АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

09 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Музичко С.Г.

при секретарі Чумаченко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка» про визнання наказу протиправним та його скасування, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову,

встановила:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати наказ Державного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка» №899-К від 02 грудня 2016 року «Про повідомлення щодо зміни істотних умов праці художнього та артистичного персоналу ДП «Національна опера України імені Т.Г. Шевченка» в частині, що стосується ОСОБА_1

У лютому 2017 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення вказаного позову. Просила заборонити Державному підприємству «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка» вчиняти юридичні дії на адресу ОСОБА_1, скеровані на настання наслідків, які виникають із наказу ДП «Національний академічний театр опери та балету України ім. Т.Г. Шевченка» №899-к від 02 грудня 2016 року «Про повідомлення щодо зміни істотних умов праці художнього та артистичного персоналу ДП «Національна опера України ім. Т.Г. Шевченка», із змінами, встановленими наказом №930-к від 14 грудня 2016 «Про часткову зміну наказу від 02 грудня 2016 року №899-к».

Також просила зупинити дію пункту 2 наказу Державного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка» №899-к від 02 грудня 2016 року «Про повідомлення щодо зміни істотних умов праці художнього та артистичного персоналу ДП «Національна опера України імені Т.Г. Шевченка» із змінами, встановленими наказом №930-к від 14 грудня 2016 року «Про часткову зміну наказу від 02.12.2016 року» №899-к щодо ОСОБА_1.

Заява обґрунтована тим, що згідно оскаржуваного наказу змінюються істотні умови праці шляхом запровадження контрактної форми праці (пункт 1 наказу) і встановлюється передбачений ст.32 КЗпП України строк до 23 лютого 2017 року для прийняття працівником згоди про продовження роботи на нових умовах (пункт 2 наказу).

Оскільки незворотні юридичні наслідки, які виникають із наказу, настануть до вирішення судом питання про його законність, вважає, що виконання судового рішення в разі задоволення позову буде неможливим.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким клопотання позивача про забезпечення позову задовольнити.

Свої доводи обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала суду є необґрунтованою та такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначила, що вказані в заяві види забезпечення позову не перешкоджають господарській діяльності відповідача, не порушують прав третіх осіб, знаходяться поза обмеженнями, встановленими п.4-10 статті 152 ЦПК України, а також відповідають позовним вимогам, пред'явленим до відповідача.

В судовому засіданні представник Державного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка» - Галич А.С. просила апеляційну скаргу відхилити.

Інші особи, що беруть участь в справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення представника відповідача, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Постановляючи ухвалу про відмову в забезпеченні позову суд першої інстанції, з урахуванням доказів, наданих позивачем, виходив з того, що не існує реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог; дані про особу відповідача; а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідальності слід враховувати , що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Доказів існування обставин, які б могли свідчити про неможливість виконання можливого рішення суду у випадку задоволення позову, матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене підстав для скасування ухвали суду з наведених в апеляційній скарзі доводів не вбачається.

Керуючись ст. 307, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа №761/1899/17

Апеляційне провадження № 22-ц/796/3793/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Рибак М.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.