Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/890/17 Головуючий у 1 інстанції: Кацаренко І.О.
Є.У.№ 324/973/15-ц Суддя-доповідач: Крилова О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Пологівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області на рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 06 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Пологівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області, третя особа - Олександрівське відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області про виключення майна з опису (зняття арешту),

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок загальною площею 71,2 кв.м, житловою площею 32,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, а також 1/5 частина трикімнатної квартири загальною площею 59,9 кв.м, житловою площею 35,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Жовтневим районним відділом Запорізького міського управління Головного управління Міністерства Внутрішніх справ України у Запорізькій області відносно нього було порушено кримінальну справу за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 та ч.2 ст.315 КК України.

За наслідками розгляду вказаної кримінальної справи Жовтневим районним судом м.Запоріжжя було відносно нього винесено обвинувальний вирок 29 листопада 2011 року у справі №1-828/2011.

Після винесення вироку та набрання ним законної сили після звернення до нотаріальної контори позивачеві стало відомо, що з метою захисту інтересів держави в.о.слідчого Жовтневого районного відділу Запорізького міського управління Головного управління Міністерства Внутрішніх справ України у Запорізькій області Кедик К.М. було винесено постанову про накладення арешту на належне йому нерухоме майно.

Наявність вказаного арешту перешкоджає йому на власний розсуд розпоряджатися належним йому майном, тобто призводить до обмеження його права власності.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд, зняти арешт з належних йому на праві приватної власності житлового будинку загальною площею 71,2 кв.м, в тому числі житловою площею 32,7 кв.м, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Пологівський район, с.Інженерне, вул.Шевченка, 52, а також з 1/5 частини трикімнатної квартири загальною площею 59,9 кв.м, в тому числі житловою площею 35,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, накладений постановою в.о.слідчого Жовтневого районного відділу Запорізького міського управління Головного управління Міністерства Внутрішніх справ України у Запорізькій області Кедик К.М. від 27 жовтня 2011 року.

Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 06 грудня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Знято арешт з житлового будинку загальною площею 71,2 кв.м, житловою площею 32,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, і належить ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 27 грудня 2004 року №3186, посвідченого приватним нотаріусом Пологівського районного нотаріального округу Черкун В.І., накладений постановою в.о.слідчого Жовтневого районного відділу Запорізького міського управління Головного управління Міністерства Внутрішніх справ України у Запорізькій області Кедик К.М. від 27 жовтня 2011 року, зареєстрованого в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за №33531039 реєстратором Запорізька філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

Знято арешт з 1/5 (однієї п'ятої) частини трикімнатної квартири загальною площею 59,9 кв.м, житловою площею 35,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, і належить ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі розпорядження органу приватизації Пологівської міської ради №623 від 15 грудня 2006 року, накладений постановою в.о. слідчого Жовтневого районного відділу Запорізького міського управління Головного управління Міністерства Внутрішніх справ України у Запорізькій області Кедик К.М. від 27 жовтня 2011 року, зареєстрованого в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за №33530875 реєстратором Запорізька філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

Не погоджуючись з рішенням суду Пологівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Запорізькій області подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено, що арешт на нерухоме майно ОСОБА_4 накладався слідчим Жовтневого райвідділу міліції 27 жовтня 2011 року у зв'язку з порушенням стосовно ОСОБА_4 кримінальної справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що обвинувачений у кримінальній справі ОСОБА_4 був засуджений, але покарання у вигляді конфіскації майна йому не призначалося, тому наразі відсутні підстави для арешту його майна.

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку про застосування до спірних правовідносин законодавства про захист права власності, оскільки позивач не був вироком суду притягнутий до будь-якої відповідальності, пов'язаної з конфіскацією майна, а існування арешту порушує його права на розпорядження майном.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Разом із тим, відповідно до ч. 4 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 15 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Як роз'яснено у п. 1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов'язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 КПК України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

За правилом ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Із справи вбачається, що вирок стосовно позивача набув чинності.

За ст. 539 КПК питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та інші особи мають право звертатися до суду з клопотаннями про вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обов'язків чи законних інтересів.

При цьому згідно з п. 9 розділу XI "Перехідні положення" КПК України питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ст. 335 КПК України від 28 грудня 1960 року (чинного на момент постановлення вироку) в його в резолютивній частині вказується про скасування заходів до забезпечення цивільного позову.

За змістом ч. 6 ст. 404, ч. 1 ст. 409 КПК України від 28 грудня 1960 року якщо у виправданого або у особи, щодо якої справа закрита, були вилучені документи, цінності та інші предмети чи був накладений арешт на майно, копія вироку, що набрав законної сили, або ухвала апеляційної чи касаційної інстанції направляються відповідним органам для повернення вилучених документів, цінностей та інших предметів, а також для зняття арешту з майна. Питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, включаючи визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань, вирішуються судом, який постановив вирок.

Аналогічним чином питання вирішується за чинним КПК. Так, згідно п. 14 ст. 537 КПК України від 13 квітня 2012 року № 4651-VI, чинного на час звернення позивача до суду, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 539 КПК України від 13 квітня 2012 року № 4651-VI питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Клопотання (подання) про вирішення питання, пов'язаного із виконанням вироку, подається до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктом 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено цим Кодексом (ч. 5 ст. 534 КПК України від 13 квітня 2012 року № 4651-VI).

З огляду на викладене, питання скасування арешту, накладеного в кримінальній справі, вирішується судом, який постановив вирок у порядку кримінального судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Звертаючись до суду із позовом, позивач заявляв вимоги щодо звільнення майна з-під арешту, накладеного постановою слідчого у межах кримінальної справи, а отже справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відтак судове рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених ч. 1 ст. 340, п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 205, 310, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Пологівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області задовольнити частково.

Рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 06 грудня 2016 року у цій справі скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Пологівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області про виключення майна з опису (зняття арешту) - закрити.

Роз'яснити ОСОБА_3 що він має право звернутись до суду, який ухвалив вирок, в порядку, визначеному ст. 176, 539 КПК України із клопотанням про скасування арешту на майно, накладеного слідчим у кримінальному провадженні.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: