Справа № 750/1338/17
Провадження № 2/750/742/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2017 року м.Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова в складі:

головуючого судді Супруна О.П.

секретар Носенко М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування,

третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2,

в с т а н о в и в :

04 лютого 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер 13.05.2015.

У судове засідання позивач, представник відповідача та третя особа не зявилися, про час та місце розгляду справи оповіщені, позивач та представник відповідача до суду подали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. Позивач просила позов задовольнити, представник відповідача поклався на розсуд суду. Третя особа про причини неявки суду не повідомила.

Відповідно до вимог частини другої ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 13 травня 2015 року помер чоловік позивача ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ № 257206 (а.с. 3).

Відповідно до свідоцтва про одруження серії ІІ-ЯР № 105586 від 21.08.1958 ОСОБА_3І уклав шлюб з ОСОБА_4, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «Коваль» (а.с. 4).

Як убачається з матеріалів спадкової справи до майна померлого 13.05.2015 ОСОБА_3, за життя спадкодавець склав заповіт на користь ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, однак вони пропустили строк для прийняття спадщини, скали у нотаріуса заяви про те, що їм відомо про зміст заповіту, складеного на їх користь, але спадщину вони не приймали. Крім того, спадкоємцями першої черги є також донька померлого ОСОБА_8, та дружина ОСОБА_1 ОСОБА_8 23 листопада 2016 року склала у нотаріуса заяву про те, що їй відомо про те, що вона є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3, однак спадщину не прийняла, за продовженням строку для прийняття спадщини до суду звертатися не буде.

Згідно інформаційної довідки КП «Чернігівське МБТІ» № 2602 від 03.11.2016, право власності на квартиру АДРЕСА_2 в цілому зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі реєстраційного посвідчення від 30.04.1994, виданої ЖЕКом житлово-будівельних кооперативів про повністю виплачену квартиру (а.с. 10-11).

28.01.2017 приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 видала ОСОБА_1 довідку №12/01-16, в якій розяснила про відсутність правових підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, оскільки не наданий правовстановлюючий документ на це майно (а.с. 9).

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до положення статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини першої ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

Відповідно до частин третьої та четвертої ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Тобто, згідно зі статтею 3 вказаного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення».

Реєстраційне посвідчення на житло, видане 30.03.1994 на ім'я ОСОБА_3І, підтверджує право власності на спірну квартиру за спадкодавцем, проте здійснити державну реєстрацію права власності на квартиру спадкодавця неможливо у зв'язку з його смертю. Відповідно у позивача відсутні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру, у звязку з чим вона звернулась до суду з метою визнання права власності на квартиру в порядку спадкування.

З огляду на зазначені обставини та докази, що містяться в матеріалах справи, суд не убачає перешкод для визнання за позивачем права власності на об'єкт нерухомого майна, а саме: квартиру АДРЕСА_3.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 328, 392, 1216, 1218, 1268 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 - 215, 292, 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер 13 травня 2015 року.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області шляхом подачі через Деснянський районний суд м. Чернігова апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.П. Супрун