Справа №265/5230/16-ц
Провадження №2/265/126/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2017 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Щербіна А. В., при секретарі Себко Г.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4,-

В С Т А Н О В И В:

08 вересня 2016 року позивач Центральна районна адміністрація Маріупольської міської ради, в особі заступник голови О.В. Зеленського, звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, є матір'ю малолітньої дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_2 рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 29 січня 2016 року позбавлена батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо виховання та утримання малолітньої дитини. Службою у справах дітей Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради та центром соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради було здійснено вихід до родини ОСОБА_2 за фактичним місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_1. Однак, обстежити матеріально - побутові умови проживання було неможливо у зв'язку із тим, що ОСОБА_2 перешкоджає доступу в квартиру соціальних працівників і служб у справах дітей. За повідомленням Центрального районного центра соціальних служби для сім»ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради мати не докладає жодних зусиль для створення необхідних сприятливих умов для проживання дитини в родині, не скористалась допомогою працівників Центру з метою надання родині різних форм соціальної допомоги в подолання складних життєвих обставин та збереження біологічної родини дитині. На підставі викладеного та посилаючись на діюче законодавство, позивач звертається до суду та просить позбавити ОСОБА_2 відносно її малолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав, стягнувши з неї на користь дитячого закладу, чи особи, якій буде передана ОСОБА_6, під опіку у розмірі ? частини всіх видів заробітку до повноліття дитини.

Представник позивач - Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради - Сорокіна Ю.О., діюча на підставі довіреності, до судового засідання не з'явилась, надавши клопотання про розгляд справи за її відсутність, на позовних вимогах наполягає, просить задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання також не з'явилась, надала письмове клопотання про розгляд спарив за її відсутність, проти позову не заперечує, підтвердила факт проживання її малолітньої дочки ОСОБА_6 з її родичами - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також те, що дитини перебуває на їх вихованні.

Треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 до судового засідання не з'явились, від яких до адреси суду надійшли заява з проханням справу розглянути за їх відсутності, проти позовних вимог не заперечують, вказують у заявах на те, що малолітня ОСОБА_6 перебуває на їх вихованні та проживає разом із ними.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, є матір'ю малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 виданим Орджонікідзевським Відділом ДРАЦС Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 19 жовтня 2012 року. В графі «батько» зазначений ОСОБА_9.

Положення Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яку Україна ратифікувала 27.02.1991 року та положення якої набули чинності для України 27.09.1991 року, передбачають, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (стаття 27).

Частина 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до відомостей Центрального районного центру Соціальних служб сім»ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради, ОСОБА_2 відмовилась співпрацювати з фахівцями з метою подолання складних життєвих обставин, про що підписала відмову.

КЗ «Центр первинної медико - санітарної допомоги № 2 міста Маріуполя» повідомляє, що ОСОБА_2 не здійснює догляд та виховання малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як вбачається з відомостей ДНЗ № 21 «Веселка» повідомила, що за період відвідування дитиною навчального закладу з 05 червня 2014 року, мати бачили один раз. Вихованням дитини займається дідусь - ОСОБА_4 та його дружина - ОСОБА_3, які постійно відвідують батьківські збори, беруть активну у житті дитячого закладу, приводять та забирають дитину, цікавляться як дитина поводиться серед однолітків та з дорослими, виконують рекомендації педагогів.

Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснює, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Таким чином, суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, діє всупереч інтересам та потребам своєї малолітньої доньки, ОСОБА_6, що на думку суду є неприпустимим.

Згідно зі ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, а ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Задовольняючи позов частково, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно, з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Згідно ч.3 ст.193 СК України за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Позивач в своїх позовних вимогах просить суд стягнути аліменти на користь опікуна або державної установи, куди буде влаштований неповнолітній, на його утримання, тобто про стягнення аліментів на особу, яка буде встановлена в майбутньому, що унеможливлює виконання рішення, оскільки будь-яких даних про особу стягувача-опікуна в позовній заяві не зазначено, та опікун неповнолітній ОСОБА_6 не призначений, державна установа, куди її буде в майбутньому влаштовано, не визначено, що є порушенням ст. 215 ЦПК України, а також особистий рахунок дитини в позовній заяві не вказано, внаслідок чого суд, відмовляє у задоволені позовних вимог в цій частині.

Таким чином, враховуючи у сукупності вивчені докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради про позбавлення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно її малолітньої доньки, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Отже, з відповідача ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір на час звернення позивача до суду у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривень 20 копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 213-215, 218, 223 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Позов Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 - задовольнити частково.

2. Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно її малолітньої дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

3. Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, на користь держави судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривень 20 копійок.

4. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

6. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

7. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя __________________________