Номер провадження: 22-ц/785/1512/17
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря - Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розподіл майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 березня 2016 року,

встановила:

У вересні 2015 р. ОСОБА_4 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила: 1) поділити спільне сумісне майно, а саме: 1.1) автомобіль «Мерседес МЛ 350», чорного кольору, державний реєстраційний номер - НОМЕР_1; 1.2) квартиру АДРЕСА_1; 1.3) квартиру АДРЕСА_2; 1.4) нежитлове приміщення, площею - 11,0 кв. м., по АДРЕСА_1; 1.5) стоянкове місце № 7, площею - 21,0 кв. м., по АДРЕСА_1; 2) визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_6 право власності на ? ч. за кожним на вищевказане майно; 3) стягнути з ОСОБА_6 на її користь судові витрати.

ОСОБА_4 свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 25.11.2012 р. по 2015 р. вона проживала з відповідачем однією сім'єю без укладення шлюбу. У цей період вони мали спільний бюджет, були пов'язані спільним побутом, однаковою мірою дбали про забезпечення сім'ї, підтримували один одного, за спільні кошти купували предмети домашнього побуту, продукти харчування.

Під час проживання однією сім'єю з відповідачем, за рахунок спільних коштів вони придбали вищевказане спірне рухоме та нерухоме майно, яке було зареєстровано за відповідачем. Квартиру АДРЕСА_2 вони придбали за кредитом, який було оформлено на відповідача, а вона виступила його поручителем. Кредит погашали разом, за спільні кошти.

Сторони у судове засідання не з'явилися. Про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Представник позивачки надав заяву про підтримку позову, просив його задовольнити, справу просив розглянути за відсутності його та позивачки.

Представник відповідача надав заяву, в якій заперечував проти задоволення позову, справу просив розглянути за відсутності його та відповідача.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.03.2016 р. у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено в повному обсязі.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення її позову. Посилається на те, що рішення ухвалено при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представники апелянта у судовому засіданні підтримали викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

ОСОБА_5 письмових заперечень на апеляційну скаргу не надав. У судовому засіданні його представник вважав необхідним скаргу відхилити. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилався на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, яки прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду захистом своїх порушених прав. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 ЦК України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка не довела факт спільного проживання. Автомобіль «Мерседес МЛ 350», квартира АДРЕСА_1, нежитлове приміщення, площею - 11,0 кв. м., по АДРЕСА_1, стоянкове місце № 7, площею - 21,0 кв. м., по АДРЕСА_1 були придбані відповідачем до 25.11.2015 р. (а. с. 87 - 89).

Колегія суддів вважає, що погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна. Вказаних висновків суд першої інстанції дійшов при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального (ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 74 СК України) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 31, 179, 212, 213, 256 ЦПК України) права.

Встановлено, що позивачка у позові просить поділити спірне нерухоме та рухоме майно, посилаючись на те, що воно було придбано за рахунок спільних коштів у період її проживання з відповідачем однією сім'єю, але не перебуваючи у шлюбі з останнім (а. с. 3 - 6).

Між сторонами виникли правовідносини щодо права на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Згідно з п. 5 ст. 256 ЦПК України факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлений у судовому порядку.

Таким чином, за змістом наведених вище норм, правові наслідки як встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без шлюбу, так і встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі ст. 74 СК України пов'язується виключно з набранням законної сили рішенням суду, яким такі юридичні факти встановлені.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги.

Відповідно до правил, встановлених ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржене рішення, вищезазначених положень законодавства до уваги не взяв. Не звернув уваги, що позивачка у позові не просила встановити факт її проживання з відповідачем однією сім'єю без укладення шлюбу, а також факт належності їм спірного майна на праві спільної сумісної власності. Не усунув вказані недоліки, використовуючи положення ст. ст. 10, 11, 31 ЦПК України щодо прав позивачки на уточнення, зміну предмета позову. Апеляційний суд, виходячи з його повноважень, позбавлений цієї можливості (ст. 303 ЦПК України).

За вищевказаних обставин у задоволенні позову ОСОБА_4 необхідно відмовити саме у зв'язку із невірно обраним способом захисту порушеного права, а саме - відсутності позовних вимог про встановлення факту її проживання з відповідачем однією сім'єю без шлюбу, встановлення факту належності їм спірного майна на праві спільної сумісної власності.

Вказане не позбавляє позивачку права звернення до суду з відповідним позовом, правильно обравши спосіб захисту порушеного права.

За вказаних обставин колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про ведення спільного господарства, проведення спільних витрат, придбання спірного майна у період її проживання з відповідачем однією сім'єю без шлюбу, відсутність обґрунтування судом першої інстанції відмови у задоволенні вимог щодо поділу квартири АДРЕСА_2.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_4 є частково, обґрунтованою, а тому підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 307, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду першої інстанції. Підставою для змінити рішення суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, порушені норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні позову, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні. Необхідно відмовити в задоволенні позову у зв'язку з відсутністю позовних вимог про встановлення факту проживання позивачки з відповідачем однією сім'єю без шлюбу, встановлення факту належності їм спірного майна на праві спільної сумісної власності.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 березня 2016 року - змінити в частині обґрунтування підстав відмови у позові.

В решті рішення - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

С. О. Погорєлова