Справа № 545/2004/17
Провадження № 2/545/1331/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2017 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Потетій А.Г.

за участю секретаря - Задорожна Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_6, третя особа-служба у справах дітей Полтавської районної державної адміністрації про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що 28.10.2011 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2 від 28.10.2011 р.

ІНФОРМАЦІЯ_4 р. від вказаного шлюбу, у сторін народився син - ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 18.09.2014 р.

При цьому ще до народження сина, відповідач, який є громадянином Арабської Республіки Єгипет, залишив територію України і до моменту звернення з цим позовом жодного разу до України не приїздив, хоча має посвідку на постійне проживання в Україні.

З серпня 2014 р. шлюбні відносини між сторонами фактично припинені в зв'язку з виїздом останнього за межі України. З цього ж часу відповідач припинив будь - які відносини з позивачем та спільною дитиною. На момент звернення з цим позовом, позивач вже тривалий час не спілкувалася з відповідачем, не отримувала відомостей від останнього про бажання налагодити відносини чи бажання останнього відновити або підтримувати стосунки в подальшому, у позивача відсутні будь - які контактні засоби зв'язку відповідача, які б дозволяли спілкуватися з ним та з'ясувати його дійсні наміри.

При цьому відповідачу відоме місце проживання позивача та їх спільного сина, яке не змінювалося з моменту його від'їзду, а також останній має посвідку на постійне проживання в Україні та зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району № 288 від 11.01.2017 р. Зважаючи на це відповідач може вільно перетинати державний кордон України, проживати на території України зі своєю сім'єю, однак умисно ухиляється від цього.

На даний момент, спільний побут у позивача та відповідача відсутній, вони тривалий час проживають окремо, не спілкуються, відповідач не цікавиться життям позивача та спільної дитини, примирення між подружжям за умови, що відповідач проживає в іншій країні та відмовляється спілкуватися з позивачем, не можливе.

Крім того, відповідач тривалий час ухиляється від виконання обов'язків встановлених ст. 55 Сімейного кодексу України (далі - СК України), а саме не піклується про побудову сімейних відносин, не дбає про забезпечення матеріального благополуччя сім'ї та свого сина.

За таких умов, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не можливе, суперечить інтересам позивача та спільної дитини, а також засадам СК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України).

Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Зважаючи на вище наведене, а також враховуючи вказані положення законодавства, шлюб між позивачем та відповідачем, який було зареєстровано Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 1630 від 28.10.2011 р., підлягає розірванню в судовому порядку.

Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-III).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

При цьому пунктом 15 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 № 3 (далі - Постанова № 3) визначено: «Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей».

Водночас в п. 16 Постанови № 3 роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

В даному випадку відповідач жодного разу не бачився з своїм сином з моменту його народження, без поважних причин відмовляється спілкуватися з ним, не цікавиться його життям, не виявляє намірів прибути в Україну для того, щоб піклуватися про дитину, виховувати її та забезпечувати її, хоча має право на проживання та зареєстроване місце проживання на території України, має можливість в будь - який момент перетнути державний кордон України.

Незважаючи на це всі питання щодо виховання спільного сина вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, дитина знаходиться на повному її утриманні та не знає свого батька.

Зважаючи на вищенаведене та враховуючи, що відповідач жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, тривалий час умисно не піклується про фізичний і духовний розвиток свого сина, його навчання і підготовку до самостійного життя, не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення та не виявляє бажання спілкуватися з ним, вимоги про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання не з'явилася, попередньо надавши заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримав повністю та прохав суд його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідач будучи належним чином повідомленим про день та час слухання справи, у судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини неявки та їх поважність, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності за наявних у справі матеріалів відповідно до положень статей 224-233 ЦПК України.

Від представника третьої особи - Служби у справах дітей Полтавської районної державної адміністрації Полтавської області, Тростянецької сільської ради Полтавського району надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, позов прохали задовольнити.

Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з таких підстав.

Так, судом встановлено, що 28.10.2011 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2 від 28.10.2011 р.

ІНФОРМАЦІЯ_4 р. від вказаного шлюбу, у сторін народився син - ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 18.09.2014 р.

При цьому ще до народження сина, відповідач, який є громадянином Арабської Республіки Єгипет, залишив територію України і до моменту звернення з цим позовом жодного разу до України не приїздив, хоча має посвідку на постійне проживання в Україні.

З серпня 2014 р. шлюбні відносини між сторонами фактично припинені в зв'язку з виїздом останнього за межі України. З цього ж часу відповідач припинив будь - які відносини з позивачем та спільною дитиною. На момент звернення з цим позовом, позивач вже тривалий час не спілкувалася з відповідачем, не отримувала відомостей від останнього про бажання налагодити відносини чи бажання останнього відновити або підтримувати стосунки в подальшому, у позивача відсутні будь - які контактні засоби зв'язку відповідача, які б дозволяли спілкуватися з ним та з'ясувати його дійсні наміри.

При цьому відповідачу відоме місце проживання позивача та їх спільного сина, яке не змінювалося з моменту його від'їзду, а також останній має посвідку на постійне проживання в Україні та зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району № 288 від 11.01.2017 р. Зважаючи на це відповідач може вільно перетинати державний кордон України, проживати на території України зі своєю сім'єю, однак умисно ухиляється від цього.

На даний момент, спільний побут у позивача та відповідача відсутній, вони тривалий час проживають окремо, не спілкуються, відповідач не цікавиться життям позивача та спільної дитини, примирення між подружжям за умови, що відповідач проживає в іншій країні та відмовляється спілкуватися з позивачем, не можливе.

Крім того, відповідач тривалий час ухиляється від виконання обов'язків встановлених ст. 55 Сімейного кодексу України , а саме не піклується про побудову сімейних відносин, не дбає про забезпечення матеріального благополуччя сім'ї та свого сина.

За таких умов, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не можливе, суперечить інтересам позивача та спільної дитини, а також засадам СК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України).

Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Зважаючи на вище наведене, а також враховуючи вказані положення законодавства, шлюб між позивачем та відповідачем, який було зареєстровано Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 1630 від 28.10.2011 р., підлягає розірванню в судовому порядку.

Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-III).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

При цьому пунктом 15 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 № 3 (далі - Постанова № 3) визначено: «Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей».

Водночас в п. 16 Постанови № 3 роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

В даному випадку відповідач жодного разу не бачився з своїм сином з моменту його народження, без поважних причин відмовляється спілкуватися з ним, не цікавиться його життям, не виявляє намірів прибути в Україну для того, щоб піклуватися про дитину, виховувати її та забезпечувати її, хоча має право на проживання та зареєстроване місце проживання на території України, має можливість в будь - який момент перетнути державний кордон України.

Незважаючи на це всі питання щодо виховання спільного сина вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, дитина знаходиться на повному її утриманні та не знає свого батька.

Зважаючи на вище наведене та враховуючи, що відповідач жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, тривалий час умисно не піклується про фізичний і духовний розвиток свого сина, його навчання і підготовку до самостійного життя, не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення та не виявляє бажання спілкуватися з ним, вимоги про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе та буде суперечити інтересам сторін та їхньої дитини.

Відповідно до ст.12, Закону України «Про охорону дитинства», батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно зі ст. 18 Конвенції ООН про права дитини, батьки несуть відповідальність за виховання дитини, її інтереси повинні бути предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно п. 2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема якщо він якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Надавши оцінку доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку що відповідач дійсно тривалий час без поважних причин ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини, позовні вимоги про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими, доведеними в судовому порядку та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 164, ст.ст. 165, 166 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88,174, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити у повному обсязі.

Розірвати шлюб між ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 р.н та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 1630 від 28.10.2011 р.

Позбавити ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстроване місце проживання: 38751, АДРЕСА_1, батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Полтавський районний суд на протязі десяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його оголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя: А.Г.Потетій