Ухвала

іменем україни

27 лютого 2017 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кузнєцов В.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк», третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Ампір СК», про визнання недійсним договору поруки,

в с т а н о в и в:

У вересні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом до ПАТ КБ «Приват Банк», мотивуючи свої вимоги тим, що 20 січня 2015 року між ним та ПАТ КБ «Приват Банк» укладено договір поруки № POR102, відповідно до якого позивач поручився перед відповідачем за виконання позичальником ТОВ «Ампір СК» зобов'язань за угодами-приєднання відповідно до розділу 3.2.1 «Кредитний ліміт» Умов та правил надання банківських послуг та розділу 3.2.2 «Кредит за послугою «Гарантовані платежі». Враховуючи, що договір поруки є похідним від кредитного договору, кредитний договір ТОВ «Ампір СК» з ПАТ КБ «Приват Банк» у письмовій формі не укладав, то позивач вважає, що договір поруки підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 203, 215 ЦК України, оскільки при укладенні кредитного договору не дотримана письмова форма.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року, у задоволенні позову - відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Судами встановлено, що 30 грудня 2014 року ТОВ «Ампір СК» було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, згідно з якою відповідач приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, тарифів ПАТ КБ «Приват Банк», що розміщені в мережі Інтернет, які складають договір банківського обслуговування № б/н від 30 грудня 2014 року та взяв на себе зобов'язання виконувати умови договору

20 січня 2015 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приват Банк» укладено договір поруки.

За умовами договору позивач взяв на себе зобов'язання нести відповідальність за виконання ТОВ «Ампір СК» зобов'язань за угодами-приєднання відповідно до розділу 3.2.1 «Кредитний ліміт» Умов та правил надання банківських послуг та розділу 3.2.2 «Кредит за послугою «Гарантовані платежі.

Рішенням господарського суду м. Києва від 29 вересня 2016 року стягнуто з ТОВ «Ампір СК» на користь ПАТ «КБ «Приват Банк» 35 000 грн 00 коп. заборгованості за кредитом, 23 267 грн 54 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 22 537 грн 40 коп. пені, 4 410 грн 00 коп. заборгованості по комісії та 1 378 грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Підставою для стягнення вказаної заборгованості стало неналежне виконання ТОВ «Ампір СК» Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені в мережі Інтернет, які складають договір банківського обслуговування № б/н від 30 грудня 2014 року

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, виходив із безпідставності заявлених позовних вимог, оскільки вказаним судовим рішенням господарського суду м. Києва від 29 вересня 2016 року встановлено факт укладення кредитного договору № б/н від 30 грудня 2014 року, який було укладено у письмовій формі, неналежне виконання ТОВ «Ампір СК»умов укладеного договору що призвело до порушення умов договору та утворення заборгованості, а також підстави стягнення кредитної заборгованості. Оскільки доводи позивача спростовуються судовим рішенням господарського суду, підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк», третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Ампір СК», про визнання недійсним договору поруки.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних В.О.Кузнєцов і кримінальних справ