АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/619/17 Головуючий 1 інстанції: Онупко М.Ю.
Справа № 641/607/13-ц Доповідач: Кругова С.С.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 березня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Котелевець А.В.,

ОСОБА_1,

секретаря Прологаєвої А.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в :

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики грошей в сумі 361 536 грн. 44 коп., судовий збір в сумі 3441 грн.

В обґрунтування позову посилався на те, що 13 січня 2011 року між ОСОБА_4, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_3 на підставі довіреності від 01 вересня 2010 року за реєстровим номером № 919 та ОСОБА_2 був укладений договір позики грошей. Відповідно до п.1 договору позики грошей, позикодавець передав у власність позичальникові строком до 13 січня 2012 року грошові кошти в розмірі 136 853 грн., що за середнім курсом продажу доларів США приватним особам комерційними банками м. Харкова складає 17 000 доларів США. Пунктом 1 Договору позики грошей, факт одержання суми позики підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі суми позики. З метою забезпечення виконання зобовязань, між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки від 13 січня 2011 року, яким передбачено, що іпотекодавець передає в іпотеку двокімнатну квартиру № 124-125 житловою площею 28,3 кв.м., загальною площею 62,9 кв. м., яка знаходиться за адресою: вулиця Ньютона, будинок готельного типу № 107, місто Харків.

13 січня 2012 року між ОСОБА_4, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_3 на підставі довіреності від 01 вересня 2010 року за реєстровим номером № 919, та ОСОБА_2 був укладений Договір про внесення змін та доповнень № 1 до Договору позики грошей.

Відповідно до п.1 вказаного Договору про внесення змін та доповнень, пункт 1 доповнили умовами наступного змісту: позикодавець передав у власність позичальникові строком до 13 липня 2012 року грошові кошти в розмірі 18 000 грн., що за середнім курсом продажу доларів США приватним особам комерційними банками м. Харкова складає 2 250 доларів США. З метою забезпечення виконання зобовязання, що виникло на підставі вищезазначеного договору позики, 13 січня 2012 року між ОСОБА_4, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_3 на підставі довіреності від 01 вересня 2010 року за реєстровим номером № 919, та ОСОБА_2 був укладений Договір про внесення змін та доповнень № 1 до Договору іпотеки квартири, яким було встановлено, що відповідач повинен повернути позивачу грошові кошти в розмірі 124 000 грн. в строк до 13 липня 2012 року.

Зазначає, що відповідач не виконав своїх грошових зобовязань належним чином, тому він змушений звернутись до суду.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у розмірі 361 536 грн. 44 коп., а також судовий збір у розмірі 3441 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати заочне рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 12 квітня 2013 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обгрунтування скарги посилається на неповне зясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Не погоджується з визначеною судом сумою боргу, вказує що брала у борг лише 136 853 грн., а не 361 536 грн. Ніяких термінів повернення та штрафних санкцій договором не передбачено. Зовсім не розуміла змісту договорів, коли підписувала їх, знаходилися у стресовому стані під моральним тиском ОСОБА_4 Сплачувати вчасно не мала змоги, так як ОСОБА_4 уникав з нею спілкування та змінив номер телефону. Позивач надав суду заперечення на апеляційну скаргу і просив її відхилити і залишити рішення суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявилися, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_3 заявлені обґрунтовано, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, в звязку з чим підлягають задоволенню.

З таким висновком суду, колегія суддів погоджується частково, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 2 ст.1046 ЦК України).

Судовим розглядом встановлено, що 13 січня 2011 року між ОСОБА_4, який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_3 на підставі довіреності від 01 вересня 2010 року за реєстровим номером № 919 та ОСОБА_2 був укладений договір позики грошей. Відповідно до п.1 договору позики грошей, позикодавець передав у власність позичальникові строком до 13 січня 2012 року грошові кошти в розмірі 136 853 грн.

Пунктом 1 Договору позики грошей, факт одержання суми позики підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі суми позики (а.с. 9-10). Зі змісту наданої до суду копії розписки ОСОБА_2 від 13 січня 2011 року вбачається, що вона отримала від ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 136 853 грн., згідно договору позики (а.с.11).

З метою забезпечення виконання зобовязань, між позивачем та відповідачем в той же день 13 січня 2011 року було укладено договір іпотеки, яким передбачено, що іпотекодавець передає в іпотеку двокімнатну квартиру № 124-125 житловою площею 28,3 кв.м., загальною площею 62,9 кв. м., яка знаходиться за адресою: вулиця Ньютона, будинок готельного типу № 107, місто Харків (а.с. 12-15).

13 січня 2012 року між ОСОБА_4, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_3 на підставі довіреності від 01 вересня 2010 року за реєстровим номером № 919, та ОСОБА_2 був укладений Договір про внесення змін та доповнень № 1 до Договору позики грошей. Відповідно до п.1 вказаного Договору про внесення змін та доповнень, пункт 1 доповнили умовами наступного змісту: позикодавець передав у власність позичальникові строком до 13 липня 2012 року грошові кошти в розмірі 18 000 грн. (а.с.16).

З метою забезпечення виконання зобовязання, що виникло на підставі вищезазначеного договору позики, 13 січня 2012 року між ОСОБА_4, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_3 на підставі довіреності від 01 вересня 2010 року за реєстровим номером № 919, та ОСОБА_2 був укладений Договір про внесення змін та доповнень № 1 до Договору іпотеки квартири, яким було встановлено, що відповідач повинен повернути позивачу грошові кошти в розмірі 124 000 грн. в строк до 13 липня 2012 року (а.с. 17).

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином та у встановлений термін у відповідності із умовами договору.

Відповідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобовязання є неприпустимо.

Згідно ст. ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо в зобовязанні встановлено термін його виконання, то вона підлягає виконанню в цей строк.

Відповідач у визначений строк зобов»язання не виконала.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, на підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Станом на 20 січня 2013 року у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 361 536 грн. яка складається: з основного боргу у розмірі 124 000 гривень; 3 % річних 1 936 гривень 44 копійок; неустойки (пені) 235 600 гривень (а.с. 7). Розрахунок судом апеляційної інстанції перевірено і він є правильним. Але при цьому, судова колегія вважає розмір пені значно завищеним .

За положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобовязання за кожен день прострочення виконання (частини перша, третя статті 549 ЦК України).

Отже за змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України під розміром збитків слід розуміти суму, на яку нараховано неустойку, а не будь-яку іншу суму збитків (Правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-473цс16).

З огляду на вищенаведене, судова колегія вважає за можливе зменшити розмір пені з 235 600 грн. до розміру суми, на яку нараховано неустойку, а саме до 124 000 грн. В іншій частині рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права і скасуванню чи зміні не підлягає.

Доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідач була обізнана про розгляд справи і мала право приймати участь у розгляді справи особисто або через представника, але не скористалась цим правом і справу було розглянуто за її відсутності, що не є підставою для скасування рішення.

Доводи, що ніяких термінів повернення та штрафних санкцій договором не передбачено не відповідають дійсності і спростовуються змістом договору позики який містить відповідні застереження. Посилання на нерозуміння змісту укладених договорів і знаходження у стресовому стані не мають правового значення для вирішення даного спору і можуть бути враховані під час розгляду позову , заявленого ОСОБА_2 з цих підстав. Доводи, що позивач не дав можливості продати іпотечну квартиру і погасити борг не спростовують висновків суду, оскільки уклавши договір іпотеки відповідач обмежена в праві розпорядження нею без згоди іпотекодержателя і умовами договору іпотеки квартира є забезпеченням на виконання основного зобов"язання повернення боргу частинами в зазначені в договорі строки, а не за рахунок від продажу квартири. Таких умов договір позики не містить.

Виходячи з того, що судом першої інстанції не було зазначено в резолютивній частині рішення всіх складових заборгованості, а зазначено лише про стягнення загальної суми , судова колегія зазначає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути наступні суми в рахунок заборгованості : суму боргу 124 000 грн. , 3 % річних 1 936 грн. 44 коп. і пеню в сумі 124 000 грн., всього 249 936 грн. 44 коп.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1259 (одна тисяча двісті п"ятдесят дев"ять) грн. 36 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2013 року змінити.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу 124 000 (сто двадцять чотири тисячи) грн. , 3 % річних - 1936 (одна тисяча дев"ятсот тридцять шість) грн. 44 коп, пеню в сумі 124 000 (сто двадцять чотири тисячи) грн. і судовий збір в сумі 1259 (одна тисяча двісті п"ятдесят дев"ять) грн. 36 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.В. Котелевець

ОСОБА_1