Справа №760/2875/17
Провадження №2/760/2971/17
УХВАЛА

/про залишення позовної заяви без руху/

14 березня 2017 року місто Київ

Суддя Солом'янського районного суду м. Києва Лазаренко В.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання дій протиправними, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з даною позовною заявою, вказавши що він у 2016 році звернувся до ректора КПІ Згуровського М.З. на підставі ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» і просив відповісти на питання, пов`язані з можливою корупцією. Вказане звернення було розглянуто Комісією по дотриманню та запобіганню проявам корупції в Університеті, головою якої є ОСОБА_2, а ОСОБА_3 - уповноваженою особою з питань запобігання та виявлення корупції. При розгляді його звернення, яке відбулось на засіданнях комісії, що проходили 15.11.2016 та 29.11.2016, відповідачами, на його думку, порушені положення ст.ст. 14, 15 Закону України «Про звернення громадян».

Посилаючись на вказані вище обставини, позивач просить визнати протиправними дії відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 при розгляді його звернення щодо бізнесу ректора КПІ Згуровського М.З.

Позовну заяву ОСОБА_1 належить залишити без руху з таких підстав.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює гарантію на справедливий суд, основу якої складає принцип верховенства права, який визнається і діє в Україні (стаття 8 Конституції України).

Право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 § 1 Конвенції, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав, що відзначено у рішенні Європейського суду з прав людини Белеш та інші проти Ческьої Республіки (Beles and others v. the Czech Republic, § 49).

У відповідності до положень ст. 55 Конституції України, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства.

Згідно прецедентної практики ЄСПЛ щодо реалізації пункту 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити перетворення судового процесу у безладний рух.

Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним і може бути обмежено рішеннями суду (Golder v. the United Kingdom, § 38; Stanev v. Bulgaria (Станєв проти Болгарії) [ВП], §§ 230). У рішенні Луордо проти Італії ЄСПЛ вказав, що теж саме застосовується у справах щодо критеріїв прийнятності заяви, що за своїм характером регулюються державою, яка користується певною свободою розсуду у цьому питанні (Luordo v. Italy, § 85).

Цивільним процесуальним кодексом України у статті 119 визначені вимоги щодо форми і змісту позовної заяви.

Зазначена норма ЦПК визначає перелік загальних для всіх позовних заяв елементів (реквізитів), які дають необхідну інформацію для вирішення судом питання про відкриття провадження в цивільній справі, відсутність хоча б одного з них є самостійною підставою для залишення позовної заяви без руху.

Частиною першою названої статті встановлено, що позовна заява подається в письмовій формі.

Відповідно до частини другої статті 119 ЦПК України позовна заява повинна містити, в тому числі, ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Зазначеним вимогам позовна заява ОСОБА_1 не відповідає.

Завданнями цивільного судочинства, за визначення ст. 1 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Порушення суб'єктивного цивільного права зумовлюється недотриманням норм права або юридичних обов'язків, які випливають із його сутності. Невизнання цивільного права полягає в пасивному запереченні наявності у особи суб'єктивного цивільного права. Оспорювання суб'єктивного цивільного права відображає такий стан правовідносин, коли суб'єктивне цивільне право заперечується в юрисдикційному органі.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, при здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Спосіб захисту являє собою певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Способи захисту цивільних прав визначені у ст. 16 ЦК України.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

З огляду на приписи вказаних статей цивільного процесуального закону, а також з урахуванням положень визначених ст. 119 ЦПК України, у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Зі змісту позовної заяви встановлено, що остання не містить викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

Так, в якості підстав позовних вимог про визнання дій протиправними, які пред`явлені позивачем, останнім вказано порушення відповідачами ст.ст. 14, 15 Закону України «Про звернення громадян» при розгляді його звернення.

Законом України у статтях 3, 14-15 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, посадові особи зобов'язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Таким чином, положеннями вказаних статей Закону урегульовано питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права, в тому числі, вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі; крім того, положення вказаних статей Закону забезпечують громадянам України можливості, в тому числі, для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності.

Разом з цим, вказавши на порушення відповідачами ст.ст. 14, 15 Закону України «Про звернення громадян», позивачем не зазначено обставин, які вказують на те, в чому саме таке порушення полягало.

Позивачем не зазначено у позовній заяві, яке належне йому цивільне суб`єктивне право, свобода чи інтерес були порушені з боку відповідачів у наслідок не дотримання вищевказаних вимог Закону, а також, які саме дії чи бездіяльність відповідачів вказаним вимогам Закону суперечать.

Окрім цього, з позовної заяви встановлено, що зміст позовних вимог викладено позивачем не чітко та неконкретно.

Так, позивач порушує питання про визнання протиправними дій відповідачів, однак не вказує, які саме дії належить визнати протиправними.

Крім того, позивач не навів правові підстави застосування обраного способу захисту у контексті змісту порушеного суб'єктивного права та характеру його порушення, а також з точки зору завдань цивільного судочинства - захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За таких обставин, позивачеві необхідно визначитись за захистом яких саме прав, свобод чи інтересів він звертається, та з підставами пред`явленого позову; зазначити у чому полягало порушення його прав, свобод чи інтересів з боку відповідачів; обрати спосіб захисту порушених прав, врахувавши зміст суб'єктивного права, за захистом якого він звертається, характер його порушення; сформулювати позовні вимоги чітко і конкретно; навести відповідні обставини на обґрунтування позовних вимог, зазначити докази, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Зі змісту позовної заяви також вбачається, що позивачем не виконано вимоги ч. 2 ст. 119 ЦПК України щодо зазначення у позовній заяві місця проживання (перебування) відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Зазначена інформація має суттєве значення для вирішення питання про відкриття провадження у справі, оскільки загальним правилом, установленим ч. 1 ст. 109 ЦПК України, закріплено, що позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

З метою з'ясування інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачів судом у порядку ч. 3 ст. 122 ЦПК України направлено запит до відповідного органу реєстрації, однак згідно відповіді від 14.03.2017 запитувані відомості не надані, в тому числі, з підстав неможливості надання судом для перевірки відомостей про місце проживання (перебування) відповідачів.

За таких обставин, позивачеві необхідно вказати місце проживання (перебування) відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, їх поштові індекси, та у разі наявності - номери засобів зв'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Таким чином, оскільки позовна заява ОСОБА_1 не відповідає вимогам, визначеним ст. 119 ЦПК України, позовна заява підлягає залишенню без руху, а позивачеві належить надати строк для усунення недоліків.

Недоліки, на які вказано у даній ухвалі, слід усунути шляхом подання позовної заяви в новій редакції у відповідній кількості примірників.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 119, 121 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання дій протиправними - залишити без руху і надати позивачу термін для усунення недоліків протягом п'яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Повідомити позивача про необхідність усунення недоліків шляхом подання позовної заяви в новій редакції, і роз`яснити позивачу, що у разі не виправлення недоліків в зазначений строк, позовна заява вважатиметься не поданою та буде йому повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В.Лазаренко