Справа № 203/5411/12
УХВАЛА

24 травня 2017 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого: судді Бондаренко О.І.

при секретарі Нагірняк Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці скаргу публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на дії заступника начальника Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_1, -

ВСТАНОВИВ

ПАТ «ОТП Банк» звернулося до суду зі скаргою на дії заступника начальника Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_1, мотивуючи її тим, що в провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебувала цивільна справа №203/5411/12 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

30 липня 2013 року судом було ухвалено рішення по вказаній справі, яким стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № CNL-В00/197/2006 від 28.08.2006 року в сумі 212 913,87 доларів США, що станом на 03.09.2012 року складають 1 726 847,85 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № CNL -В00/197/2007 укладеним 11.05.2007 року в сумі 130 256,33 доларів США, що станом на 03.09.2012 року складають 1 062 105,97 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» судові витрати в сумі 3 219 грн.

06 листопада 2014 року АТ «ОТП Банк» були отримані виконавчі листи на підставі рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 30 липня 2013 року. 03 вересня 2015 року заступником начальника відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції ОСОБА_1 були винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень №48586182 та №48586085 з примусового виконання виконавчих листів по справі №203/5411/12. Проте, 19 квітня 2017 року на адресу АТ «ОТП Банк» надійшли постанови про повернення виконавчих документів стягувану по виконавчих провадженнях №48586182 та №48586085, які були винесені 28.03.2017 року заступником начальника Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_1

При поверненні виконавчого листа про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 в межах виконавчого провадження №48586182, державний виконавець зазначив, що в ході здійснення виконавчих дій, згідно отриманих відповідей на запити та акту державного виконавця, виявлено єдине майно боржника, а саме: житловий будинок та земельну ділянку в с. Вінницькі Хутори, вул. Мічуріна, 19, яке знаходиться в іпотеці ПАТ «ОТП Банк» та стосовно якого у відділі знаходиться на виконанні виконавчий лист про звернення стягнення на дане майно, іншого майна належного боржнику на праві приватної власності, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу не виявлено, що в силу п. 2 частини першої статті 37 ЗУ «Про виконавче провадження» є підставою для повернення виконавчого документа стягувачу».

При поверненні виконавчого листа про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 в межах виконавчого провадження №48586085, державний виконавець вказав, що в ході здійснення виконавчих дій, згідно отриманих відповідей на запити та акту державного виконавця, майна належного боржнику на праві приватної власності, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу не виявлено, що в силу п. 2 частини першої статті 37 ЗУ «Про виконавче провадження» є підставою для повернення виконавчого документа стягувачу».

АТ «ОТП Банк» не погоджується з діями (рішенням) державного виконавця Собчука В.В. про повернення виконавчих листів стягувачу, оскільки у ОСОБА_2 наявне майно (будинок та земельна ділянка, за адресою: Вінницький район, с. Вінницькі Хутори, вул. Мічуріна, 19) на яке можливо звернути стягнення в межах виконавчого провадження №48586182. При цьому, наявність окремого виконавчого провадження про звернення стягнення на таке майно, в силу закону не є підставою для повернення виконавчого документа стягувачу.

Крім того, при поверненні виконавчих листів про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 державний виконавець не пересвідчився належним чином у відсутності іншого майна, належного боржникам.

За наведених обставин, заявник ПАТ «ОПТ Банк» звернулося з даною скаргою до суду та просить: визнати неправомірною постанову заступника начальника відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції ОСОБА_1 №48586182 від 28.03.2017 року про повернення виконавчого документу стягувачу; визнати неправомірною постанову заступника начальника відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції ОСОБА_1 №48586085 від 28.03.2017 року про повернення виконавчого документу стягувачу; зобов'язати заступника начальника відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції ОСОБА_1 поновити виконавче провадження №48586182; зобов'язати заступника начальника відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції ОСОБА_1 поновити виконавче провадження №48586085.

Представник заявника ПАТ «ОПТ Банк» - ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просить розгляд скарги провести у його відсутність, скаргу підтримує та просить її задовольнити.

Заінтересована особа заступник начальника Вінницького РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, надав через канцелярію суду заяву, в якій просить розгляд скарги провести у відсутність представника відділу, щодо задоволення скарги заперечує, просить відмовити в її задоволенні.

Заінтересовані особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, будучи судом належним чином та в установленому законом порядку повідомленими про дату, час та місце розгляду скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали скарги, оглянувши матеріали цивільної справи № 203/5411/12, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 30.07.2013 року Вінницьким районним судом Вінницької області ухвалено рішення у справі №203/5411/12, яким позов ПАТ «ОПТ Банк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ ОТП Банк заборгованість за кредитним договором за № CNL-В00/197/2006 від 28.08.2006 р. між АКБ Райффайзенбанк Україна та ОСОБА_2 (солідарний боржник) в сумі 212 913.87 доларів США, що станом на 03.09.2012 р. складають 1 726 847.85 грн.; стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Пат ОТП Банк заборгованість за кредитним договором за № CNL-В00/197/2007 укладеним 11.05.2007 р. між

АКБ Райффайзенбанк Україна та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (солідарний боржник) в сумі 130 256.33 доларів США, що станом на 03.09.2012 р. складають 1 062 105.97 грн.; стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ ОТП Банк судові витрати 3 219 грн. (Т.1 а.с.129-132).

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 03.09.2014 року рішення вінницького районного суду Вінницької області від 30.07.2013 року залишено без змін (Т.2 а.с.181-184).

06.11.2014 року на виконання вказаного рішення суду, Вінницьким районним судом Вінницької області видано виконавчі листи по справі №203/5411/12 (Т.3 а.с.53,54, 58,59).

28.03.2017 року заступником начальника Вінницького РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_1 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, ВП №48586182 (Т.3 а.с.52). Як вбачається із вказаної постанови, керуючись п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий документ повернуто стягувачу, оскільки в ході здійснення виконавчих дій, згідно отриманих відповідей на запити та акту державного виконавця, виявлено єдине майно боржника (ОСОБА_2Г.), а саме: житловий будинок та земельну ділянку в с. Вінницькі Хутори, вул. Мічуріна, 19, яке знаходиться в іпотеці ПАТ «ОТП Банк» та стосовно якого у відділі знаходиться на виконанні виконавчий лист про звернення стягнення на дане майно, іншого майна належного боржнику на праві приватної власності, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу не виявлено.

Також, 28.03.2017 року заступником начальника Вінницького РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_1 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, ВП №48586085 (Т.3 а.с.56,57). Як вбачається із вказаної постанови, керуючись п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий документ повернуто стягувачу, оскільки в ході здійснення виконавчих дій, згідно отриманих відповідей на запити та акту державного виконавця, майна належного боржнику (ОСОБА_3І.) на праві приватної власності, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу не виявлено.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 5 статті 124 Конституції України проголошує, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Правовідносини в даній справі регулюються Законом України Про виконавче провадження в ред. 1999 року, станом на день їх виникнення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 року № 606-XIV), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Зазначене кореспондується із практикою Європейського суду з прав людини, який в п. 24 рішення у справі «Воротніков проти України» від 14.02.2008 року вказав, що «провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження, а тому виконавче провадження не має бути відокремлене від судового і ці два провадження мають розглядатися як цілісний процес».

У п. 23 рішення ЄСПЛ в справі «Матківська проти України» від 12.03.2009 року суд звернув увагу, що «виконання рішення є другим етапом судового провадження», а також, що «реалізоване право знаходить свою ефективну реалізацію саме у момент виконання».

Згідно ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 року № 606-XIV), примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно із ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 року № 606-XIV), державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим законом (ст.11 Закону).

Відповідно до ст.20 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 року № 606-XIV), виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Поряд з цим, суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці наголошує, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. При цьому, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Європейський суд з прав людини у вирішенні даної справи вказує, що право на виконання рішення, яке виніс суд, є невідємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобовязання виконувати рішення (Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, пункт 40).

Невід'ємність права сторони на виконання остаточного рішення суду також знайшло своє відображення в рішеннях у справах «Войтенко проти України», «Жовнір проти України», «Шмалько проти України», «Ромашов проти України», «Бакай та інші проти України», «Півень проти України» тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушенні права чи свободи.

Як встановлено по справі у боржника ОСОБА_2 наявне майно, а саме житловий будинок та земельна ділянка, за адресою: Вінницький район, с. Вінницькі Хутори, вул. Мічуріна, 19, Вінницького району Вінницької області, на яке можливо звернути стягнення в межах виконавчого провадження №48586182. При цьому, наявність окремого виконавчого провадження про звернення стягнення на таке майно не є підставою для повернення виконавчого документа стягувачу.

Крім того, державний виконавець не пересвідчився належним чином у відсутності іншого майна, належного боржникам.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне, скаргу задовольнити частково, визнавши незаконними та скасувати постанови заступника начальника Вінницького РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_1 від 28.03.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №48586182 та ВП №48586085, оскільки державний виконавець не вжив вичерпних заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» щодо реального виконання рішення суду від 30.07.2013 року, у звязку з чим порушив інтереси стягувача.

В інший частині скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 7 Постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження » суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою ДВС.

Аналогічні розяснення надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.18 постанови № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», згідно якого, виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобовязати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав. При цьому суд не має права зобовязувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 51 Закону України Про виконавче провадження, у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби. Про відновлення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, копії якої не пізніше наступного дня надсилаються до суду, який визнав незаконною постанову державного виконавця, сторонам, а також органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

В звязку з вищезазначеним вимоги заявника про зобов'язання заступника начальника Вінницького РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_1 поновити виконавчі провадження задоволенню не підлягає, оскільки це є виключно компетенцією державного виконавця.

Відповідно до ст. 388 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

За відсутності доказів щодо понесених судових витрат заявником, дане питання відповідно до ст. 388 ЦПК судом не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст. ст. 6, 11, 20, 51 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 року № 606-XIV), ст.ст. 386-388 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу публічного акціонерного товариства «ОТП» - задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати постанову заступника начальника Вінницького РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_1 про повернення виконавчого документа стягувачеві від 28.03.2017 року, ВП №48586182.

Визнати незаконною та скасувати постанову заступника начальника Вінницького РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_1 про повернення виконавчого документа стягувачеві від 28.03.2017 року, ВП №48586085.

В інший частині скарги - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через суд 1-ої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 5-ти денний строк з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя: