АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2017 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Пікуль А.А., Ратнікової В.М.

при секретарі- Пузиковій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 р. у справі за поданням головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Стельмах Олесі Олександрівни про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 р. головний державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Стельмах О.О.(державний виконавець Шевченківського відділу ДВС ГУ юстиції м. Києва) звернувся до суду з поданням про обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу ОСОБА_2., як боржника у виконавчому провадженні ВП № 49595396.

Зазначав, що на підставі виконавчого листа № 761/12610/15-ц від 26.10.2015 р., виданого Шевченківським районним судом м. Києва відкрито виконавче провадження ВП № 49595396 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 377 742,20 грн.

Станом на 20.09.2016 р. рішення суду боржником не виконано, всі необхідні дії вчинені державним виконавцем з метою виконання рішення суду виявились безрезультатними у зв'язку з тим, що боржник ухиляється від його виконання.

Посилаючись на наведене, просив тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа, до виконання зобов'язань, покладених за виконавчим листом № 761/12610/15-ц від 26.10.2015 р., виданим Шевченківським районним судом м. Києва та направити відповідне рішення для виконання до Державної прикордонної служби України.

Справа №761/36987/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/3112/2017
Головуючий усуді першоїінстанції: Волошин О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25.11.2016 р. у задоволенні подання старшого державного виконавця Шевченківського відділу ВДВС ГУ юстиції у м. Києві відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу про задоволення поданнядержавного виконавця Шевченківського ВДВС ГУ юстиції м. Києва, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права і процесуального права.

Зазначав, що висновок суду першої інстанції про ненадання державним виконавцем доказів ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання зобов'язань є безпідставним, оскільки суд не звернув увагу на те, що боржник більше двох років не виконує рішення суду, за місцем проживання відсутній і не зЧявляється на виклик до державного виконавця.

Крім того, оскільки боржник є громадянином іншої держави, за відсутності ідентифікаційного коду, неможливо отримати інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо зареєстрованого за боржником нерухомого майна.

Також вказував на неправильне застосування судом положень Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України», оскільки боржник ОСОБА_2 є громадянином Канади, а тому вважав, що суд мав керуватися ч. 4 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

Державний виконавець Шевченківського відділу ДВС ГУ юстиції м. Києва Стельмах О.О. в судове засідання не зЧявився, про розгляд час та місце розгляду справи зазначена особа була повідомлена.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні подання державного виконавця Шевченківського відділу ДВС ГУ юстиції м. Києва про обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу боржника ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець не надав доказів на підтвердження ухилення боржника від виконання судового рішення, що він отримав постанову про відкриття виконавчого провадження, що державний виконавець зЧясував відомості щодо належності йому рухомого та нерухомого майна, а також відомості про його місце роботи та отримувані ним доходи.

Такий висновок ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Статтею 80 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час виконання рішень щодо іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб, які відповідно проживають (перебувають) чи зареєстровані на території України або мають на території України власне майно, яким володіють самостійно або разом з іншими особами, застосовуються положення цього Закону.

У разі невиконання зазначеними в частині першій цієї статті особами рішень державний виконавець звертається до компетентних органів з поданням про заборону в'їзду в Україну чи видворення за межі України таких осіб відповідно до Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Частиною 3 статті 22 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що виїзд з України іноземця або особи без громадянства може бути за рішенням суду тимчасово відкладено до виконання ним майнових зобов'язань перед фізичними та юридичними особами в Україні, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

За наявності підстав, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в'їзд в Україну або тимчасово обмежується право виїзду з України. (ч. 4 ст. 22 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

За змістом ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

З матеріалів справи убачається, що 08.12.2015 р. державним виконавцем відділу ДВС Шевченківського ГТУ юстиції м. Києва Стельмах О.О. відкрито виконавче провадження на виконання виконавчого листа № 761/12610/15-ц, виданого 26.10.2015 р. Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 377 742, 20 грн.

05.02.2016 р. постановою державного виконавця відділу ДВС Шевченківського ГУ юстиції м. Києва накладено арешт на все майно боржника та заборонено його відчужувати.

З актів державного виконавця від 05.02.2016 р. та від 14.06.2016 р. убачається, що за вказаною у виконавчому листі адресою боржника - АДРЕСА_1, він не зміг потрапити для вчинення дій щодо опису і арешту майна боржника. Причини неможливості виконання таких дій не зазначені.

Інших доказів, які б свідчили про вжиття державним виконавцем всіх необхідних заходів примусового виконання рішення суду матеріали справи, на час постановлення оскаржуваної ухвали не містили, а тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення подання державного виконавця про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, зокрема за недоведеністю ухилення боржника від виконання судового рішення.

Чинне законодавство не розкриває поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням», оскільки воно є оціночним. З об'єктивної сторони під таким діянням необхідно розуміти будь-які дії (бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому проваджені, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

При вирішенні питання про застосування такого заходу як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, необхідно перевірити не тільки зазначені обставини, а й докази надані державним виконавцем на підтвердження ухилення боржника від виконання рішення суду, та чи були вжиті державним виконавцем всі передбачені законом заходи для примусового виконання рішення.

Перевіряючи обставини щодо вжиття державним виконавцем всіх передбачених законом заходів, направлених на примусове виконання рішення суду, колегія суддів вважає, що такі заходи державним виконавцем вживалися не в повному обсязі, постанова про накладення арешту на все майно боржника та заборону його відчуження залишилась не виконаною. Відсутні будь-які відомості про отримання доходів боржником та відповідно сплачених ним податків з огляду на здійснення ним підприємницької діяльності, а також щодо наявності у нього рахунків у банківських установах. Не ставив державний виконавець і питання про примусове проникнення до житла боржника з метою виявлення належного йому майна та коштів, обмежившись лише складанням акту про неможливість потрапити до місця проживання боржника.

Разом з тим, суд помилково послався на положення Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України», оскільки в даному випадку боржником є громадянин Канади, а тому суду необхідно було керуватися Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

У звЧязку з наведеним з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали підлягає виключенню посилання суду на Закон України від 21.01.1994 р. «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України».

В іншій частині оскаржувану ухвалу необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегіясуддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 р. змінити, виключивши з мотивувальної частини ухвали посилання на Закон України від 21.01.1994 р. «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України».

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: