14.09.2017 Єдиний унікальний номер 205/4483/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Шавули В.С.

при секретарі Романовій А.О.

за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дніпрометробуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за період затримки, -

ВСТАНОВИТИ:

Позивач у липні 2017 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із даним позовом (а.с.1-5).

В обґрунтування вимог зазначив, що згідно наказу №113-ок від 10.04.2017 року 11 квітня 2012 року він був прийнятий на роботу до ПАТ «Дніпрометробуд» на посаду електрослюсарем і черговим по ремонту обладнання підземних робіт, з повним робочим днем під землею.

Наказом №127-ок від 01.09.2016 року його звільнено по скороченню штату на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. При звільненні повний розрахунок із ним проведений не був.

На момент звільнення нарахована повна сума остаточного розрахунку становить 10 194,98 грн., з якої: заробітна плата за липень 2016 року - 5 019,79 грн., за серпень 2016 року 5 175,19 грн., що на теперішній час так і не сплачена позивачу.

Позивач вважає, що затримка розрахунку при звільненні становить 217 робочих днів, тобто починаючи із 01.09.2016 року по 14.07.2017 року, за які слід стягнути компенсацію за несвоєчасний та неповний розрахунок при звільненні в сумі 35 683,48 грн.

Позивач неодноразово звертався до установи відповідача із проханням виплатити грошові кошти, але на теперішній час заборгованість не виплачена, у звязку із чим, він вимушений був звернутися до суду із даним позовом.

Посилаючись на викладені у позові обставини, позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 10 194,98 грн., а також, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 01.09.2016 року по 14.07.2017 року в розмірі 35 683,48 грн.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в особі свого представника за довіреністю ОСОБА_2, у судовому засіданні проти вимог позову заперечував. У задоволенні позову просив відмовити.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні. Повний текст рішення складений 19 вересня 2017 року.

Відповідно до вимог ч.ч.1,6 ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Підставою звернення позивача до суду із позовом є захист прав та майнових інтересів сторони за трудовим правовідношенням, повязаних із реалізацією гарантованого ст.43 Конституції України права на працю.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Для встановлення правовідносин між сторонами та при вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Кодексу законів про працю України, інших законів України практику Верховного Суду України.

Суд, вислухавши пояснення позивача, зясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із наступних підстав.

Судом встановлено, що в період часу із 11 квітня 2012 року по 01 вересня 2016 року ОСОБА_1 працював в ПАТ «Дніпрометробуд» на посаді електрослюсаря і чергового по ремонту обладнання підземних робіт, із повним робочим днем під землею (а.с.9).

Наказом №127-ок від 01.09.2016 року ОСОБА_1 звільнено на підставі п.1 ст..40 КЗпПУ, - по скороченню штату (а.с.9).

Із довідки №19 від 11.07.2017 року вбачається, що середня заробітна плата ОСОБА_1 за липень 2016 року становить 5 019,79 грн., за серпень 206 року 5 175,19 грн., а всього в сумі 10 194,98 грн. Середня заробітна плата становить 164,44 грн.(а.с.10).

Згідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

За змістом ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ст.. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, на підставі ст.117 КЗпП України стягується на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року №13 роз'яснено, що, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що доводи відповідача щодо неможливості здійснити розрахунок із позивачем через відсутність належного бюджетного фінансування підприємства, так як 95% акцій ПАТ «Дніпрометробуд» належать державі в особі Фонду державного майна України та арешту нерухомого майна та коштів, не є підставою порушення трудових зобовязань перед звільненим працівником та не позбавляє його від відповідальності за ст.117 КЗпП України.

Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості та достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції вважає у повному обсязі доведеними, законними та обґрунтованими, у звязку із чим слід стягнути із ПАТ «Дніпрометробуд» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 10194 грн.98 коп. та компенсацію за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 35 683 грн. 48 коп.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд враховує, що в силу ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору, його вимоги належать задоволенню, тому судові витрати по справі у сумі 640,00 грн. слід стягнути із відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, і керуючись ч.4 ст.55, ст.43, 124 Конституції України, ст.38, 47,116 КЗпП України, ст.11,15,16, 23 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», ст. ст. 5,6,10,11,27,57-61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дніпрометробуд» про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за період затримки, - задовольнити.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства «Дніпрометробуд» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 10194 грн.98 коп. (десять тисяч сто девяносто чотири грн. 98 коп.) та компенсацію за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 35 683 грн. 48 коп. (тридцять пять тисяч шістсот вісімдесят три грн. 48 коп.).

Стягнути із Публічного акціонерного товариства «Дніпрометробуд» на користь держави судовий збір у сумі 640 грн.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення із Публічного акціонерного товариства «Дніпрометробуд» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі у сумі 10194 грн.98 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скарги не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя В.С.Шавула