АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №641/3945/17 Головуючий суддя І інстанції Курганникова О. А.
Провадження № 22-ц/790/5596/17 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2017 року м. Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Яцини В.Б.,

Суддів: Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив у порядку поділу майна подружжя, визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 10.10.2008 року між ним та відповідачем зареєстровано шлюб у Червонозаводському відділі РАЦС ХМУЮ, актовий запис №443. Від шлюбу мають дочку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказав, що сімейне життя з відповідачем не склалося, відносин сімейних з відповідачем не підтримують та не ведуть спільного господарства. Сім'я розпалась та існує формально. Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.02.2016 року шлюб між сторонами розірвано.

За час шлюбу сторонами набуто спільне майно. Так, за час спільного проживання, а саме 28.08.2013 року подружжям було придбано у спільну сумісну власність трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Право власності на цю квартиру формально зареєстровано за відповідачем. У вказаній квартирі за рахунок спільних коштів було зроблено ремонт, що підвищило її вартість. На сьогоднішній день ринкова власність вище зазначеної квартири становить 487000,00 грн.

Вказана квартира наразі використовується відповідачем та в зв'язку з тим, що відповідач відмовляється добровільно здійснити поділ квартири, позивач змушений звернутись до суду.

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 16 серпня 2017 року позовну заяву залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. При цьому посилався на те, що рішення незаконне, необгрунтоване, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказав, що рішення не відповідає ст.ст. 213, 214 ЦПК України та постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року « Про судове рішення у цивільній справі» №14.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відповідно до частини третьої статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Таким чином, у ч. 2 ст. 60 СК України визначено презумпцію, згідно до якої вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. З урахуванням того, що за змістом ч. 1 ст. 60 СК України для належності набутого подружжям за час шлюбу майна до спільної сумісної власності не має значення, кому з подружжя належать грошові кошти, за які це майно було набуте, за виключенням випадків, коли один з подружжя зі своєї вини не мав самостійного заробітку, у системному зв'язку з положеннями п. 3 ч. 1 ст. 57 ЦК України про те, що набуте під час спільного шлюбу одним з подружжям майно є його приватною власністю лише у випадку набуття за його особисті кошти, - слід визнати, що належність грошових коштів, за які було придбано майно під час спільного шлюбу, до спільного майна подружжя також презумується.

Для спростування презумпції спільного сумісного майна подружжя зацікавлений особі необхідно доводити наявність передбачених у п. 3 ч. 1 ст. 57 ЦК України виключень з визначеного у законі загального правила, - що майно, було набуте одним з подружжя за час спільного шлюбу за кошти, які належали їй, йому особисто.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Судовим розглядом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який зареєстрований 10.10.2008 року у Червонозаводському відділі РАЦС ХМУЮ, актовий запис №443. Від шлюбу мають доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.02.2016 року шлюб між сторонами розірвано.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.07.2004 року ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року заповів ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_2.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 27.08.2013 року, ОСОБА_5 продала квартиру АДРЕСА_2 за 288000,00 грн.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 28.08.2013 року ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_1 за 352000,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира, яка належить відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності та не може бути включена до складу спільно нажитого майна подружжя.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно до п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1 від 28.08.2013 року, він підтверджує, що його дружина ОСОБА_2 купує квартиру АДРЕСА_1 на кошти, які належать їй на праві особистої приватної власності. Не заперечує проти розпорядження ОСОБА_2 належною їй нерухомістю за суму та на умовах за її власним розсудом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього ж Кодексу.

Позивач ОСОБА_1 зазначав, що на придбання квартири він давав гроші та робив у квартирі ремонт за свій рахунок, що збільшило вартість квартири, однак ці доводи всупереч вимог ст. 60 ЦПК України належними і допустимими доказами не були ним підтверджені. Позивач не спростував легітимність своєї нотаріально посвідченої заяви стосовно придбання спірної квартири дружиною саме за її кошти, а також - не довів, що збільшення вартості спірної квартири є істотним і воно відбулося внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або його особистих затрат, що відповідно до вказаної норми ч. 1 ст. 62 СК України є необхідними для виникнення спільної сумісної власності на спірне майно.

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено, що квартира АДРЕСА_1 придбана відповідачем ОСОБА_2 за особисті кошти, які вона отримала від продажу квартири, АДРЕСА_2 яку вона отримала у спадщину, внаслідок чого та відповідно до вказаної норми п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України належить ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності, внаслідок чого не підлягає поділу як спільне нажите майно подружжя.

Оскільки судом першої інстанції, ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому з передбачених ч. 1 ст. 308 ЦПК України підстав колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу та залишає оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308,313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 16 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, і протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя

Судді колегії