Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Авалян Н.М.
Справа № 415/5123/16-ц
Провадження № 22ц/782/641/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 року місто Сєвєродонецьк

Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Авалян Н.М.

суддів Лозко Ю.П., Назарової М.В.

за участю секретаря Коротенка С.В.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Другого воєнізованого гірничорятувального загону на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 01 серпня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Другого воєнізованого гірничорятувального загону про стягнення заборгованості по заробітній платі, індексації та моральної шкоди,

встановив

30 вересня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з Другого воєнізованого гірничорятувального загону: заробітну плату за період з серпня по 31 грудня 2014 року в розмірі 39 246 грн. 55 коп.; моральну шкоду у розмірі 2000 грн.; індексацію споживчих цін у розмірі 18175 грн. 20 коп.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 01 серпня 2017 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з Другого воєнізованого гірничорятувального загону на користь ОСОБА_3: заборгованість по заробітній платі за період серпень-листопад 2014 року у розмірі 27269 грн. 30 коп.; компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати у розмірі 13635 грн. 83 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач не погоджується з рішенням суду в частині задоволення позову. Вважає рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Позивач в судове засідання не зявився, що не перешкоджає апеляційному розгляду, оскільки він належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, доводи представника апелянта, перевіривши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 працював в м.Луганську на посаді першого заступника командира взводу Другого воєнізованого гірничорятувального загону.

13 листопада 2014 року в звязку з проведенням антитерористичної операції в м.Луганську був виданий наказ про зміну юридичної адреси підприємства та переміщення робітників на підконтрольну Україні територію в м.Лисичанськ.

ОСОБА_3 не перемістився на нове місце роботи разом з підприємством.

05 січня 2015 року ОСОБА_3 звільнено з посади першого заступника командира взводу Другого воєнізованого гірничорятувального загону за згодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України.

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб форми ОК-5, за період з серпня по листопад 2014 року ОСОБА_3В нараховано заробітну плату у розмірі 55334грн. 70коп., у тому числі: за серпень 2014 року 13779 грн. 32 коп., за вересень 2014 року 6911 грн. 89 коп., за жовтень 2014 року 6911грн. 89 коп., за листопад 2014 року 13848 грн. 75коп., за грудень 13882 грн. 85 коп. На зазначені нарахування роботодавцем у повному обсязі сплачені страхові внески.

Частково заборгованість по заробітній платі була виплачена, але при звільненні з позивачем не був проведений повний розрахунок. Заборгованість по заробітній платі на момент звільнення складає 27269 грн. 30 коп.

Задовольняючи позов в зазначеній частині, суд першої інстанції виходив з доведеності позову належними та допустими доказам и та їх обгрунтованості з нормативної точки зору.

Апеляційний суд з цим висновком погоджується, оскільки суд повно встановив обставини справи та дав їм належну правову оцінку.

Не погоджуючись з рішенням суду в зазначеній частині, відповідач посилається на те, що судом безпідставно прийняті до уваги в якості доказів табулеграма про нараховану заробітну плату, довідку Управління Пенсійного фонду України та довідку Державної податкової інспекції у м.Лисичанську ГУ ДФС у Лугаській області.

Однак ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки суд обєктивно та повно встановив обставини с прави та надав їм належну правову оцінку, а письмові докази в їх сукупності свдічать про наявну заборгованість по заробітній платі. До того ж відповідач не заперечував, що заборгованість перед позивачем є, але визначити цю заборгованіст ь та виплатити її підприємство не має можливості.

Апеляційни й суд не ставить під сумнів, що відповідач не мав можливості відповідно до вимог законодавства провести розрахунок з позивачем, оскільки позивач не премістився разом підприємством до м.Лисичанська, а крім того, первинні документи, на підставі яких можна здійснити такий розрахунок, залишились в м. Луганську.

Але за таких обставин право позивача на проведення розрахунку у зв'язку із звільненням є порушеним та підлягає судовому захисту.

Підсумовуючи наведене, керуючись ст.ст.304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 314-315, 317, 319 ЦПК України,

ухвалив

Апеляційну скаргу Другого воєнізованого гірничорятувального загону відхилити.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 01 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, однак її може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції: Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: