровільне об'єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про громадські об'єднання», повноваження керівника, вищого органу управління, інших органів управління громадського об'єднання, порядок їх формування та зміни складу, термін повноважень, а також порядок визначення особи, уповноваженої представляти громадське об'єднання, та її заміни визначаються в Статуті об'єднання.

В пункті 5.24 Статуту Товариства сприяння обороні України прямо зазначено, що до повноважень голови Товариства сприяння обороні України відноситься розробка та затвердження штатної структури апарату Центрального комітету, прийняття та звільнення з роботи працівників штатного апарату Центрального комітету Товариства сприяння обороні України.

Оскільки Статутом Товариства сприяння обороні України вирішення питань, що стосуються будь-яких змін в штатній структурі Центрального комітету віднесено до повноважень голови Товариства, так як ліквідація Управління військово-патріотичної роботи та сприяння територіальній обороні і скорочення посади його начальника за своєю природою є саме зміною в штатній структурі апарату Центрального комітету, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наказ голови Товариства сприяння обороні України Тімченка В.М. № 16 від 27 квітня 2016 року «Про оптимізацію штатної структури апарату ЦК ТСО України» виданий в межах повноважень і підстав для його скасування не вбачається.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 цієї статті також встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Стаття 36 КЗпП України визначила, що припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

В постанові Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності або штату працівників.

Враховуючи наявний в матеріалах справи наказ № 16 від 27 квітня 2016 року «Про оптимізацію штатної структури апарату ЦК ТСО України», яким було змінено з 05 липня 2016 року організаційно - штатну структуру Центрального комітету товариства, а також витяги зі штатних розписів апарату Центрального комітету станом на 27 квітня 2016 року, 04 липня 2016 року, 05 липня 2016 року та 14 грудня 2016 року, які підтверджують факт внесення змін до штатного розпису Центрального комітету Товариства сприяння обороні України шляхом скорочення посади начальника Управління військово-патріотичної роботи та сприяння територіальній обороні та ліквідації самого управління, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в організації виробництва та праці відповідача відбулися зміни, які полягають в скороченні штату працівників.

Так як ОСОБА_3 був звільнений з займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з виключенням його посади зі штату за скороченням, при цьому факт внесення змін до штатної структури Товариства сприяння обороні України достовірно встановлений, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що звільнення позивача відбулося з підстави, передбаченої законодавством.

Згідно статті 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

З досліджених доказів судом першої інстанції достовірно встановлено, що повідомлення про наступне вивільнення було вручене ОСОБА_3 за два місяці до звільнення, наявними у справі копіями штатного розпису станом на 27 квітня 2016 року, 04 липня 2016 року, 05 липня 2016 року та 14 грудня 2016 року підтверджується відсутність в Товаристві в цей період будь-яких інших вільних посад, які б могли бути запропоновані позивачу з урахуванням його фаху, а тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що Товариством сприяння обороні України не було допущено порушень визначеної законом процедури вивільнення працівника у зв'язку зі скороченням штату, та правильно відмовив в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що при звільненні ОСОБА_3 Товариство сприяння обороні України допустило порушення законодавства, так як не запропонувало йому іншу роботу в організації та не відібрало письмову відмову від переведення, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Так, як вбачається з наявних у справі копій витягів з розгорнутого штатного розпису апарату Центрального комітету Товариства сприяння обороні України станом на 27 квітня 2016 року, 04 липня 2016 року та 05 липня 2016 року, тобто діючих на момент повідомлення позивача про майбутнє звільнення та на час звільнення ОСОБА_3 за скороченням штату, у Комітеті не було жодної вакантної посади, а тому відповідач не міг запропонувати позивачу іншу роботу в організації.

За таких обставин, враховуючи, що в Товаристві сприяння обороні України не було посади, яка могла бути запропонована ОСОБА_3 при його звільненні за скороченням, роботодавець не відбирав у позивача відмову від переведення, так як таке переведення не пропонувалося.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у відповідача не було законних підстав ліквідовувати очолюване позивачем Управління військово-патріотичної роботи та сприяння територіальній обороні, оскільки зазначена ним причина: «невизначеність законодавства України про участь громадських організацій у виконанні завдань територіальної оборони», не відповідає дійсності, правильність вичновків суду першої інстанції не спростовують, з огляду на наступне.

Так, у відповідності до Статуту Товариства сприяння обороні України, голова Товариства сприяння обороні України уповноважений на самостійне прийняття рішень, які стосуються формування штатної структури апарату Центрального комітету Товариства.

Такими повноваженнями голова наділений за рішенням вищого керівного органу Товариства - з'їзду, яким було затверджено Статут Товариства сприяння обороні України саме в такій редакції та наділено голову відповідним обсягом повноважень.

За таких обставин, прийняття Тімченком В.М. в межах своєї компетенції рішення про зміну організаційної структури апарату Центрального комітету є правомірним, а доводи апелянта про відсутність законних підстав для видачі наказу № 16 від 27 квітня 2016 року є безпідставними.

Твердження апеляційної скарги про те, що рішення суду не відповідає вимогам щодо законності та обґрунтованості, так як судом не прийнято до уваги доводи та докази позивача, колегія суддів відхиляє, оскільки зі змісту оскаржуваного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року вбачається, що суд першої інстанції проаналізував доводи ОСОБА_3 щодо незаконності внесення змін до штату товариства і його звільнення за скороченням, та, дотримуючись встановленого ст. 212 ЦПК України принципу оцінки доказів, надав їм належну оцінку, послідовно виклавши її в рішенні, та дійшов правильного і обґрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваних наказів та поновлення позивача на роботі.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_3 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: