Справа № 682/336/17
Провадження № 2/682/297/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2017 року Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Шевчука В.В.,

за участю секретаря Придачук Г.Л.,

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Славутського міськрайонного суду Хмельницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та судових витрат,-

встановив:

07 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та судових витрат. В обґрунтування позиву вказував, що 28.04.2016 між ним та відповідачем було укладено договір позики відповідно до якого ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 9800 грн., які зобов'язався повернути до 01.05.2016 року. У вказаний термін відповідач боргу не повернув, відповідач не заперечує наявність зобов'язання, але не повертає борг через відсутність у нього коштів. ОСОБА_1, як на підтвердження факту наявності у відповідача перед ним грошового зобов'язання за договором позики посилається на матеріали перевірки, проведеної Славутським ВП ГУНП в Хмельницькій області за його заявою щодо вжиття заходів до відповідача з приводу неповернення ним боргу. Вважає, що документом, який підтверджує передання позивачем відповідачу коштів є письмове пояснення ОСОБА_2, надане ним в Славутському ВП. Просить суд стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики та судові витрати.

Позивач в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Добавив, що між ними фактично укладено договір позики в усній формі.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив. Вказує, що жодних коштів у позивача не брав.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку

Судом об'єктивно встановлено, що 30.11.2016 ОСОБА_1 звертався до Славутськми ВП ГУНП в Хмельницькій області з заявою щодо вжиття заходів до ОСОБА_2, який позичив у нього кошти та не повертає. За наслідками проведеної перевірки на підставі заяви ОСОБА_1 Славутським ВП йому було надано відповідь згідно якої роз'яснено, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини та рекомендовано йому з даного приводу звернутись за захистом свого права до суду, що підтверджується наявним в матеріалах справи листом Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області від 06.12.2016 року.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Зобов'язання припиняється з підстав передбачених ст.ст. 599, 600, 604-609 ЦК України.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті).

Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12).

Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, згідно з частинами 1 та 2 ст. 533 ЦК грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК).

Згідно зі статтями 251, 253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Частина друга статті 1047 ЦК України вказує на те, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Враховуючи наведене суд вважає, що лист - відповідь, адресований ОСОБА_1 Славутським ВП ГУНП в Хмельницькій області за наслідками проведеної перевірки за його заявою щодо вжиття заходів до ОСОБА_2 з приводу неповернення ним боргу, у відповідності до ст. 1047 ЦК України, не можна оцінити як доказ в якості іншого документа, крім розписки, який би посвідчував укладення між сторонами договору позики та передання позикодавцем позичальнику вказаної грошової суми, оскільки цей документ є опосередкованим, а не безпосереднім борговим листом відповідача. Крім того, з його змісту, зважаючи на те, що договір позики є реальним договором, неможливо вірно встановити момент передання коштів позикодавцем позичальнику, а отже, не можливо встановити чи такий договір дійсно був укладеним. Також неможливо вірно встановити суму переданих коштів та умов на яких вони були передані, що не дає суду можливості вірно визначити правову природу правовідносин, що склалися між сторонами. Позивач також вказує, що відповідач мав повернути ніби то отримані в позику кошти до 01.05.2016 року, але ці твердження він нічим не довів під час судового засідання, як і не довів, що ним відповідачу пред'являлась вимога про необхідність повернення боргу та що відповідач таку вимогу отримував, якщо наприклад взяти до уваги те, що такий договір між сторонами міг бути укладений на невизначений строк. Отже, неможливо також з'ясувати чи прострочив відповідач виконання зобов'язання, якби навіть і було встановлено, що таке мало місце.

Більше того, позивач у судовому засіданні позивач підтвердив, що жодних коштів відповідачу не позичав, а вказана в позову сума, це кошти, які відповідач повинен був надати позивачу за виконану роботу, що виключає існування зобов'язання за договором позики.

Враховуючи наведене, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд приходить до переконання, що позов є необґрунтований та задоволенню не підлягає.

З підстав викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212 - 215, 218, 223, 294 ЦПК України, ст. ст. 251, 253, 509, 524, 526, 527, 530, 533, 612, 631, 1046,1047, 1049 ЦК України,-

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 12600 грн. за договором позики та 640 грн. судових витрат відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Хмельницької області через Славутський міськрайонний суд Хмельницької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає чинності після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Шевчук В. В.