Справа № 202/2141/17
Пров. 2/202/1447/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 липня 2017 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

судді Бєльченко Л.А.

при секретарі Скляр А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Комунальне підприємство « Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради, Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради про встановлення факту проживання, визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Позивачі, звернувшись до відповідача з цим позовом, указували, що вона, ОСОБА_1 , відповідно до ордеру № 968 від 02.09. 1992 року зареєстрована та проживає у кімнаті АДРЕСА_1 . Членами її сім*ї відповідно до довідки від 08.08.2016 року є ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , позивач у справі, ОСОБА_5 Кімнату АДРЕСА_2 ) у будинку цього ж гуртожитку займав відповідач ОСОБА_3 , який у серпні 2009 року виселився з кімнати у зв*язку із розширенням житлової площі, йому було надано дозвіл на переобладнання холу гуртожитку на першому поверсі під жиле приміщення. У 2010 році у кімнату АДРЕСА_3 переїхав проживати він, позивач ОСОБА_2 . В цій кімнаті він зробив капітальний ремонт і продовжує проживати по цей час. У 2016 році ними було подано заяву до Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради про приватизацію цих кімнат, але їм відмовлено у зв*язку з тим, що у кімнаті зареєстровані інші особи. Тому просили встановити факт проживання ОСОБА_2 у кімнаті АДРЕСА_4 ; усунути їм перешкоди у користування, володінні та розпорядженні кімнатою АДРЕСА_3 за указаною адресою шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням у кімнаті АДРЕСА_4 ; вирішити питання про судові витрати.

Представник відповідача ОСОБА_6 позовні вимоги не визнала та указала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , мати відповідача ОСОБА_3 , отримала ордер № 131 на кімнату АДРЕСА_5 . В цій кімнаті вона зареєстрована разом із відповідачем і на даний час. З дозволу КП «Жилсервіс-5» у 2009 році ОСОБА_3 переобладнав нежитлове приміщення на першому поверсі в житлове. Проте на даний час відповідних документів у ОСОБА_3 на нього немає. Відповідач продовжує сплачувати комунальні послуги за кімнату АДРЕСА_3 і залишається зареєстрованим у ньому разом із своєю матір*ю. Представник відповідача просила суд відмовити позивачам у задоволені позовних вимог, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону; позивачі не є власниками кімнати № 34 гуртожитку, тому на мають права ставити питання про усунення перешкод у користуванні власністю.

Представник Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради у судовому засіданні 23.05.2017 року просив суд вирішити спір на власний розсуд.

Представники Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради і Комунального підприємства « Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради в судове засідання не з*явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином.

З*ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до висновку про відмову у задоволені позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 02.09. 1992 року ОСОБА_1 , позивач у справі, отримала ордер АДРЕСА_6 НОМЕР_1 на зайняття кімнати АДРЕСА_7 . Разом із членами своєї сім*ї : ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , позивачем у справі, ОСОБА_5 , вона стала проживати у виділеній кімнаті АДРЕСА_6 42.

Ордер № 131 на кімнату у гуртожитку за цією ж адресою і право на проживання у кімнаті № 34 - 19.04.1988 року отримала ОСОБА_7 , мати відповідача, ОСОБА_3 . Останній зареєстрований у цій кімнаті з 15.01.2010 року (а.с.64,81).

Встановлено, що з дозволу КП «Жилсервіс-5» ОСОБА_3 переобладнав нежитлове приміщення на першому поверсі в житлове, але в установленому законом порядку дане приміщення ОСОБА_8 не виділено.

Частиною першою статті 256 ЦПК України визначений перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У частині другій цієї статті зазначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У пункті першому постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звернуто увагу судів на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов*язується з наступним вирішенням спору про право.

Звернувшись з вимогами про встановлення факту проживання ОСОБА_2 у кімнаті АДРЕСА_4 , представник позивача не змогла пояснити суду, для чого ОСОБА_2 необхідно встановлення цього фактута яке юридичне значення має для нього. Але зі змісту позовної заяви видно, що позивачі звертались до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради з метою приватизації цієї кімнати. Очевидно, що позивач ОСОБА_2 вважає встановлення факту його проживання в указаній кімнаті, є підставою для можливого звернення для приватизації цієї кімнати.

Проте відповідно до статті .першої Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, і більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них.

Статтею 129 Житлового кодексу визначено, що єдиною підставою вселення на надану площу у гуртожиток є спеціальний ордер, виданий на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрацією підприємства.

Відповідно до Положення про гуртожиток , особи, які проживають у гуртожитку , можуть бути переселені до іншої кімнати за їхньою згодою за рішенням власника гуртожитку.

Як встановлено судом, відповідного рішення про переселення у кімнату АДРЕСА_4 , ані ОСОБА_1 , ані ОСОБА_2 не мають.

Згідно зі статтею 391 ЦК України вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, має його власник.

Згідно зі статтею 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 10,60 цього Кодексу визначена, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звернувшись до суду з цим позовом, позивачі не довели, не надали відповідних доказів, в чому полягає порушення їх прав з боку відповідача, адже вони не є власниками кімнати АДРЕСА_4 , ця кімната у встановленому законом порядку їм не виділялась.

Та обставина , що відповідач ОСОБА_3 фактично з 2010 року не проживає в указаній кімнаті гуртожитку, не є підставою для визнання останнього таким, що втратив право користування жилою площею за цією адресою за позовом ОСОБА_9 .

За таких підстав суд відмовляє позивачам у задоволені позовних вимог.

Керуючись ст. ст.10,11, 58, 60,209,213-215,256 ЦПК України, ст. 129 Житлового кодексу України, ст. 391 Цивільного кодексу України, Положенням про гуртожиток, суд-

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 , треті особи Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Комунальне підприємство « Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради, Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради про встановлення факту проживання, визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя- Бєльченко Л.А.