Номер провадження: 22-ц/785/1947/17
Номер справи місцевого суду: 19092017
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2017 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів - Гірняк Л.А., Дрішлюка А.І.,

за участю секретаря - Сідлецької Ю.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності в порядку спадкування за законом, третя особа Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Гурянова Людмила Геннадіївна,

в с т а н о в и л а:

24.02.2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Одеської міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю із ОСОБА_4 з 2006 року і до часу її смерті та визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після її смерті.

У позовній заяві посилалася на те, що ОСОБА_4 була власником квартири АДРЕСА_1 та перебувала на обслуговуванні в КУ «Територіальний центр соціального обслуговування Малиновського району м. Одеси» як одинока особа, яка потребує сторонньої допомоги. З 2006 року вона проживала разом з нею у вказаній квартирі однією сім'єю, слідкувала за станом її здоров'я, виконувала всю побутову роботу, надавала іншу допомогу, вела з нею спільне господарство, адже ОСОБА_4 була літньою жінкою, яка потребувала догляду та матеріального забезпечення.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, після чого відкрилася спадщина на зазначену квартиру. Дітей та інших родичів померла не мала, заповіт нею за життя не складено, спадкоємці інших черг відсутні.

Позивач вважає себе спадкоємицею четвертої черги за законом, що фактично прийняла спадщину, проте в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй відмовлено, з огляду на те, що вона не надала доказів постійного проживання однією сім'єю з померлою ОСОБА_4 більш ніж п'ять років, у зв'язку з чим вона вимушена звернутися до суду.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення.

В судове засідання апеляційного суду сторони повторно не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому порядку, заяв, клопотань про відкладення розгляду справи не надавалося.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на них, перевіривши матеріали справи, законність i обґрунтованість рішення суду першої інстанції та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 від 26.07.2000 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства міськвиконкому Одеської міської ради (а.с.11,135,136).

В 2012 році ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією актового запису про смерть №5056 від 23.05.2012 року (а.с. 95), витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а.с. 96-97), без зазначення точної дати смерті.

Актом судово-медичного дослідження (обстеження) № 1546 підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 труп ОСОБА_4 було виявлено за місцем проживання в стані муміфікації (а.с. 156-158).

З копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 (а.с. 89-125) вбачається, що 04.07.2014 року до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гурянової Л. Г. звернулась позивач з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, квартиру за адресою АДРЕСА_1, інші особи з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 не звертались, позивачу було направлено нотаріусом лист з роз'ясненнями про неможливість видачі їй свідоцтва про право на спадщину з огляду на неподання позивачем необхідних документів (а.с. 124), в тому числі на підтвердження факту постійного проживання позивача із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Під час розгляду справи судом допитувалися свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7

З копії довідки про склад сім'ї від 08.10.2014 р. (а.с. 134) вбачається, що ОСОБА_4 проживала в спірній квартирі сама.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту проживання однією сім'єю.

Такий висновок суду ґрунтується на законі, судом повно та правильно встановлені фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, доказуванню підлягає факт сумісного проживання, оскільки від його наявності залежить можливість належати до кола спадкоємців певної черги, на підтвердження яких повинні бути надані належні та допустимі докази.

Вбачається з матеріалів справи, що оцінка наданим письмовим доказам судом першої інстанції надана, так само як і поясненням свідків.

Жодний з наявних у справі доказів не дає підстав вважати підтвердженим факт сумісного проживання позивачки із померлою, і відповідних доказів на спростування відомостей про те, що ОСОБА_4 проживала самостійно, а саме тому її труп було знайдено у муміфіцированному вигляді у власній квартирі, а тіло було не витребувано (а.с.153156-158), не надано.

Водночас такі обставини спростовують доводи апеляційної скарги, що до смерті вони проживали спільно, вели сумісне господарство, оскільки за умов спільного проживання ОСОБА_2 не могла не помітити про відсутність серед живих особи, з якою вона проживає в одній квартирі та здійснює за нею догляд. Водночас, муміфікація тіла вказує на тривалий час не виявлення трупа.

Повідомлено самою позивачкою, вбачається зі справи, що ОСОБА_4 перебувала на обслуговуванні в КУ «Територіальний центр соціального обслуговування Малиновського району м.Одеси» як одинока особа, яка потребує сторонньої допомоги, а тому такий статус, в свою чергу, є підтвердженням відсутності у неї осіб, які б здійснювали за нею догляд.

За доводами апеляційної скарги суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання про витребування доказів із лікарні про перебування на амбулаторному обліку позивачки в лікарні за місцем проживання померлої, що є порушенням норм процесуального права.

Разом із тим, ОСОБА_2 не була позбавлена можливості надати такі відомості самостійно, або заявити відповідне клопотання разом із клопотанням про виклик свідків під час перебування справи в провадженні апеляційного суду, вона викликалася в судове засідання із роз'ясненням прав в порядку ст.10 ЦПК(а.с.239), проте таким правом не скористалася.

Крім того, сам факт перебування на обліку в лікарні не може бути безумовним свідченням факту проживання однією сім'єю.

Доводи апеляційної скарги про те, що їй було неправомірно відмовлено у поданні заяви про прийняття спадщини на правильність висновків суду першої інстанції не впливають, оскільки підставою для відмови у задоволенні позову став не пропуск строку для прийняття спадщини, а не доведення належності до кола спадкоємців відповідно до закону.

Спадкову справу за заявою ОСОБА_2 було заведено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, але у видачі свідоцтва відмовлено через ненадання доказів права на спадкування як спадкоємця четвертої черги (а.с.124).

Зважаючи на викладене, в межах доводів апеляційної скарги, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 304, п.1ч.1 ст.307, 308, 313,314,315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: