РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

28 лютого 2017 року Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючої судді Мороз В.О.,

за участю секретаря Козельської Г.В.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

встановив:

27 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, посилаючись на те, що вона є власником будинку № 3 по вул. Шевченка, в с. Пашківці Хмельницького району. Вказує, що у своєму будинку зареєструвала свого брата ОСОБА_2, який з 2001 року без поважних причин у вказаному будинку не проживає та житлом не користується.

У зв'язку з наведеним, позивач просить суд усунути їй перешкоди в користуванні житлом шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинком № 3 по вул. Шевченка, в с. Пашківці Хмельницького району.

В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надійшло. У відповідності до ст. ст. 169, ч. 4, 226 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Судом обєктивно встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.11.2015 року належить житловий будинок з надвірними будівлями № 3 по вул. Шевченка, в с. Пашківці Хмельницького району Хмельницької області. Даний факт, також, підтверджується копією технічного паспорту на вказаний будинок та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.11.2007 року, із якого вбачається, що право приватної власності на даний будинок зареєстровано за позивачем, а також Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна.

В даному будинку № 3 по вул. Шевченка, в с. Пашківці Хмельницького району зареєстрована позивач ОСОБА_1, її чоловік ОСОБА_3, син ОСОБА_4, дочка ОСОБА_5 та її брат ОСОБА_2, що підтверджується довідкою, виданої виконкомом Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області від 12.10.2016 року вих. № 105.

Так, згідно повідомлення Управління ДМС України в Хмельницькій області від 10.01.2017 року вих. № 04/317 та повідомлення Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради від 10.02.2017 року вих. № 328/03-10 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно облікових даних відділу реєстрації місця проживання на території Хмельницької області не значиться

Проте, відповідно до довідки від 30.11.2016 року вих. № 156 та довідки від 06.02.2017 року вих. № 145 згідно погосподарської книги ОСОБА_2 дійсно зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Однак ОСОБА_2 за місцем реєстрації не проживає з 2001 року.

Вказане підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: актом від 12.10.2016 року про відсутність ОСОБА_2 в місці реєстрації з 2001 року, а також поясненнями допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_6, яка підтвердила факт не проживання відповідача у будинку з 2001 року.

На даний час у зазначеному будинку відповідач ОСОБА_2 продовжує бути зареєстрованим, однак не проживає з 2001 року, не сплачує комунальні послуги, чим перешкоджає позивачу у реалізації її права власності на житло.

Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою їх обмеження.

Частинами 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 41 Конституції України «Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю». Ніхто не можу бути позбавлений права власності, окрім як на підставах, встановлених Законом. Право приватної власності є непорушним

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України - правом власності є право особи, на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 Цивільного Кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

В силу ст. 383 цього ж Кодексу власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. (ст. 405 ЦК України).

З огляду на викладене та враховуючи, що ОСОБА_2 перешкоджає ОСОБА_1 у реалізації її права власності, суд вважає за необхідне усунути перешкоди в користуванні позивачем житлом шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинком № 3 по вул. Шевченка, в с. Пашківці Хмельницького району.

Позивач не наполягала на стягненні з відповідача судових витрат.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 319, 383, 391, 405 Цивільного кодексу України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 житлом шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинком № 3 по вул. Шевченка, в с. Пашківці Хмельницького району Хмельницької області.

Копію заочного рішення не пізніше 3 днів з дня його проголошення направити рекомендованим листом із повідомленням відповідачу.

Письмова заява відповідача про перегляд заочного рішення може бути подана протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Хмельницької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: