Справа № 310/6826/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

06 березня 2017 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Дністрян О.М.,

при секретарі Буюклинській К.О.,

за участю представника позивача адвоката ОСОБА_1, відповідача, представника відповідача адвоката ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за договором позики, -

В с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 01 вересня 2011 року відповідач отримав від нього у борг грошові кошти у розмірі 4000 американських доларів для будівництва гаражу по вул.Комунарів, 66«б», в м.Бердянську. На підтвердження укладення між ними договору позики ОСОБА_4 власноруч, добровільно та без примусу написав розписку, згідно якої зобовязався повернути гроші за дійсним курсом Національного банку України за першою вимогою позикодавця. На теперішній час відповідач відмовляється повертати запозичені гроші на тій підставі, що він начебто вже це зробив у 2013 році. Але цей факт не відповідає дійсності, такими діями відповідач намагається ухилитися від повернення суми боргу, чим порушує взяті на себе зобовязання за договором. Також позивач зазначив, що оскільки курс НБУ станом на 28.09.2016 року складає 25,82 грн. за долар, тому сума боргу складає 103280 грн. (4000 USD х 25,82). Просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу у розмірі 103280 грн. та судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_1 (договір про надання юридичних послуг від 26.09.2016р.) підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та пояснила, що 01.09.2011 року ОСОБА_4 отримав від Шарай 4000 доларів для будівництва гаражу, на підтвердження цього написав розписку, згідно якої зобовязався повернути борг за першою вимогою позикодавця. ОСОБА_3 у вересні 2016 року надіслав відповідачу вимогу про повернення боргу, на що 22.09.2016р. отримав від ОСОБА_4 листа, в якому той зазначив, що він начебто у присутності свідків повернув борг у 2013 році, що не відповідає дійсності, тому Шарай звернувся до суду з позовом. Також представник позивача зазначила, що до пояснень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 необхідно відноситися критично, оскільки вони є давніми друзями відповідача, їх пояснення були однаковими, заученими, а коли їх питали про інші обставини, вони плуталися, крім того, ці обставини щодо повернення боргу за законом можуть бути підтверджені тільки письмовими доказами, твердження відповідача ОСОБА_4 про те, що він борг позивачеві повернув, але позивач не повернув йому його розписку не заслуговують на увагу, оскільки якби він дійсно повернув борг, то міг би вимагати від позивача написання іншої розписки про повернення ним суми боргу. Просила стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 103280 грн. та понесені судові витрати на сплату судового збору.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що він дійсно у вересні 2011 року отримав від Шарай 4000 доларів на будівництво гаражу по вул.Комунарів, про що написав розписку, також підтвердив, що надану в судовому засіданні представником позивача розписку власноруч писав він, в розписці його підпис. Також відповідач пояснив, що у вересні 2013 року позивач йому зателефонував і сказав, що необхідно повернути борг, оскільки він хоче купити автомобіль, що гроші йому необхідні протягом двох днів. Після того він почав телефонувати своїм знайомим, щоб перезайняти гроші. На що його знайомі, з якими він працював більше двадцяти років, Тюрев позичив йому 1500 доларів та ОСОБА_5 2500 доларів. Вони зустрілися з Шарай біля зоомагазину по вул.Леніна, десь з 10 до 12 години, при цьому були ОСОБА_6 та ОСОБА_5, які привезли йому гроші, вони стояли біля машини, а він сів в машину до Шарай і передав йому суму боргу, той перерахував, після того він спитав Шарая про його розписку, але позивач сказав, що розписка у нього вдома, він завтра її підвезе чи порве. Після того Шарай з 2013 до 2016 року ніяких вимог йому не виставляв, а потім у вересні 2016 року поштою прийшла вимога про повернення боргу у розмірі 4000 доларів. Оскільки на теперішній день він борг позивачу вже повернув у 2013 році, тому просив відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_2 (договір від 25.01.2017р.) в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що у вересні 2011 року відповідач брав у позивача у борг кошти під розписку, але у 2013 році в присутності двох свідків ОСОБА_4 повернув Шарай запозичені кошти в повному обсязі. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що у вересні 2013 року до нього звернувся ОСОБА_4 з проханням позичити 2500 доларів, він погодився і привіз йому ці гроші до зоомагазину по пр.Леніна, там був ОСОБА_4 з ОСОБА_6, він передав гроші ОСОБА_4, той перерахував і сів в машину до Шарая, передав йому гроші, при цьому вони з ОСОБА_6 стояли біля машини та про щось розмовляли.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що у вересні 2013 року до нього звернувся ОСОБА_4 з проханням позичити 1500 доларів, він погодився і привіз йому ці гроші і передав в руки, той перерахував, потім підійшов ще ОСОБА_5 і передав ОСОБА_4 2500 доларів, після того ОСОБА_4 сів в машину до Шарая, при цьому вони з ОСОБА_5 стояли біля машини та про щось розмовляли.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч.1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Обставини укладення позики між сторонами визнані ними та є встановленими відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України.

Так, 01 вересня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір позики, згідно якого ОСОБА_3 передав ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 4000 доларів США, які ОСОБА_4 зобовязався повернути за першою вимогою позикодавця. Ці обставини никим не оспорюються, підтверджені в судовому засіданні розпискою (а.с.9), оригінал якої був наданий для огляду в судовому засіданні представником позивача, при цьому відповідач підтвердив, що саме цю розписку він власноруч писав і в ній його підпис.

13 вересня 2016 року позивач ОСОБА_3 надіслав ОСОБА_4 вимогу про повернення боргу (а.с.10), яка була отримана відповідачем. Ці обставини сторонами також не оспорюються.

У ч.1 та ч.3 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Статтею 527 ЦК України передбачено зобов'язання боржника виконати свій обов'язок, а кредитора прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов'язанні вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Відповідно до положень ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Зміст наведених норм у сукупності свідчить про те, що прийняття виконання позикового зобов'язання підлягає документальному оформленню та має підтверджуватися відповідною розпискою позикодавця про одержання погашення боргу за позикою або розпискою про неможливість повернути борговий документ у зв'язку з неповним (частковим) поверненням позики. При цьому відповідна розписка видається кредитором на вимогу боржника.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, тягар доказування тих обставин, що позику повернуто кредитору, покладається на позичальника.

Доводи відповідача ОСОБА_4 щодо повернення боргу кредитору ОСОБА_3 суд вважає непереконливими та належним чином не доведеними, оскільки відповідно до ст. 545 ЦК України належними і допустимими доказами повернення позичальником грошових коштів позикодавцеві є наявність у позичальника боргового документа або відповідної розписки позикодавця. Якщо позикодавець не вчиняє передбачених законом дій, позичальник вправі не повертати йому борг без ризику настання для нього негативних наслідків прострочення виконання зобов'язання.

Але відповідач не надав суду відповідної розписки про виконання ним свого зобов'язання щодо повернення грошових коштів за цим договором позики від 01 вересня 2011 року. Крім того, оригінал боргової розписки знаходиться у позикодавця, що свідчить про невиконання відповідачем умов договору позики (до такого правового висновку прийшов Верховний Суд України в постанові від 25 квітня 2012 у справі № 6-24цс12, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України).

З урахуванням вказаних вимог процесуального закону та встановлених судом обставин, суд вважає, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факту виконання зобовязання щодо повернення запозичених грошових коштів позивачу за договором позики від 01 вересня 2011 року.

Частина 1 ст. 533 ЦК України передбачає, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Згідно договору позики від 01 вересня 2011 року відповідач ОСОБА_4 зобовязався повернути грошові кошти у розмірі 4000 доларів США по курсу Національного банку України.

Офіційний курс долара США до гривні, встановлений Національним банком України на дату розрахунку (28 вересня 2016 року), становив 25,82 грн. за 1 долар США. Зазначені обставини визнані судом загальновідомими, оскільки публікуються на офіційному сайті НБУ (http://www.bank.gov.ua/), та відповідно до ч.2 ст.61 ЦПК України не потребують доказування. За таких обставин сума боргу складає 103280 грн. (25,82 х 4000).

Враховуючи викладенене суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення коштів за договорами позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір у сумі 1032,80 грн. (квитанція № 27 від 28.09.2016р. а.с.1).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 59, 60, 61, 179, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики у розмірі 103820 грн. та судові витрати у розмірі 1032,80 грн., а всього стягнути 104312 (сто чотири тисячі триста дванадцять) грн. 80 коп..

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СуддяОСОБА_7