Ухвала

іменем україни

18 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 -на рішення апеляційного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з вищезазначеним позовом, у якому просило у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на іпотечне майно - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 90,70 кв. м, яка на праві власності належить ОСОБА_3, на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є новим кредитором зa зобов'язаннями ОСОБА_4 перед закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), які виникли на підставі кредитного договору від 07 серпня 2007 року, і, відповідно, новим іпотекодержателем за договором іпотеки від 07 серпня 2007 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4

Позивач зазначав, що заочним рішенням Макарівського районного суду Київської області від 30 серпня 2012 року з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стягнуто 2 758 183 грн 86 коп. заборгованості та 3 млн грн пені.

Оскільки рішення суду не виконано, тому станом на 15 червня 2015 року заборгованість за кредитом та відсотками становить 345 096,51 доларів США, що еквівалентно 7 267 328 грн 39 коп., та пеня 26 525 748 грн 60 коп.

Посилаючись на наведені вище обставини, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило позов задовольнити.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31 березня 2016 року у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовлено у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 березня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором від 07 серпня 2007 року, укладеним із ЗАТ «ОТП Банк», яка складається з суми 2 758 183 грн 86 коп., до складу якої входить залишок заборгованості за кредитом у сумі 2 139 677 грн 93 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом у сумі 618 505 грн 93 коп., що стягнуті заочним рішенням Макарівського районного суду Київської області від 30 серпня 2012 року у справі № 2-1240/11, яке змінено рішенням апеляційного суду Київської області від 28 лютого 2013 року, та пеню у розмірі 3 млн. грн за період із 15 червня 2014 року до 15 червня 2015 року, звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на праві власності, та є предметом іпотеки за договором іпотеки від 07 серпня 2007 року, шляхом проведення прилюдних торгів, установивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Рішення апеляційного суду не повністю відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом установлено, що 07 серпня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 274 050 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 5,99 % річних та FIDR (процентної ставки по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку, на строк у 366 днів, із виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору).

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 07 серпня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

26 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір відступлення права вимоги від 26 листопада 2010 року, відповідно до яких ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги, у тому числі й за кредитним договором від 07 серпня 2007 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4, та договором іпотеки (майнової поруки) від 07 серпня 2007 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3

Отже, відповідно до положень ст. ст. 512, 513 ЦК України ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло права вимоги, як новий кредитор, до відповідачів за кредитним та іпотечним договорами від 07 серпня 2007 року.

Заочним рішенням Макарівського районного суду Київської області від 30 серпня 2012 року, зміненим рішенням апеляційного суду Київської області від 28 лютого 2013 року, з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стягнуто 2 758 183 грн 86 коп. заборгованості за вказаним вище кредитним договором та 3 млн грн пені.

Оскільки відповідачі продовжують не виконувати умови кредитного договору станом на 15 червня 2015 року утворилася заборгованість у сумі 345 096,51 доларів США, що еквівалентно 7 267 328 грн 39 коп., яка складається із залишку заборгованості за кредитом - 267 710,72 доларів США, що еквівалентно 5 637 674 грн 27 коп., суми несплачених відсотків за користування кредитом - 77 385,79 доларів США, що еквівалентно 1 629 654 грн 12 коп., та пені за прострочення виконання зобов'язань у розмірі 26 525 748 грн 60 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна», суд першої інстанції виходив із того, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про задоволення позову, апеляційний суд дійшов висновку про те, що відповідачами порушено умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, у рахунок погашення якої звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом надання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права на продаж предмета іпотеки з початковою ціною предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ринкові ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Проте з висновком апеляційного суду повністю погодитися не можна.

Положеннями ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Суд апеляційної звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності під час виконавчого провадження, пославшись у резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмета іпотеки під час здійснення виконавчого провадження суперечить вимогам ст. ст. 39 та 43 Закону України «Про іпотеку».

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст. ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна дійти висновку, що у розумінні норми ст. 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-1239цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам ч. 6 ст. 38, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» та положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

На порушення ст. ст. 212-213 ЦПК України апеляційний суд вказаних вимог закону не врахував, не вказав початкову ціну предмета іпотеки у грошовому вираженні за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», зазначивши лише, що початкова ціна повинна бути на рівні, не нижчому за звичайні ринкові ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта