Дата документу 01.03.2017
Справа № 334/1310/17
Провадження № 2/334/1748/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року суддя Ленінського районного суду м.Запоріжжя Добрєв М.В., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми, -

встановив:

01 березня 2017 року суддею Ленінського районного суду м.Запоріжжя було відкрито провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми.

Позивачем ОСОБА_1 була подана заява про забезпечення позову.

У заяві позивач зазначає, що відповідно до поданої до суду позовної заяви від 01.03.2017 вимоги позивача полягають у стягненні з відповідача суми у розмірі 28000 доларів США.

Зазначає, що ОСОБА_2 є власником квартири, та у будь-який момент може розпорядитися нею; тому необхідно вжити заходів щодо забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно відповідача.

Позивачу відомо, що у відповідача знаходиться у приватній власності нерухоме майно, а саме квартира за адресою: м.Запоріжжя, вул..Новокузнецька,21,79.

Позивач у поданій до суду заяві, просить накласти арешт на квартиру за адресою: м.Запоріжжя, вул..Новокузнецька,21,79.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За загальним правилом, заявник зобовязаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази, що невжиття заходів забезпечення позову може привести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду.

Відповідно до ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, та вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної чи фізичної особи.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилається на необхідність щодо забезпечення позову для попередження відчуження майна відповідачем.

Згідно з частиною 3 статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Крім того, за загальним правилом, заявник зобовязаний надати суду докази того, яке саме майно належить боржнику, на яке може бути накладений арешт, а також має довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази, що невжиття заходів забезпечення позову може привести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду.

Таким чином, однією із необхідних умов для забезпечення позову є надання позивачем належних і допустимих доказів того, що майно, на яке позивач просить накласти арешт, знаходиться у власності відповідача на час подання позовної заяви.

Згідно з відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно, квартира за адресою: м.Запоріжжя, вул..Новокузнецька,21,79 на праві приватної власності належить ОСОБА_3, тобто не відповідачу, а іншій особі.

На підставі вищенаведеного, суддя приходить до висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову повинно бути відмовлено.

Відповідно до ч.2 ст.152 ЦПК України у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Таким чином, позивач має право звернутися до суду із заявою про забезпечення позову в межах позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України,

ухвалив:

В задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу про стягнення суми - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі в 5-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Добрєв М. В.