АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1595/17 Справа № 202/5532/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Мороз В.П. Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.,

за участі секретаря: Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій №1»

на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2016 року про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2016 року заяву третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерне товариство «Завод залізобетонних конструкції №1», Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни про усунення перешкод у виконанні трудового договору та зобов'язання вчинити певні дії - задоволено.

Накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ТОВ «Сухі суміші», , адреса: 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, 11, з державною реєстрацією арешту в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Заборонено ТОВ «Сухі суміші», , адреса: 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, 11, вчиняти будь-які дії, направлені на відчуження основних засобів товариства.

Заборонено суб'єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно та державним реєстраторам прав на рухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо ТОВ «Сухі суміші», , адреса: 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, 11, з державною реєстрацією заборони в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Ухвалу суду допущено до негайного виконання /а.с.87-88/.

З такою ухвалою не погодився відповідач ПАТ «Завод залізобетонних конструкції №1», подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив її скасувати /а.с. 89-95/.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для забезпечення позову.

Проте колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає обставинам справи та зроблений всупереч вимогам закону.

Згідно ст. 34 ЦПК України, треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення судового розгляду, пред'явивши позов до однієї чи обох сторін. Ці особи мають усі процесуальні права і обов'язки позивача.

Отже, Для вступу до справи третя особа з самостійними вимогами повинна мати право на пред'явлення позову і дотримуватися встановленого законом порядку його пред'явлення. Стаття 125 ЦПК прямо вказує на те, що положення статей 123 і 124 ЦПК України застосовуються до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, у якій відкрито провадження. Відповідно до положень ст.124 ЦПК України, зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред'явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 119 і 120 цього Кодексу.

Вступ до процесу третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, має супроводжуватися ухвалою суду для встановлення її правового статусу.

Натомість, заяву про забезпечення позову ОСОБА_2 від 11.11.2016р. прийнято до розгляду та задоволено ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15.11.2016р., без дослідження самої Позовної заяви про залучення третьої особи, на відповідність умовам викладених в ст. 119 та 120 ЦПК України, та без винесення ухвали про надання ОСОБА_2 правового статусу у справі №202/5532/16-ц.

У відповідності до ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно ч.5.ст.153 ЦПК України, Про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена. Копія ухвали надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення.

Натомість суддя, постановивши ухвалу про забезпечення позову від 15.11.2016р. не зазначив у своїй ухвалі підстави для обрання такого виду забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно ТОВ «Сухі суміші», , адреса: 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, 11, з державною реєстрацією арешту в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; заборони ТОВ «Сухі суміші», , адреса: 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, 11, вчиняти будь-які дії, направлені на відчуження основних засобів товариства; заборони суб'єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно та державним реєстраторам прав на рухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо ТОВ «Сухі суміші», , адреса: 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, 11, з державною реєстрацією заборони в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, внаслідок чого не дотримався вимог передбачених ч.5 ст. 153 ЦПК України.

Таким чином, судом не було зазначено у винесеній ним ухвалі жодних обставин, що підтверджувалися б належними та допустимими засобами доказування, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, що свідчить про незаконність та необґрунтованість ухвали суду про вжиття заходів забезпечення позову.

Також, судом не було враховано вимоги п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року за № 9, яким передбачено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, суд першої інстанції не дотримався вимог п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», яким роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Більш того, в п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

В оскаржуваній ухвалі взагалі не зазначено ні доказів, ні обставин, з якими суд першої інстанції пов'язував необхідність вжиття заходів забезпечення позову та відповідні посилання чи обґрунтовані припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Також необхідно зазначити, що судом першої інстанції не встановлено, що накладення запобіжних заходів на майно ТОВ "Сухі Суміші" та накладення заборони на вчинення будь-яких реєстраційних дій стосовно ТОВ "Сухі Суміші" перешкоджають виконанню плану санації в межах справи №5009/2987/12 про банкрутство Публічне акціонерне товариство «Завод залізобетонних конструкції №1», що також підтверджує той факт, що судом першої інстанції взагалі не досліджені підстави та можливості вжиття заходів забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Разом з тим, постановивши ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту, та заборону відчуження, суд не пересвідчився кому належить зазначене майно, та чи не порушує такий вид забезпечення позову права та обов'язки осіб, які не були залучені до розгляду справи на час постановлення ухвали та звернення її до виконання. Крім того, забезпечуючи позов суд не врахував, що причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов є не підтвердженими жодними доказами.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що, розглянувши заяву про забезпечення позову, суд не взяв до уваги, що зазначена в ухвалі про забезпечення позову юридична особа не залучена до участі у справі, а тому вирішення питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке не належить відповідачу по справі, та порушує права іншої юридичної особи, свідчить про порушення прав останнього, оскільки вирішуючи питання про задоволенні заяви про забезпечення позову суд не дослідив наведені обставини, та те, що вид забезпечення позову не відповідає заявленим вимогам та порушує права іншої особи, до якої позивачем не заявлялось будь - яких вимог, у зв'язку з чим, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2016 року про забезпечення позову з постановленням нової ухвали про відмову ОСОБА_2 в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій №1» - задовольнити.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2016 року - скасувати та у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко