АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/2388/14-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/145/К/17 Ковтун Н.Г.
Категорія - 59 (І) Доповідач Бондар Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

14 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.

суддів: Барильської А.П., Митрофанової Л.В.,

при секретарі: Гладиш К.І.,

за участю: позивача - ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Русавська Тамара Василівна, Служба у справах дітей Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради, про визнання правочину недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_2, як законний представник неповнолітнього ОСОБА_3, звернулась до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7, батько неповнолітнього позивача. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_2, та частини будинку АДРЕСА_3, у якому мешкає позивач. Спірна квартира, належала померлому ОСОБА_7, в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_8 На початку 2014 року позивачу стало відомо, що квартира АДРЕСА_2, була продана ОСОБА_7 за 21 день до смерті на підставі довіреності виданої на ім'я ОСОБА_5 - її матері ОСОБА_4

Посилаючись, що колишній чоловік позивача, ОСОБА_7 за тяжкою хворобою, яка викликала термінову необхідність коштів на лікування, що на думку позивача є наслідком тяжких обставин (233 ЦК України), надав довіреність за якою з його володіння вибула квартира, просила суд визнати недійсним договорі купівлі - продажу квартири АДРЕСА_2, який вчинено від імені продавця ОСОБА_9 на підставі довіреності ОСОБА_4

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21 липня 2016 року ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Так, на думку представника неповнолітнього позивача, суд першої інстанції не врахував що продаж спірної квартири, викликаний терміновою необхідністю коштів на лікування ОСОБА_7, власника квартири, що є тяжкими обставинами.

Судом не надано оцінку, що спірна квартира була продана за ціною двічі нижчою від її ринкової вартості, на вкрай невигідних умовах для продавця.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку відповідачів та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з ОСОБА_7 з 27 вересня 2002 року ( а.с.11). Від шлюбу у них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у свідоцтві про народження якого, батьком записаний ОСОБА_7 ( а.с.11,12).

Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.12).

Довіреністю від 20.11.2012 року, посвідченою приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Русавською Т.В., ОСОБА_7 уповноважив ОСОБА_4 продати за ціною та на умовах за її розсудом належну йому квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2. ( а.с.89).

Згідно Договору купівлі-продажу від 23.11.2012 року ОСОБА_4 на підставі вказаної довіреності від імені ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_5 купила спірну квартиру, та зареєструвала її на свої ім'я в КП ДОР «Криворізьке БТІ» ( а.с. 90).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку, що ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього позивача, не надала доказів, що спірний договір купівлі-продажу укладений за довіреністю від імені ОСОБА_7 у вкрай невигідних для нього умовах під впливом тяжкої обставини.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

За змістом ст. 233 ЦК для визнання правочину недійсним необхідно встановити наявність двох підстав: тяжких обставин та вкрай невигідних умов вчинення правочину.

Відповідно до правової позиції, яка міститься у постанові ВСУ від 06 квітня 2016 року у справі № 6-551цс16, тяжкими обставинами можуть бути: тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини. Основною ознакою правочину, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, є те, що він повинен бути вчинений саме для усунення або зменшення цих тяжких обставин.

Крім того, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним з передбачених вище підстав, є доведення в судовому засіданні нерозривного причинно-наслідкового зв'язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, тобто основний акцент необхідно зробити на об'єктивній та суб'єктивній стороні.

Що стосується вкрай невигідних умов, то слід враховувати таке.

По-перше, ці невигідні умови безпосередньо мають бути пов'язані з обставинами вчинення правочину. Тобто внаслідок вчинення такого правочину особа отримує можливість вирішити ту проблему (усунути тяжку обставину), яка змусила її це зробити.

По-друге, умови правочину повинні бути не просто невигідними, а вкрай невигідними. Тобто такі умови мають бути явно кабальними для особи.

По-третє, хоча ЦК і не встановлює, чого саме мають стосуватися умови правочину, однак з аналізу цієї норми випливає, що це насамперед ціна або інші обтяжливі для особи обов'язки.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася.

Договір купівлі-продажу спірної квартири було вчинено відповідачем ОСОБА_4 від імені власника ОСОБА_7 на підставі довіреності, яку він надав особисто 20 листопада 2012 року у присутності нотаріуса, яка була ним посвідчена. Також при посвідченні довіреності нотаріусом було встановлено особу ОСОБА_7 та перевірено його дієздатність ( а.с.89 том 1).

З огляду на текст довіреності ОСОБА_7 уповноважив ОСОБА_4 продати за ціну та на умовах за її розсудом квартиру АДРЕСА_2, отримати в разу продажу квартири гроші, сплачувати усі необхідні платежі та дії. На час розгляду справи, зазначена довіреність недійсною в судовому порядку не визнана, є дійсною.

Колегія суддів вважає доводи законного представника позивача стосовно протизаконного вибуття спірної квартири з власності її колишнього чоловіка ОСОБА_7 необґрунтованими.

Сторони не заперечують, що власник спірної квартири ОСОБА_7 хворів, у період надання довіреності перебував у лікарні, що в порядку ч.1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Матеріалами справи доведений факт хвороби продавця ОСОБА_7, проте не доведено вкрай невигідних умов укладеного договору купівлі- продажу, а також перебування ОСОБА_7 у тяжкому як матеріальному, так і фізичному становищі. Зокрема у судовому заіданні колегії суддів, представник неповнолітнього позивача ОСОБА_2 пояснила, що кошти на лікування у ОСОБА_7 були, йому допомогали рідні, додаткових коштів на лікування не потребував.

Законним представником неповнолітнього позивача ОСОБА_2 не доведено, що оспорюваний нею договір купівлі-продажу не було би укладено ОСОБА_7, якщо б не існувало тяжкої обставини ( хвороби) правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах, а тому підстави, передбачені ч. 1 ст. 233 ЦК України для визнання правочину недійсним, відсутні.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно відсутності доказів укладання договору на вкрай невигідних умовах.

Пунктом 3 оспорюваного правочину купівлі - продажу сторонами визначена вартість відчужуваної однокімнатної квартири житловою площею 17,44 м2 у розмірі 57400 грн., яка визначена згідно звіту про оцінку нерухомості, складеного станом на 22 листопада 2012 року суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_10 ( а.с.93-107 том 1).

Колегія суддів вважає, що продаж спірної квартири, визначено за ціною, узгодженою між сторонами, яка відповідає скорегованої вартості продажу аналогічних квартир порівняльним підходом станом на листопад 2012 року, зазначеної у висновку експерта ( а.с.100). Колегія суддів вважає, що продаж спірної квартири здійснено за ціною, визначеною експертом, не нижче ринкової, яка снувала станом на час укладання угоди. Вартість квартири визначена експертом у гривнях на дату проведення оцінки за валютним курсом дол..США 7.99 при візуальному обстеженні об'єкту оцінки.

Висновки проведеної за ухвалою суду від 11 грудня 2015 року судової будівельно-технічної експертизи для визначення дійсної ринкової вартості спірної квартири без урахування поліпшень, які було здійснено після 22 листопада 2012 року, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки вартість об'єкту нерухомості, якою визначена вартість нерухомого об'єкту у розмірі 101983 грн., оскільки її проведено без дослідження технічного стану об'єкту нерухомості лише за копіями технічного паспорту на квартиру, тому висновки про технічний стан квартири, а отже й її вартість з урахуванням поліпшень визначена на припущеннях, що не може бути колегією суддів враховано, як належний та допустимий доказ.

Пункт 11 договору купівлі- продажу містить застереження, що сторони погодили, що договір укладається на вигідних умовах і не є результатом впливу тяжких обставин ( а.с.46 том 1).

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги скаргою ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду першої інстанції по їх оцінці.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції у достатньо повному обсязі вивчив обставини справи, вірно встановив права та обов'язки сторін. Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим посилання апелянтів в апеляційних скаргах на неповне з'ясування усіх обставин справи та відсутність обґрунтування висновків суду є безпідставними.

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313- 315 ЦПК України, колегія судів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: А.П. Барильська

Л.В. Митрофанова