Справа № 473/1888/17
РІШЕННЯ

іменем України

"25" вересня 2017 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Старжинської О.Є., при секретарі судового засідання - Ніколаєнко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди завданої працівником під час виконання трудових обов'язків

В С Т А Н О В И В:

13.06.2017 року позивач ОСОБА_1, фізична особа-підприємець, звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 84008,4 грн., заподіяної внаслідок порушення покладених на неї трудових обов'язків.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що він з 15.09.2016 року перебував з відповідачем в трудових відносинах, що підтверджується укладеною трудовою угодою. З відповідачем ОСОБА_2 як виконуючою обов'язки продавця продовольчих товарів було укладено також 15.09.2016 року договір про повну матеріальну відповідальність, 03.10.2016 року відповідач ОСОБА_2 прийняла товарно-матеріальні цінності на загальну суму 158335,55 грн., про що був складений акт, де є її підпис. 21.10.2016 року ОСОБА_2 самовільно залишила місце роботи, коли їй стало відомо про проведення ревізії матеріальних цінностей у магазині, у зв'язку з чим комісія вимушена була провести ревізію без її участі.

Посилаючись на те, що 22.10.2016 року при ревізії (інвентаризації) товарно-матеріальних цінностей переданих відповідачу для реалізації було виявлено недостачу на суму 84008,4 грн., позивач просив позов задовольнити на підставі п.1 ч.1 ст. 134 КЗпП України.

В судовому засіданні позивач та представник позивача збільшили розмір позовних вимог, просили стягнути з відповідача шкоду в сумі 88838,6 грн.

Відповідач в судове засідання не з'явився, направлені судові повістки за місцем реєстрації місця проживання повернулися без вручення з відміткою про закінчення терміну зберігання. Згідно статті 74 ч.5 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою реєстрації місця проживання, вважається, що судовий виклик вручений їм належним чином.

Вислухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

У відповідності до ч. ч. 3,4 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно постанови судді Вознесенського міськрайонного суду від 24.10.2016 року (справа №473/2062/16-п) позивач ОСОБА_1 був притягнений до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 41 КУпАП - фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), а саме 16.09.2016 року в ході позапланової перевірки державним інспектором Управління Державної Служби України з питань праці у Миколаївській області фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» (АДРЕСА_1) перебувала ОСОБА_2, яка здійснювала реалізацію товарів, виконувала роботу продавця, приймала кошти та видавала товар і заперечувала наявність трудової угоди з вказаною фізичною особою-підприємцем, що в подальшому з пояснень самого ОСОБА_1 також було підтверджено: наказ про прийом на роботу ОСОБА_2 він не видавав, письмовий трудовий договір з ОСОБА_2 не укладався, повідомлення до органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування не надходило.

Законом України від 28.12.2014 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» в статтю 24 КЗпП України були внесені зміни: ч.3 викладена в новій редакції, ч.4 «трудовий договір вважається укладений і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи» - виключено.

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 27.02.2017 року та матеріалам кримінального провадження №90002367 (а. с. 8-9) відносини між сторонами були оформлені як договір про надання послуг №3 від 15.09.2016 року, де зазначено, що вказаний договір не є трудовою угодою та не регламентується трудовим законодавством України, а отже трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство між сторонами не виникають, вказаний договір регламентується нормами Цивільного Кодексу України і по своїй суті є цивільно-правовим договором, який визначений Главою 63 ЦК України.

Згідно зі статтею 135-1 КЗпП Країни письмові договори про повну матеріальну відповідальність можуть бути укладені з працівниками, а тому поза діючих на законних підставах трудових правовідносин, такий договір не є дійсним.

Таким чином, при ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 58-59 ЦПК України про їх належність і допустимість. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, згідно зі статтею 60 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивач належними та допустимими доказами з урахуванням преюдиційності фактів встановлених судовими рішеннями не довів наявність трудових відносин станом на 15.09.2016року, оформлення трудових відносин між сторонами в подальшому на вирішення спору не впливає.

Розглядаючи позов в межах заявлених вимог за наявності доказів на підтвердження обставин, які є підставою позовних вимог, суд вважає позов необґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 10,11, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди завданої працівником під час виконання трудових обов'язків відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з часу проголошення судового рішення, а особами, що були відсутніми в судовому засіданні в той же строк, з часу отримання копії рішення суду.

Суддя: О.Є. Старжинська