Справа № 323/235/17
20.03.2017 року м. Оріхів
Оріхівський районний суд Запорізької області у складі головуючої судді Плечищевої О.В., при секретарі Свириденко О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,
20 січня 2017 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалися на те, що 16.10.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 4705.
Банком всі зобов"язання за кредитним договором були виконані належним чином, що підтверджується виписками за рахунками. Але з боку відповідача наявні численні порушення кредитного договору, зокрема п.п. 1.4, 3.3.1., 3.3.3., 3.3.4., якими передбачено наступне: за користування кредитом вона зобов"язана сплачувати банку відповідну плату (проценти); зобов"язана здійснювати погашення кредиту та нарахованих процентів щомісячно. Крім того, своїми діями відповідач порушує вимоги ст. 526 ЦК України, якою встановлено, що зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших активів цивільного законодавства.
З 27.06.2012 року відповідач перестала виконувати зобов"язання за кредитним договором.
- 4296,18 грн. - відсотки за користування кредитом;
- 2670,60 грн. - інфляційні витрати від прострочених сум заборгованості;
- 417,80 грн. - 3 % річних прострочених сум заборгованості.
Згідно п.3.2.3 кредитного договору, у разі порушення відповідачем умов договору, банк має право достроково стягнути суму кредиту, а також суму нарахованих відсотків і інших платежів, що підлягають сплаті.
Позивач прохає стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору, судові витрати у вигляді судового збору та витрати на публікацію оголошення про виклик відповідача в судове засідання.
Представник позивача в судове засідання не зявився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з"явилася, згідно інформації, яка неодноразово надходила з ГУДМС України в Донецькій області у відповідь на запити суду щодо підтвердження місця реєстрації фізичних осіб, останнє відоме місце проживання яких належить до Амвросіївського району Донецької області, - за наявними у ГУДМС Донецькій області дані про таких осіб відсутні, а детальніше здійснити перевірку інформації про реєстрацію місця проживання фізичних осіб в населених пунктах, які розташовані в зоні проведення антитерористичної операції, є неможливим, тому що обліки відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Донецькій області знаходяться у м. Донецьку на тимчасово непідконтрольній українській владі території.
У зв"язку із зазначеним, відповідно до п.9 ст.74 ЦПК України відповідач викликалася до суду через оголошення у засобах масової інформації - газеті «Урядовий курєр» № 35 (5904), номер якої вийшов 23.02.2017 року, але в судове засідання остання не з"явилася, про причину неявки до суду не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не подавала.
Звертаючи увагу, що Відповідач не зявилася, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
На підставі чого судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
У звязку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України.
Суд, вивчивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, дійшов до переконання про наявність підстав для задоволення позову з наступних підстав.
За ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, при цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Судом встановлено, що згідно з Розпорядженням Голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року №27/0/38-14 розгляд справ, підсудних Амвросіївському районному суду Донецької області, здійснюється Оріхівським районним судом Запорізької області.
Так, 16.10.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 7781310. (а.с.9-10).
Банком всі зобов"язання за кредитним договором були виконані належним чином, що підтверджується виписками за рахунками. Але з боку відповідача наявні численні порушення кредитного договору, зокрема п.п. 1.4, 3.3.1., 3.3.3., 3.3.4., якими передбачено наступне: за користування кредитом вона зобов"язана сплачувати банку відповідну плату (проценти); зобов"язана здійснювати погашення кредиту та нарахованих процентів щомісячно. Крім того, своїми діями відповідач порушує вимоги ст. 526 ЦК України, якою встановлено, що зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших активів цивільного законодавства.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимогЦивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики.
На підставі ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Згідно ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення.
Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.
Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.
Факт одержання кредитних коштів та подальші дії сторін щодо виконання зобовязань за кредитним договором підтверджується випискою з кредитного рахунку про рух коштів.(а.с.5-8).
- 4296,18 грн. - відсотки за користування кредитом;
- 2670,60 грн. - інфляційні витрати від прострочених сум заборгованості;
- 417,80 грн. - 3 % річних прострочених сум заборгованості.
Згідно п.3.2.3 кредитного договору, у разі порушення відповідачем умов договору, банк має право достроково стягнути суму кредиту, а також суму нарахованих відсотків і інших платежів, що підлягають сплаті.
На даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав позивача.
Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Враховуючи вищевикладене, а також той факт, що відповідач у судове засідання не
з'явилася, доказів сплати заборгованості за кредитним договором не надала, факт невиконання відповідачем кредитних зобов"язань за договором підтверджується матеріалами справи, позов є законним і обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.
На підставі п.6 ч.3 ст.79 ЦПК України, до витрат, пов"язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов"язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.
Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому судовий збір в сумі 1600,00 грн., що був сплачений позивачем при звернені до суду, а також витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в розмірі 630 грн.00 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 526, 598, 599, 610, 611, 612, 625, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, ст. ст. 1, 8, 79, 88, 197, 213-215, 224-227 ЦПК України, суд,-
Позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» витрати на судовий збір у розмірі 1600,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» витрати на публікацію оголошення про виклик відповідача в судове засідання у розмірі 630 (шістсот тридцять) грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.В.Плечищева