Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №332/1820/16 Головуючий у 1 інстанції: Безлер Л.В.
Провадження № 22-ц/778/1963/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Кочеткової І.В.,

суддів: Гончар М.С.,

ОСОБА_2,

секретар Бєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» на рішення Заводського районного суду міста Запоріжжя від 13 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. ОСОБА_6 зазначав, що 09.11.2007 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_4 уклали кредитний договір ZPZ0AA00000337, за умовами якого ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 15 632,14 доларів США на термін до 08.11.2010 року зі сплатою 14,28% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. У забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_5 уклали договір поруки від 09.11.2007 року і договір застави автомобіля. Посилаючись на те, що ОСОБА_4 свої зобов'язання за договором належним чином не виконала, станом на 10.05.2016 року має заборгованість у розмірі 28 600,60 доларів США, із яких: 6 765.39 доларів США заборгованість за кредитом; 70,57 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 65,16 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 21 699,48 доларів США пеня, ОСОБА_3 просив суд стягнути всю суму боргу з позичальника і поручителя в солідарному порядку і відшкодувати судові витрати.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_5 зазначав, що судовим рішенням від 27 березня 2015 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет застави автомобіль MERSEDES-BENZ E420, а отже ніякої заборгованості перед ОСОБА_6 немає. На підтвердження своїх доводів надав копію відповідного судового рішення (а.с.104-112).

Представник ОСОБА_4 просила відмовити у задоволенні позову з підстав недоведеності розміру заборгованості і пропуску ОСОБА_6 строку позовної давності (а.с.210-214).

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі . стягнути з відповідачів судові витрати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржуване рішення скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволенню позову з огляду на такі обставини.

Відповідно до ч.4 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно з ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 пропустив встановлений ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності. За умовами кредитного договору строк виконання грошового зобовязання визначений до 08.11.2010 року, а з відповідним позовом до суду ОСОБА_3 звернувся тільки у червні 2016 року. Звернення до суду із позовом до неналежного відповідача, на думку суду першої інстанції, не перериває строку позовної давності.

Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального права, вони не ґрунтуються на зібраних у справі доказах, а тому з ними не можна погодитися.

За ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Переривання перебігу позовної давності визначається ст.264 ЦК України.

Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Встановлено, що 09.11.2007 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_4 уклали кредитний договір ZPZ0AA00000337, згідно з умовами якого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов'язався надати ОСОБА_4 кредитні кошти у розмірі 15 632,14 доларів США на термін до 08.11.2010 року. Відповідно до п.7.1. зазначеного договору щомісяця позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 416,76 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотками, винагороди. Забезпеченням виконання зобов'язань за вказаним договором (п.7.1. договору) виступає MERSEDES-BENZ E420, WDB2100721A460929. (а.с.11-13).

У забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_5 уклали договір поруки від 09.11.2007 року, а також договір застави рухомого майна від 09.11.2007 року, за яким ОСОБА_5 передав в заставу автомобіль MERSEDES-BENZ модель: Е420 рік випуску: 1997, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: WDB2100721A460929, реєстраційний номер: АР8852ВА. Пунктом 12 Договору поруки визначено, що порука за цим договором припиняється після закінчення пяти років з дня настання терміну повернення кредиту (а.с.14).

Із наданого ОСОБА_6 розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що до лютого 2009 року позичальник регулярно вносила платежі на погашення кредиту, з лютого 2009 року почала порушувати графік внесення щомісячних платежів, а з 14 серпня 2009 року у неї утворилася прострочена заборгованість, розмір якої щомісяця збільшувався. Станом на 10.05.2016 року позичальник має заборгованість 28 600,60 доларів США, із яких 6765.39 доларів США заборгованість за кредитом; 70,57 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 65,16 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 21 699,48 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, нарахована за період з березня 2009 року до 10.05.2016 року (а.с.4-5).

У звязку з невиконанням позичальником умов кредитного договору 21 вересня 2011року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості, розмір якої станом на 23.08.2011 року становив 10 639,27 доларів США. ( справа 2-1638/11, провадження 2/332/875/13; а.с.251-255, 256-261).

На момент предявлення позову до боржника ОСОБА_4 і майнового поручителя ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет застави строк позовної не пропущений, оскільки прострочена заборгованість зі сплати щомісячних платежів, відсотків і комісії виникла з 14 серпня 2009 року, а з позовом про звернення стягнення на предмет застави ОСОБА_3 звернувся 21 вересня 2011 року, тобто з дотриманням строків позовної давності.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 21 січня 2014 року апеляційна скарга ОСОБА_5 задоволена, заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2013 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у позові. Як зазначено в рішенні апеляційного суду, предмет застави 19.11.2009 року знятий з обліку, за інформацією ГУМВС України в Запорізькій області від 24.12.2013 року власником автомобіля є ОСОБА_7, який проживає в м.Донецьк, і який до участі у справі не залучався (а.с.106-109).

Своєї згоди на відчуження предмета застави ОСОБА_3 ОСОБА_5 не надавав.

18 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, треті особи ОСОБА_4 і ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет застави. Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 березня 2015 позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_8 за кредитним договором на суму 22 472,40 доларів США звернуто стягнення на предмет застави автомобіль MERSEDES-BENZ E420, WDB2100721A460929 (а.с.110-112).

Розгляд справи за позовом про звернення стягнення на предмет застави на погашення заборгованості за кредитом закінчився ухваленням заочного рішення на користь ОСОБА_6.

Заочне рішення не виконано, автомобіль ОСОБА_6 не передано, оскільки ОСОБА_7 зареєстрований і проживає в м. Донецьк в зоні проведення антитерористичної операції.

Сукупність наведених обставин та норм закону дає підстави зробити висновок, що строк позовної давності переривався у зв'язку з пред'явленням ОСОБА_6 21.09.2011 року позову до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет застави. Перебіг строку почався заново з наступного дня після набрання рішенням апеляційного суду законної сили, тобто з 21 січня 2014 року. 18 листопада 2014 року із зверненням ОСОБА_6 до суду з позовом до нового власника автомобіля ОСОБА_7 строк позовної давності повторно перервався і почався знову з наступного дня після ухвалення заочного рішення і набрання ним законної сили, тобто з 28 березня 2015 року.

З позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до позичальника в цій справі ОСОБА_3 звернувся 10.06.2016 року, тобто в межах строків позовної давності.

Таким чином, підстави для відмови у позові з підстав пропуску позовної давності були відсутні.

В силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору.

За приписом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобовязання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

За відсутності інших підстав припинення зобовязання, передбачених договором або законом, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання.

Згідно із ч. 1 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Наявне заочне судове рішення про звернення стягнення на заставний автомобіль не виконано, на припинення кредитних зобовязань у звязку з належним виконанням відповідач не посилався.

Оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином, відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України правовідносини сторін кредитного договору не припинені і відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках та у порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України).

Згідно ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг. Перелік фінансових послуг, що банк має право надавати своїм клієнтам (крім банків) шляхом укладення агентських договорів, встановлюється Національним банком України.

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 5-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю операції з валютними цінностями» здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього Декрету.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

Із матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснює свою діяльність, у тому числі валютні операції, на підставі банківської ліцензії Національного ОСОБА_6 України № 22 від 5 жовтня 2011 року, зареєстрованої Національним ОСОБА_6 України.

Оскільки наявна ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями і банк правомірно надав кредит в іноземній валюті доларах США, то і сума боргу за кредитним договором та процентами підлягає визначенню в доларах США.

Станом на 10.05.2016 року залишок непогашеного кредиту становить 6 765, 39 доларів США , залишок несплачених процентів 70,57 доларів США, комісія 65,16 доларів США та 21 699,48 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, нарахованої за період з березня 2009 року до 10.05.2016 року (а.с.4-5).

Виходячи зі змісту ст. ст. 546, 548, 549 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов'язання.

Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, згідно з частинами першою та другою статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже відповідно до чинного законодавства неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, пеня обчислюється щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову.

За умовами кредитного договору (п.4.2) оплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Позов предявлено 10.06.2016 року, пеня може бути нарахована та стягнута, починаючи з 10.06.2015 р. Виходячи з наданого ОСОБА_6 розрахунку, розмір пені, що підлягає стягненню, в межах річного строку становить відповідно 82 899, 38 грн.

Таким чином, з позичальника на користь ОСОБА_6 на підставі ст.ст.526,527, 530,1054 ЦК України підлягають стягненню заборгованість, розмір якої станом на 10.05.2016 року становить 6 765.39 доларів США заборгованість за кредитом; 70,57 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 65,16 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом, а всього 6 901,12 доларів США і пеня на суму 82 899, 38 грн. ( 3 294,89 доларів США)

Вимога ОСОБА_6 про солідарне стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_5 задоволенню не підлягають.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як вбачається із договору поруки (п.12) порука припиняється після закінчення пяти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором, тобто після 08.11.2015 року.

З відповідним позовом до суду у цій справі ОСОБА_3 звернувся у червні 2016 року, тобто коли порука вже припинилася.

Зважаючи на те, що умовами договору поруки передбачено, що порука припиняється після закінчення пяти років з дня настання терміну поверне неня кредиту, тобто після 08.11.2015 року, з позовом до поручителя у цій справі ОСОБА_3 звернувся у червні 2016 року, підстав для солідарної відповідальності поручителя за кредитним договором немає, оскільки відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припинилася.

За вказаних обставин оскаржуване рішення на підставі ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову і стягнення з позичальника на користь ОСОБА_6 вищевказаної кредитної заборгованості, а у задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_6 слід відмовити у звязку із припиненням поруки.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог п.п. 1.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно з п.п.6 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» із змінами, внесеними згідно із Законами № 4212-VI від 22.12.2011, № 590-VII від 19.09.2013; в редакції Закону № 484-VIII від 22.05.2015, судовий збір за подачу апеляційної скарги на рішення суду дорівнює 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

У відповідності до ст.88 ЦПК України ПАТ КБ «ПриватБанк» має право на компенсацію відповідачем судового збору на суму, сплаченого за подання позовної заяви і апеляційної скарги, пропорційно задоволеним вимогам від заявлених 8 080, 83 грн. (заявлено 28 600,60 доларів США задоволено 10 196 доларів США, тобто 35,65%. Сплачено 22 667, 13 грн. судового збору, 35,65% становить відповідно 8 080, 83 грн.) .

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 315, 317 ЦПК України колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2017 року у цій справі скасувати.

Позовні вимоги ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № ZPZ0AA00000337 від 09 листопада 2007 року, розмір якої станом на 10 травня 2016 року становить: 6 765,39 доларів США заборгованість за кредитом; 70,57 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 65,16 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом, а всього 6 901,12 (шість тисяч девятсот один доларів США ), пеню на суму 82 899, 38 грн. (вісімдесят дві тисячі вісімсот девяносто девять гривень 38 коп.)

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» 8 080, 83 грн. (вісім тисяч вісімдесят гривень 83 коп.) компенсації судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_6 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: