Номер провадження: 22-ц/785/7099/17
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 липня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача - орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод у спілкування з дитиною, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною,

встановила:

03.11.2016 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив:

1.зобов'язати ОСОБА_3 не перешкоджати йому, ОСОБА_4, брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1;

2.визначити наступні способи участі батька та особистого спілкування ОСОБА_4 у вихованні доньки - ОСОБА_5:

-побачення в п'ятницю, суботу та неділю з 08.00 год. до 20.00 год. за місцем перебування доньки або за місцем проживання батька, без супроводу матері;

-побачення у святкові дні (кожне друге офіційне свято) - цілий день із ночівлею за місцем проживання батька;

-спільний відпочинок два тижні на рік (тиждень влітку, тиждень взимку);

-необмежене спілкування з донькою - ОСОБА_5, особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.07.2017 року до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_4 був прийнятий зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради (далі - ПРА ОМР), за яким вона просила суд залишити без змін Висновок органу опіки та піклування №01-11/76 від 19.02.2016 року, та визначити порядок зустрічей ОСОБА_4 з малолітньою донькою - ОСОБА_5, наступним чином: щосуботи з 11.00 год. до 14.30 год., а також у святкові дні за попередньою домовленістю батьків.

Позивач у судовому засіданні заявлені ним позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Проте в судовому засіданні зазначив про згоду з висновком органу опіки та піклування ПРА ОМР №01-11/76 від 19.02.2016 року. При цьому заперечував проти задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 з тих підстав, що він не відповідає висновку та за позовними вимогами ОСОБА_3 передбачено зустріч з донькою лише один раз на тиждень.

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6, яка діє на підставі довіреності від 05.12.2016 року, позовні вимоги ОСОБА_4 не визнала та просила суд відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 липня 2017 року позов ОСОБА_4 та зустрічний позов ОСОБА_3 були задоволені частково.

Зобов'язано ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_4 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначено способи участі ОСОБА_4 у вихованні його малолітньої доньки - ОСОБА_5, шляхом:

- встановлення систематичних зустрічей батька з дитиною щосуботи з 11.00 год. до 14.30 год., щонеділі з 11.00 год. до 14.30 год., а також у святкові дні за попередньою домовленістю батьків;

- спілкування з донькою - ОСОБА_5 особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою з 09.00 до 20.00.

В іншій частині позову ОСОБА_4 відмовлено.

В іншій частині зустрічного позову ОСОБА_3 також відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування даного судового рішення із ухваленням нового - про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 в повному обсязі, та задовольнити її зустрічні позовні вимоги, згідно яких зустрічі ОСОБА_4 з малолітньою донькою слід встановити за висновком органу опіки і піклування: щосуботи з 11.00 год. до 14.30 год., а також у святкові дні за попередньою домовленістю батьків у присутності матері дитини, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і не заперечується сторонами, до 21.10.2014 року сторони перебували у шлюбі, в період якого у них народилась донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

Після розірвання шлюбу між сторонами виникли неприязні стосунки і спірні правовідносини щодо спілкування первісного позивача ОСОБА_4 з донькою, та стосовно його участі у вихованні доньки.

Так, звертаючись до суду, позивач посилався на те, що після розірвання шлюбу відповідачка всіляко перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною. Сторони мали певні домовленості, які постійно порушувались відповідачкою. 02.01.2016 року з цього приводу він вимушений був викликати поліцію та йому було рекомендовано звернутися до органів опіки та піклування ПРА ОМР.

Відповідно до висновку органів опіки та піклування ПРА ОМР №01-11/76 від 19.02.2016 року, ОСОБА_3 було зобов'язано не перешкоджати зустрічам позивача з дитиною, а також визначено наступний спосіб участі батька у вихованні доньки: «встановлені систематичні зустрічі батька з дитиною щосуботи з 11.00 до 14.30, щонеділі з 11.00 до 14.30 год., а також у святкові дні за попередньою домовленістю батьків».

Позивач зауважив, що такий графік фактично його не влаштовує, однак погодився з ним. До травня 2016 року відповідачка частково виконувала рекомендації органів опіки та піклування, однак з початку літа 2016 року фактично не давала позивачу бачитись з його донькою.

При цьому ОСОБА_3 неодноразово повідомляла позивачу, що бажає змінити прізвище дитини та максимально обмежити його спілкування з нею, оскільки проживає з іншим чоловіком та бажає, щоб їх дитина вважала його батьком.

З такою позицією матері дитини позивач ОСОБА_7 не згоден, оскільки дуже любить доньку та хоче піклуватись про неї. Останнього разу він бачив дитину 13.08.2016 року, зустріч закінчилась черговим скандалом. 16.08.2016 року зустріч відбулась у присутності чоловіка, з яким наразі проживає відповідачка, вони запропонували позивачу відмовитися від дитини, оскільки у будь-якому випадку не дадуть йому спілкуватись з донькою.

Заперечуючи проти первісних позовних вимог, ОСОБА_3 посилалась на те, що висновок органу опіки та піклування ПРА ОМР від 19.02.2016 року не скасовано. З 16.08.2016 року батько сам припинив побачення з донькою. Крім того, це був вівторок і це було несподівано, відповідач без попередньої домовленості намагався забрати дитину у порушення вказаного висновку органу опіки та піклування, тому і виник конфлікт, який призвів до виклику поліції.

Також ОСОБА_3 вказала, що вона працює, тому в робочі дні не може організувати спілкування ОСОБА_4 з донькою. Зазначила, що дитина дуже прив'язана до матері, тому представник відповідача заперечувала проти вимог ОСОБА_4 щодо зустрічей батька з дитиною за відсутності матері.

Крім того, окрім батька є інші родичі (дід, бабка), які бажають бачитись з дитиною. Донька досить мала, відвідує дитячий садок, також приймає участь у різних кружках, тому спілкування має бути унормоване та врегульоване.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції взяв до уваги як права первісного позивача ОСОБА_4 і відповідачки ОСОБА_3, так і права малолітньої їх доньки, яка також має право на спілкування з кожним із батьків.

При цьому, судом першої інстанції обгрунтовано взято до уваги те, що ОСОБА_4 неодноразово звертався до правоохоронних органів щодо чинення йому перешкод з боку відповідачки щодо зустрічей і спілкування з донькою та його участі у їх вихованні, що підтверджується талонами - повідомленнями №092765 від 02.01.2016 року, №018667 від 13.08.2016 року.

Так, 13.08.2016 року ОСОБА_4 звертався до Портофранківського відділення Приморського ВП в м. Одеса ГУНП України в Одеській області з проханням зафіксувати факт того, що 13.08.2016 року ОСОБА_3 усупереч висновку органу опіки та піклування ПРА ОМР від 19.02.2016 року не дала змоги побачитися з донькою.

18.08.2016 року до Портофранківського відділення Приморського ВП в м. Одеса ГУНП України в Одеській області також надходила заява ОСОБА_3 від 16.08.2016 року, згідно якої остання просила вжити заходи до ОСОБА_4, з яким у неї виник конфлікт з приводу побачень батька з донькою.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про те, що між сторонами виник спір, пов'язаний із цивільно-правовими відносинами, який має бути вирішений судом, враховуючи, що висновок органу опіки і піклування з приводу спілкування батьків з дитиною, не виконується сторонами у справі.

У відповідності до ч.ч. 9,10 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ч.1 ст.152, ст.153 та ст.ст.157-159 СК України дитина має право на належне батьківське виховання, яке забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Крім того, суд першої інстанції правильно зазначив, що згідно ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» у разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

За змістом ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

З огляду на вищевикладені вимоги законодавства, суд дійшов правильного висновку про те, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

При цьому суд обгрунтовано послався на рішення Європейського суду з прав дитини від 07.12.2006 у справі «Хант проти України», згідно якого, дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Дитина має природну потребу спілкуватися з батьком. Відсутність батьківської лінії виховання, справляє на дітей негативний напрямок, тому для формування моделі поведінки необхідне спілкування з обома батьками.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що між сторонами дійсно існують напружені відносини та самостійно визначити спосіб спілкування батька з донькою вони не можуть. При цьому, при вирішенні вказаних вимог, суд враховує бажання батька бачити свою дитини якомога більше, приймати безпосередню та активну участь у її вихованні, спілкуватися з нею, а також тривалість позбавлення його такого права.

З огляду на викладене, суд дійшов обгрунтованого висновку про необхідність задоволення вимог ОСОБА_4, в частині зобов'язання ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_4 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою - ОСОБА_5

При цьому, в частині вимог первісного та зустрічного позовів щодо визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з донькою, суд врахував висновок органу опіки та піклування ПРА ОМР від 19.02.2016 року, який є чинним, та порядок спілкування, визначений у ньому, визнається сторонами.

Разом з тим, суд обгрунтовано врахував малолітній вік дитини, те, що вона відвідує дитячий садок, її заняття у гуртках, обумовлений цими особливостями режим дня, який має забезпечити здоровий розвиток дитини, у зв'язку з чим дійшов висновку про те, що вимоги ОСОБА_4 щодо встановлення його побачень в п'ятницю, суботу та неділю з 08.00 год. до 20.00 год. за місцем перебування доньки або за місцем проживання батька, без супроводу матері, встановлення побачень у святкові дні (кожне друге офіційне свято) - цілий день із ночівлею за місцем проживання батька; є необґрунтованими.

З цих підстав, суд дійшов правомірного висновку про можливість встановлення порядку та способу спілкування батька з дитиною саме у відповідності з вказаним висновком органу опіки та піклування ПРА ОМР №01-11/76 від 19.02.2016 року, з яким згодні сторони, шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з дитиною щосуботи з 11.00 год. до 14.30 год., щонеділі з 11.00 год. до 14.30 год., а також у святкові дні за попередньою домовленістю батьків.

Крім того, виходячи з віку малолітньої дитини - 4 роки, та враховуючи ту обставину, що батько останній раз бачився з донькою майже рік назад, що ним було підтверджено в суді, суд першої інстанції також дійшов обгрунтованого висновку про те, що зустрічі мають відбуватись у присутності матері дитини - ОСОБА_3

Колегія суддів повністю погоджується із вказаним висновком суду, оскільки він буде сприяти поступовому відновленню стосунків доньки з батьком та покращенню її емоційного стану, а також забезпечить можливість батьку приймати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду в тій частині, шо на даній стадії є недоцільним надання можливості батьку відпочивати з донькою два тижні на рік (тиждень влітку, тиждень взимку), що в подальшому, а саме: після відновлення стосунків батька з донькою, покращення їх спілкування після тривалої відсутності батька у житті доньки, не позбавляє позивача ОСОБА_4 звернутись із заявою до Органу опіки та піклування за місцем проживання доньки або до суду з приводу надання можливості спільно відпочивати з дитиною не за місцем їх проживання, без участі матері.

Однак, дійшовши в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення висновку про встановлення зустрічей позивача ОСОБА_4 з донькою в присутності матері - відповідачки ОСОБА_3, в резолютивній частині рішення суд цього не зазначив, що є однією із підстав оскарження судового рішення ОСОБА_3

З цього приводу колегія суддів зазначає, що суд правильно і обгрунтовано вказав в мотивувальній частині рішення про встановлення зустрічей батька з малолітньою донькою у присутності матері, про що вказано вище, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне змінити резолютивну частину рішення в цій частині і зазначити про встановлення цих зустрічей саме в присутності матері дитини, що фактично не заперечувалось позивачем ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції.

Що стосується висновку суду про встановлення спілкування батька дитини ОСОБА_4 з донькою - ОСОБА_5 особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою з 09.00 до 20.00 годин, що заперечується апелянтом ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, то колегія суддів погоджується з висновком суду в цій частині, з огляду на наступні обставини.

Так, як було вказано вище, батько ОСОБА_4 має право на спілкування зі своєю донькою ОСОБА_5, що передбачає право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Вирішуючи зазначене питання, та враховуючи доводи апелянта ОСОБА_3, колегія суддів вважає, що спілкування батька з дитиною особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою, з 09.00 до 20.00 годин, не буде перешкоджати дитині вільно розвиватись, перебуваючи у дитячому садку та інших гуртках.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що мати дитини - ОСОБА_3 має повне і безперешкодне право на спілкування з дитиною, незважаючи на те, що остання може перебувати у дитячому садку або інших гуртках розвитку.

Таким чином, зазначений спосіб спілкування не може перешкоджати нормальному розвитку і навчанню дитини, яка сама має вирішувати питання щодо спілкування з батьком в той чи інший період часу, тобто не спілкуватись з батьком у разі неможливості такого спілкування через тимчасову зайнятість у дитячому садку або в інших гуртках.

З підстав викладеного, доводи апелянта ОСОБА_3 з цього приводу є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти первісних позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, рішення ухвалено не у повній відповідності до вимог матеріального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду змінити та в абзаці 4 резолютивної частини рішення після слів: - встановлення систематичних зустрічей батька з дитиною щосуботи з 11.00 год. до 14.30 год., щонеділі з 11.00 год. до 14.30 год., а також у святкові дні за попередньою домовленістю батьків;» доповнити словами: «в присутності матері - ОСОБА_3».

В іншій частині оскаржуване судове рішення є законним і обгрунтованим, у зв'язку з цим його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 липня 2017 року змінити.

В абзаці 4 резолютивної частини рішення після слів: - встановлення систематичних зустрічей батька з дитиною щосуботи з 11.00 год. до 14.30 год., щонеділі з 11.00 год. до 14.30 год., а також у святкові дні за попередньою домовленістю батьків;» доповнити словами: «в присутності матері - ОСОБА_3».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Н.А. Кононенко

Т.В. Цюра