Провадження № 2-о/752/542/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 вересня 2017 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Мирошниченко О.В.

при секретарі Мархотко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу подружжям, яке має дітей, -

в с т а н о в и в:

08.08.2017 року заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із заявою, в якій просили розірвати шлюб, зареєстрований 02.12.1995 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Донецька, про що зроблено відповідний актовий запис № 945. В обґрунтування вимог, викладених у заяві, зазначили про те, що внаслідок втрати взаємопорозуміння та почуття любові одне до одного, сімейне життя не склалося, у зв'язку із чим заявники протягом тривалого часу не підтримують сімейні стосунки та не ведуть спільне господарство. Подальше спільне життя та збереження шлюбу вважають неможливим та таким, що суперечить інтересам заявників та їх дитини. Спору щодо визначення місця проживання та утримання дитини не мають.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підтримали вимоги, викладені у заяві.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

02.12.1995 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Донецька, про що зроблено відповідний актовий запис № 945, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1, виданого повторно 23.09.2006 року.

У період перебування у шлюбі у заявників народився син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 10.01.2008 року.

02.08.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про участь у вихованні дитини та сплату аліментів на дитину, згідно умов якого батьки дійшли згоди щодо місця проживання дитини, порядку спілкування із дитиною того із батьків, хто проживає окремо від дитини, а також щодо питань, що стосуються утримання дитини.

У судовому засіданні встановлено, що спільне життя заявників не склалось, у зв'язку із тим, що останні мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаємопорозуміння та почуття любові та поваги одне до одного. Примирення між собою та збереження сім'ї вважають неможливим та таким, що суперечило б інтересам як самих заявників, так і інтересам їх неповнолітнього сина.

Протягом тривалого часу заявники не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети, проживають окремо.

Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно вимог ст. 109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте вихованні дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї у даному випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, а також інтересам їх неповнолітньої дитини.

Враховуючи обставини, що склалися у даному випадку, суд надходить до висновку про те, що вимоги, викладені у заяві, підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 110, 112 СК України та стаття 10, 212-215, 292, 294 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу подружжям, яке має дітей, - задовольнити.

Шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, зареєстрований 02.12.1995 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Донецька, про що зроблено відповідний актовий запис № 945, - розірвати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: