Справа №585/1016/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Шульга В. О.
Номер провадження 22-ц/788/454/17 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу законного представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 лютого 2017 року

в цивільній справі за позовом законного представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року законний представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 7173,93 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 30000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а у разі відсутності у неповнолітнього ОСОБА_5 коштів, достатніх для відшкодування моральної та матеріальної шкоди, стягнути їх з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в рівних частинах, а також стягнути у рівних частинах з ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 зазначив, що 20 березня 2015 року та 23 березня 2015 року у м. Ромни, Сумської області його неповнолітнього сина ОСОБА_3 побив неповнолітній ОСОБА_5, а саме: наніс удари сину в обличчя, внаслідок чого йому були заподіяні легкі тілесні ушкодження, що потягло за собою короткочасний розгляд здоров'я, тобто, ОСОБА_5 скоїв суспільно небезпечне діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України. Вина ОСОБА_5 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння також встановлена ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 січня 2016 року, якою до вказаного правопорушника застосовані примусові заходи виховного характеру. Вказаними протиправними діями ОСОБА_5 ОСОБА_3 була завдана матеріальна шкода, яка полягає у витратах на його лікування та із витрат на проїзд, обстеження у лікарів та придбання необхідних ліків, а всього складає 4173,93 грн., а також у витратах на послуги адвоката у кримінальному провадженні у розмірі 3000 грн., що становить для нього заподіяння шкоди.

Крім того, як заявив позивач, вищевказаними неправомірними діями ОСОБА_5 ОСОБА_3 також була завдана і моральна шкода, яка полягає у фізичному болю, душевних стражданнях, приниженні честі та гідності, пригніченні морального стану, що було спричинено отриманими травмами, яку позивач оцінив в сумі 30000 грн. і просив стягнути з відповідачів.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 лютого 2016 року позов ОСОБА_4, законного представника неповнолітнього ОСОБА_3, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 4173,93 грн. матеріальної шкоди та 4000 грн. моральної шкоди, а також зазначено, що у разі відсутності у неповнолітнього ОСОБА_5 майна або заробітку, достатнього для відшкодування матеріальної шкоди, вирішено стягнути 4173,93 грн. матеріальної шкоди та 4000 грн. моральної шкоди на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у рівних частинах.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь держави в рівних частинах судовий збір в сумі 551,20 грн., тобто по 183,73 грн. з кожного.

Вказане рішення суду законний представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне встановлення судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду в частині часткової відмови у задоволенні позову скасувати та в цій же частині ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі, а також змінити розподіл судових витрат.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що відмова в задоволенні позову в частині стягнення у повному розмірі матеріальної шкоди, а саме: судових витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката у кримінальному провадженні, є незаконною, оскільки вказані витрати не можна було відшкодувати в порядку кримінального судочинства через те, що при постановленні ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру, як у даному випадку, суд вирішує обмежене коло питань і стягнення судових витрат на правову допомогу до цих питань не відноситься. Крім того, неповнолітній ОСОБА_5 у кримінальному провадженні не мав статусу обвинуваченого.

Також позивач не погоджується з визначеним судом розміром для відшкодування мольної шкоди і вважає його значно заниженим та несправедливим, оскільки суд не врахував і того, що ОСОБА_3 відчував тривогу за своє життя, в день події та після неї декілька разів втрачав свідомість, тривалий час не відвідував школу та художню студію, а отже не в повній мірі спілкувався з друзями у звичних умовах, а тривалий час спілкування з друзями обмежувалось їхніми відвідуваннями ОСОБА_3 вдома. До того ж, ОСОБА_3 змушений був витрачати свій час для участі у розслідуванні справи, неодноразово відвідував слідчого та приймав участь у процесуальних діях, хоча він є неповнолітнім. Крім того, обставиною, яка впливає на збільшення грошового відшкодування моральної шкоди, позивач вважає те, що загалом минуло майже 2 роки з часу події і хоча відповідачі усвідомлювали свою провину з самого початку, але весь цей час не вживали реальних і дієвих заходів для відшкодування шкоди.

Також позивач вважає необґрунтованим висновок суду про відсутність доказів для стягнення з відповідачів на його користь сплачених ним коштів за надання правової допомоги під час розгляду даної справи в суді першої інстанції, оскільки в квитанції № 73 помилково зазначено 2015 рік замість 2016, тим більше, в квитанції є посилання на договір від 08 лютого 2016 року. Посилання в квитанції на те, що кошти прийняті від ОСОБА_3, а договір від 08 грудня 2016 року укладений ОСОБА_4, позивач вважає несуттєвим для відмови у стягненні витрат на правову допомогу, оскільки ОСОБА_4 є законним представником неповнолітнього ОСОБА_3

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача адвоката Яковця Є.О. про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 січня 2016 року до неповнолітнього ОСОБА_5 застосовані примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі неповнолітнього під нагляд його батьків ОСОБА_7 та ОСОБА_6 строком на один рік за вчинення ним суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст.125 ч.2 КК України за таких обставин. 23 березня 2015 року о 16 годині неповнолітній ОСОБА_5, перебуваючи біля котельні Роменської ЗОШ № 1, що розташована поблизу буд. № 22 по вул. Калнишевського в м. Ромни Сумської області, на ґрунті неприязних відносин, маючи умисел на заподіяння шкоди здоров'ю неповнолітнього ОСОБА_3, 2001 р.н., усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно наніс близько десяти ударів руками по обличчю ОСОБА_3, в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: садна на слизовій нижньої губи справа, навколо крововиливи, на першому та другому зубах у верхній щелепі справа - коронки зламані, крововилив в ясна, синець на віках правого ока у зовнішнього кута, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 136 від 08 квітня 2015 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров'я. Своїми діями, які виразилися в умисному легкому тілесному ушкодженні, неповнолітній ОСОБА_5 спричинив короткочасний розлад здоров'я неповнолітнього ОСОБА_3 (а.с.83).

24 березня 2015 року ОСОБА_3 звернувся в районну стоматполіклініку зі скаргами на біль в зубах та косметичні неподобства, де йому був встановлений діагноз: травматичний перелом та травматичний пульпіт, що вбачається з відповідної довідки (а.с.5).

Відповідно до довідки ПП "ДЛЦ Медгарант" від 02 квітня 2015 року вартість лікування зубів ОСОБА_3 становила 2986 грн. (а.с.6).

Також ОСОБА_3 придбавались ліки на суму 3141,77 грн., що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордера та квитанціями ПАТ КБ "ПриватБанк" (а.с.7).

10 квітня 2015 року лікар за місцем проживання ОСОБА_3 виписав останньому направлення на консультацію в СОДКЛ для проведення МРТ голови та проведення магнітно-резонансної томографії головного мозку, вартість наданих медико-діагностичних послуг склала 716 грн., які згідно квитанції від 10 квітня 2015 року були сплачені ОСОБА_3 (а.с.9).

Згідно з інформаційною довідкою, наданою Роменською ЦРЛ від 25 листопада 2016 року, 10 квітня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до невролога Роменської ЦРЛ зі скаргами на періодичні запаморочення, потемніння в очах. Після огляду ОСОБА_3 був встановлений діагноз: наслідки ЗЧМТ, струс головного мозку? ВСД із ангіоспазмами та, враховуючи давність скарг, було рекомендоване проведення МРТ.

15 квітня 2015 року ОСОБА_3 повторно з'явився на огляд із результатами МРТ і йому був встановлений діагноз: ВСД із ангіоспазмами. Для лікування було призначено такі препарати, як фезам по 1 капсулі 3 рази на добу протягом 1 місяця, неуробекс-форте по 1 таблетці один раз на добу протягом 1 місяця та дотримання режиму дня (а.с.151).

Як вбачається з медичної довідки від 15 квітня 2015 року, ОСОБА_3 був встановлений діагноз: наслідки ЗЧМТ, струсу головного мозку (а.с.12).

21 квітня 2015 року позивачем було придбано лікарські засоби - Неуробекс Форте та Фезам на суму 149,04 грн. (а.с.10).

Згідно копій квитанцій позивачем було витрачено на поїздки з м. Ромни до м. Суми і назад 167 грн. 12 коп.

Відповідно до довідок № 34 та № 128 від 10 лютого 2017 року ОСОБА_3 з 24 березня 2015 року по 02 квітня 2015 року не відвідував школу та був відсутній на всіх заняттях в художній студії у зв'язку з лікуванням (а.с.189, 189 на звороті).

23 липня 2015 року між позивачем та адвокатом Яковцем Є.О. був укладений договір про надання правової допомоги, відповідно до якого адвокат здійснював представництво ОСОБА_3 під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні (а.с.13).

Згідно квитанції № 65-1 від 24 липня 2015 року ОСОБА_3 сплатив адвокату Яковцю Є.О. 3000 грн. відповідно до договору від 23 липня 2015 року про надання правової допомоги за представництво у досудовому слідстві (а.с.14).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для стягнення з відповідача матеріальної шкоди у вигляді суми витрат на правову допомогу в кримінальному провадженні у розмірі 3000 грн., оскільки питання про відшкодування судових витрат, понесених в кримінальному провадженні, має вирішуватись при розгляді кримінального провадження в порядку Кримінального процесуального кодексу України, а не в цивільно-процесуальному порядку.

Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди у сумі 4000 грн., суд першої інстанції врахував характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого ОСОБА_3 та інші обставини, які мають істотне значення, та виходив з того, що така сума буде цілком відповідати засадам розумності, виваженості й справедливості, а також вимогам ч. 3 ст. 23 ЦК України.

Відмовляючи в стягненні з відповідачів на користь ОСОБА_3 судових витрат, суд першої інстанції послався на відсутність доказів для підтвердження того, що за надання правової допомоги в цивільній справі та представництво інтересів позивач поніс відповідні витрати, так як квитанція про оплату витрат датована 15 лютого 2015 року, тобто, більш ніж за рік до звернення позивача з даним позовом. Крім того, в квитанції вказано, що кошти прийняті від ОСОБА_3, хоча договір про правову допомогу від 08 грудня 2016 року укладений з ОСОБА_4

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Із пунктів 5 та 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" вбачається, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Проаналізувавши наявні в справі докази та встановлені фактичні обставини, колегія суддів вважає, що висновок місцевого суду про доведеність заподіяння позивачу моральної шкоди у розмірі 4000 грн. є правильним і узгоджується із засадами розумності, виваженості та справедливості.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують і не містять посилань на такі обставини, які б свідчили про урахування вказаних у доводах посилань.

Що стосується вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу в кримінальному провадженні в якості заподіяних збитків, то колегія суддів враховує наступне.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 42 КПК України обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому ст. 291 цього Кодексу.

Як вбачається з ухвали Роменського міськрайонного суду від 22 січня 2016 року, обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 не складався, натомість до суду від прокурора Роменської місцевої прокуратури надійшло клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_5 примусових заходів виховного характеру. Отже, ОСОБА_5 обвинуваченим не визнавався.

Крім того, згідно з вимогами ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним і документально підтверджені процесуальні витрати, однак, як вбачається з матеріалів справи, обвинувальний вирок щодо ОСОБА_5 не ухвалювався.

Таким чином, враховуючи, що права неповнолітнього ОСОБА_3 були порушені з боку ОСОБА_5, який вчинив стосовно вказаного потерпілого суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, у зв'язку з чим неповнолітній потерпілий змушений був скористатись правовою допомогою адвоката і поніс внаслідок цього витрати для відновлення своїх порушених прав, що підтверджується ухвалою Роменського міськрайонного суду від 22 січня 2016 року, тому висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для відшкодування витрат на правову допомогу адвоката в кримінальному проваджені в порядку цивільного судочинства є помилковим, оскільки позивач не позбавлений законом можливості заявити свої вимоги про стягнення вказаних коштів, як заподіяних йому збитків, що регламентовано ст.22 ЦК України, в порядку цивільного судочинства.

Факт понесення позивачем витрат на правову допомогу, а також її розмір підтверджений належними, допустимими та обґрунтованими доказами, а саме: відповідним договором та квитанцією № 65-1 (а.с.13, 14).

Щодо стягнення судових витрат, то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 39 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до 14 років, а також недієздатних фізичних осіб, неповнолітніх осіб віком від 14 до 18 років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, захищають у суді, відповідно, їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

У представництві за законом специфічним є становище представника: діяльність на захист прав та інтересів осіб, яких він представляє, - це не право його, а обов'язок, відмовитися від якого він не може.

Законні представники здійснюють від імені особи, яку представляють, всі процесуальні дії, право здійснення яких належить особі, яку представляють, з деякими обмеженнями, передбаченими законом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_3, як його законний представник, у зв'язку з порушенням прав сина і 08 лютого 2016 року уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом Яковцем Є.О., предметом якого є представництво прав та законних інтересів саме ОСОБА_3 (а.с.24).

Відповідно до квитанції № 73 від 15 лютого 2015 року ОСОБА_3 сплатив адвокату 2000 грн. за надання правових послуг відповідно до договору від 08 лютого 2016 року (а.с.64).

Посилання у названій квитанції на 2015 рік замість правильного 2016 року є дійсно помилкою, оскільки у цій же квитанції є вказівка про договір від 08 лютого 2016 року, на підставі якого адвокат і надавав позивачу правову допомогу у даній справі.

З огляду на зазначене, ураховуючи, що оскаржуване рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права в частині вирішення вимоги про стягнення майнової шкоди і висновки суду в зазначеній частині не в повній мірі відповідають обставинам справи, тому його необхідно змінити в зазначеній частині, а відтак, змінити і вирішення питання про розподіл судових витрат, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", тому судові витрати за подачу позову та апеляційної скарги підлягають стягненню з відповідачів на користь держави.

Ураховуючи, що позовна вимога про стягнення матеріальної шкоди задоволена повністю, а вимога про стягнення моральної шкоди задоволена на 13,33% (4000 грн. * 100% / 30000 грн.), тому з відповідачів в дольовому порядку на користь держави необхідно стягнути судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 624 грн. 67 коп., (551,20 грн. + (551,20 грн. * 13,33%)), тобто по 208 грн. 22 коп. з кожного.

Також, виходячи з того, що вимоги апеляційної скарги в частині стягнення матеріальної шкоди задоволені в повному обсязі, тому з відповідачів в дольовому порядку на користь держави необхідно стягнути судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 606 грн. 32 коп., тобто по 202 грн. 11 коп. з кожного.

Крім того, під час розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції від представника позивача ОСОБА_4 адвоката Яковця Є.О. надійшло клопотання про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 2000 грн., понесених ОСОБА_4 відповідно до квитанції від 04 лютого 2017 року, яка виразилась у наданні йому правової допомоги при складанні апеляційної скарги і представництві інтересів в апеляційному суді, у зв'язку з чим з відповідачів в дольовому порядку на користь ОСОБА_4 необхідно стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 2000 грн., тобто по 666 грн. 66 коп. з кожного.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.3; 309 ч.1 п.1, 3, 4; 314 ч.2; 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу законного представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 лютого 2017 року задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 лютого 2017 року в даній справі змінити в частині розміру матеріальної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 та розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 7173 грн. 93 коп. матеріальної шкоди, а не 4173 грн. 93 коп., як вказав суд першої інстанції, а у разі відсутності у неповнолітнього ОСОБА_5 майна або заробітку, достатнього для відшкодування матеріальної шкоди стягнути 7173 грн. 93 коп. матеріальної шкоди з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у рівних частинах.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати на правову допомогу в суді першої інстанції в розмірі 2000 грн., тобто, по 666 грн. 66 коп. з кожного.

В іншій оскаржуваній частині рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 лютого 2017 року в даній справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь держави, в рівних частинах судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 624 грн. 67 коп., тобто по 208 грн. 22 коп. з кожного та за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 606 грн. 32 коп., тобто по 202 грн. 11 коп. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 2000 грн., тобто по 666 грн. 66 коп. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -