Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №317/3199/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Громова І.Б.
Провадження № 22-ц/778/901/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

секретаря Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 21 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом до Міністерства оборони України, у якому просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що його, як начальника 621 Головного військового представництва Міністерства оборони, було звільнено з військової служби у запас відповідно до п. «б» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» (за станом здоровя).

З 05.06.2009 року, на підставі акту огляду МСЕК серії АД №121587 від 05.06.2009 року, йому встановлена інвалідність III групи, яка повязана з проходженням військової служби. Наслідком захворювання є підвищений артеріальний тиск, загальна слабкість, головний біль, запаморочення, зниження пам`яті, дратівливість, підвищена втомлюваність, біль у хребті, тягнучий біль у правому підреберї, що посилюється при порушенні дієти. В 2004 році при стаціонарному обстежені встановлений діагноз гіпертонічної хвороби, ішемічної хвороби серця. Біль у спині турбує з 1997 року, постійно доставляє дискомфорт, що підтверджується свідоцтвом про хворобу №45. Він не може вільно пересуватися, після ходіння впродовж 3-4 годин, має перебувати в постільному режимі, оскільки відчуває сильний біль в спині. Всі ці фактори позначились на його сні, за останній рік він страждає на безсоння, не спить по 4 дні, потім 1,5-2 години поверхневого сну, і знову 4 дні безсоння на фоні сильних больових відчуттів. З травмою, отриманою під час проходження військової служби, порушено його нормальні життєві звязки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у звязку з проблемами спинного мозку.

Зазначав, що проходив неодноразові стаціонарні лікування з приводу болі у хребті, тягнучого болю у правому підреберї, болі в спині. Після проведених лікувань стан здоровя не відновився.

В обґрунтування своїх моральних страждань посилався на те, що втратив роботу, погіршився його нормальний життєвий стан, він фактично втратив можливість вести повноцінне життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт. Після чисельних обстежень та лікувань його стан здоровя не покращився.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 21 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Міністерства Оборони України на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 20 000 грн..

Стягнуто з Міністерства Оборони України на користь держави суму судового збору в розмірі 1378 грн..

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу,в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Особи, що беруть участь у справі, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштою судової повістки (а.с.90-92, 98).

ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, причини неявки в судове засідання не повідомив. Приймає участь в судовому засіданні через свого представника.

Від ОСОБА_3 надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких він зазначає про згоду із рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 21 грудня 2016 року та просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Міністерства оборони України (а.с.93-96).

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності позивача, який не прибув в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні положення містяться й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України.

По справі встановлено, що наказом Міністра оборони України №656 від 14.08.2009 року ОСОБА_3 було звільнено з військової служби у запас за станом здоровя (а.с.7).

За висновком МСЕК від 05.06.2009 року ОСОБА_3 визнано інвалідом третьої групи вперше, причина інвалідності захворювання, повязане з проходженням військової служби (а.с.5).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з правового змісту ст.ст. 23, 1167 ЦК України, зазначаючи про наявність правових підстав для стягнення на користь ОСОБА_3моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року із змінами та доповненнями відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичні або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 1 статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Із матеріалів справи вбачається, що захворювання, яке отримав ОСОБА_3, повязане з проходженням військової служби. Причинний звязок встановлено довідкою до акту огляду МСЕК серія АД №121587 від 05.06.2009 року про встановлення ОСОБА_3 третьої групи інвалідності, причина інвалідності захворювання, повязане з проходженням військової служби (а.с.5).

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції врахував ступінь моральних і фізичних страждань позивача. Суд зазначав, що позивач в звязку із травмою, отриманою під час проходження військової служби, позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у звязку з проблемами спинного мозку, порушено його нормальні життєві звязки.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України та п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги про те, що Міністерство оборони України є неналежним відповідачем у справі, являються неспроможними.

Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обовязки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Отже, обовязок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2014 року у справі № 3-86гс14, який згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для судів.

Оскільки судом першої інстанції встановлено, що каліцтво позивача, яке призвело до стійкої втрати працездатності є наслідком травми, повязаної з проходженням військової служби, суд дійшов правильного висновку про виникнення у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди. При цьому, враховуючи тяжкість вимушених змін в житті позивача та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо розміру стягнутого відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000 грн.

Проте, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд першої інстанції виходив з положень пп. 5 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Такий висновок районного суду є помилковим.

Так, відповідно до п.п.1,2 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ( в редакції чинній на час подання позову до суду у 2016 році) судовий збір за подання до суду першої інстан2ції позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 0,4 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» ( №928- VIII від 25.12.2015 року) становить 551 грн. 20 коп. ( 0,4х1378).

Таким чином, судовий збір, який повинен бути стягнутий з відповідача на користь держави складає 551 грн. 20 коп.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору підлягає зміні з визначенням розміру судового збору у сумі 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України відхилити.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 21 грудня 2016 року у цій справі в частині стягнення судового збору у розмірі 1378грн. змінити, стягнувши з Міністерства Оборони України на користь держави суму судового збору у розмірі 551грн. 20 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

ОСОБА_2