Справа №345/4691/15-ц
Провадження № 2/345/46/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.11.2017 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі :

Головуючого - судді Кардаш О.І.

при секретарі Заткальницькій Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуші цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог Кропивницька сільська рада Калуського району Івано-Франківської області про усунення перешкод в користування земельної ділянкою та повернення земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ :

що ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом та просить зобовязати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 в користуванні земельною ділянкою, площею 0,1337 га, що знаходиться в с. Кропивник Калуського району Івано Франківської області (кадастровий номер :01:003:0275), яка належить їй на праві приватної власності та усунути перешкоди в користуванні даної земельної ділянкою, шляхом знесення огорожі встановленої ОСОБА_2 та відновлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості із залученням спеціалізованої організації за кошти ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Позов обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить земельна ділянка в с. Кропивник Калуського району Івано Франківської області. Суміжними землекористувачами є відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Відповідачі самовільно зайняли частину належної їй земельної ділянки, зокрема ОСОБА_2 встановив огорожу на земельній ділянці, а ОСОБА_3 встановила металічні стовпчики по довжині грядки і позивач немає можливості безперешкодно користуватися земельною ділянкою. З приводу самовільного зайняття земельної ділянки позивач зверталась у сільську раду, і їй рекомендовано звернутися до суду. На вимогу звільнити земельну ділянку відповідачі не реагують і заявляють, що це позивач порушила їх права. Тому позивач звернулася до суду із зазначеним позовом.

Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача. Позов підтримує та просить стягнути з відповідачів на користь позивача 487,20 грн. судового збору і 4 000,00 грн. витрат за надання правової допомоги.

Відповідачі та представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнали. Зазначили, що зі змісту позовних вимог неможливо встановити, яку саме огорожу позивач просить знести. Зокрема, не зазначено розміри огорожі (протяжність, площа), а також, яка це саме огорожа (сітка, штахетний паркан, тощо). Що стосується позовної вимоги про відновлення меж земельної ділянки, то позивачем не долучено жодних доказів, які б підтверджували встановлення межових знаків. Також представник відповідача наголосив, що вимоги позивача про стягнення 4000 грн. витрат на правову допомогу не є документально підтвердженими. Тому просять в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився з невідомих для суду причин, хоча про час і місце справи був повідомлений завчасно і належним чином (т.1 а.с.231, т.2 а.с.1).

Суд, заслухавши пояснення відповідачів, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності (т.1 а.с. 6) земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1337 га (кадастровий номер :01:003:0275), належить на праві приватної власності ОСОБА_1. Зазначене також підтверджується копією рішення Кропивницької сільської ради Калуського району Івано Франківської області від 06 березня 2012 року № 6 12/132 (т.1 а.с. 8).

Крім того, рішенням Калуського міськрайонного суду від 11.07.2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Кропивницької сільської ради про визнання нечинним рішення, скасування рішення та внесення змін до рішення Кропивницької сільської ради від 06.12.1997 року, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.04.2013 року та скасування реєстрації права власності на земельну ділянку відмовлено (т.1 а.с.218-220).

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з положеннями ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Загальні положення про право власності викладені у главі 23 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

З матеріалів справи, а саме копії кадастрового плану (т.1 а.с.9,10) вбачається, що сторони по справі є суміжними користувачами земельних ділянок, що знаходяться в с. Кропивник Калуського району Івано Франківської області.

Відповідно до акту від 08.12.2015 року, складеного комісією з питань земельних відносин та охорони довкілля в складі голови ОСОБА_5, членів комісії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за участю інспектора сільської ради ОСОБА_8 та сільського голови ОСОБА_9, комісією встановлено, що громадянин ОСОБА_2, будучи суміжним землеволодільцем із ОСОБА_1 самовільно, без згоди останньої, заволодів частиною її приватизованої земельної ділянки, при цьому знищив межові знаки, самовільно встановив огорожу, посадив дерева, прокопав фосу, тощо. Орієнтовна площа самовільно захопленої землі становить 0,0626 га (т.1 а.с.17).

Долучені до матеріалів фотознімки підтверджують зафіксований земельною комісією факт встановлення ОСОБА_2 огорожі на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_1 (т.1 а.с.84).

З акту від 08.12.2015 року, складеного комісією з питань земельних відносин та охорони довкілля в складі голови ОСОБА_5, членів комісії ОСОБА_10 та ОСОБА_7 за участю інспектора сільської ради ОСОБА_8 та сільського голови ОСОБА_9 вбачається, що комісією було встановлено, що громадянка ОСОБА_1 власними силами розпочала роботи по заміні частини огорожі подвіря. комісією зясовано, що в період проведення підготовчих робіт (встановлення залізних стовпчиків, зварювальних робіт) суміжний землевласник ОСОБА_3 не предявила жодних претензій щодо порушення її інтересів. Не виявили порушення також члени комісії, що розглядали спір. Проте ОСОБА_3 не погоджується та чинить перешкоди, в тому числі фізичні, щодо завершення роботи по монтажу сітки, бо на її думку вказана сітка повинна бути з іншої сторони, ніж заплановано та підготовлено попередньо. Комісія вважає, що дії та поведінка ОСОБА_3 спрямовані на спричинення конфлікту та непорозумінь із сусідкою ОСОБА_1В.(т.1 а.с.18).

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

На підставі ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку встановленому законом.

Згідно з ч. 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок, зокрема, зобов'язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, та дотримуватися правил добросусідства.

Відповідно до ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За таких обставин, враховуючи, що факт чинення відповідачами перешкод позивачу у користуванні належною їй земельною ділянкою знайшов підтвердження у судовому засіданні, слід зобовязати відповідачів не чинити позивачу перешкоди в користуванні земельною ділянкою, площею 0,1337 га, що знаходиться в с. Кропивник Калуського району ІваноФранківської області (кадастровий номер :01:003:0275), яка належить їй на праві приватної власності та зобовязати знести огорожу, встановлену ОСОБА_2.

Щодо вимог позивача про відновлення меж земельної ділянки, суд звертає увагу на наступне.

Згідно з ч. ч. 3, 5 ст. 158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Згідно з розділом IV Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 N 376 з наступними змінами та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 червня за № 391/17686 відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки встановити неможливо, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У разі коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема зі встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» згідно зі ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. Тобто, встановлення меж земельної ділянки не є компетенцією суду.

Згідно ст.ст. 57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до змісту ч.ч.3,4 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Водночас на підтвердження факту встановлення межі між земельними ділянками позивача та відповідачів стороною позивача суду не надано жодних доказів. Натомість з долученого до матеріалів справи акту земельної комісії від 21.12.2011 року (т.1 а.с.16) вбачається, що комісії не вдалося виконати протокольне доручення сільської ради від 09.12.2011року щодо встановлення межових знаків між землекористувачами.

Тобто на даний час межа між земельними ділянками сторін офіційно не встановлена. А тому вимоги про відновлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості є передчасними та не підлягають задоволенню.

Отже, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить висновку, що позов слід задоволити частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує положення ст. 88 ЦПК України, де зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позивних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частинами 1, 2 ст. 84 ЦПК України визначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів вбачається, що правову допомогу позивачу надавав адвокат ОСОБА_11 З наданої позивачем квитанції вбачається, що нею сплачено 4000,00 грн. за надану правову допомогу. Водночас стороною позивача не долучено розрахунку таких витрат.

За таких обставин, з врахуванням вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» і тієї обставини, що позов підлягає частковому задоволенню, а також, що представник позивача не брав участі у судових засіданнях, компенсації позивачу підлягає не 4000 грн., а тільки частина її витрат на правову допомогу у розмірі 1034,60 грн. Також з відповідачів на користь позивача слід стягнути 243,60 грн. сплаченого судового збору (т.1 а.с.1,2), пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню в цілому 1278,20 грн. понесених судових витрат. При цьому суд враховує, що по даній справі Калуським міськрайонним було ухвалено заочне рішення від 24.03.2016 року (т.1 а.с.114-116), яким стягнуто з відповідачів по 2 243,60 грн. судових витрат з кожного. Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 15.08.2016 року вказане рішення суду скасоване (т.1 а.с.170-171). Так як з моменту ухвалення рішення Калуського міськрайонного суду від 24.03.2016 року до моменту подання ОСОБА_2 заяви про перегляд заочного рішення від 03.08.2016 року (т.1 а.с.160-163) пройшло понад 4 місяці, дане рішення Калуського міськрайонного суду було звернено до примусового виконання.

З довідок про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії (т.2 а.с.3,4) видно, що в липні та серпні 2016 року з відповідачів на виконання заочного рішення Калуського міськрайонного суду від 24.03.2016 року було стягнуто загалом 1278,23 грн. (837,92 грн.+540,31 грн.).

Отже, враховуючи, що з відповідачів вже стягнуто 1278,23 грн. судових витрат, на даний час вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, ст.ст. 152, 158 ЗК України, керуючись ст. ст. 3, 58-60, 213 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

Позов задоволити частково.

Зобовязати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 в користуванні земельною ділянкою, площею 0,1337 га, що знаходиться в с. Кропивник Калуського району Івано Франківської області (кадастровий номер :01:003:0275), яка належить їй на праві приватної власності та зобов»язати знести огорожу встановлену ОСОБА_2.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Калуський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення , апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції. Особи, які брали участь у справі , але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення в цей же термін з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ :