Справа № 185/7166/16-ц
Провадження № 2/185/297/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 березня 2017 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., з участю секретаря судового засідання Мерцалової Н.В., позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2 відповідача ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, треті особи Перша Павлоградська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Захарченко Вікторія Вікторівна про визнання недійсними спадкового договору та договору дарування

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3, в якому просить суд визнати недійсними спадковий договір від 29 грудня 2012 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, згідно з яким ОСОБА_6 передала після своєї смерті ОСОБА_4 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 посвідчений Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області та договір дарування від 06 травня 2016 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Захарченко Вікторією Вікторівною.

Обгрунтовуючі позовні вимоги позивач зазначає, що вона, будучи інвалідом другої групи, має право на обов'язкову частку у спадщині, тому при оформленні спадкового договору між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 зазначені обставини треба було врахувати. Крім цього, спадковий договір передбачає обов'язки ОСОБА_4 по утриманню ОСОБА_6 Зазначені обов'язки ОСОБА_4 не виконувала. Вказані обставини являються підставою для визнання договору недійсним.

Позивач також зазначає, що у разі визнання спадкового договору недійсним, слід визнавати недійсним і договір дарування, тому що даний договір було укладено на підставі спадкового договору.

Крім того, позивач просить суд поновити їй строк на подання позовної заяви, посилаючись на те, що про укладення спадкового договору їй стало відомо лише 06.05.2016 року з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

В судовому засіданні позивач та її представник, кожен окремо, позов підтримали, обгрунтовуючі його обставинами викладеними в позовній заяві. Відповідаючи на запитання позивач зазначила, що ОСОБА_6 являлася її матерію, а ОСОБА_4 являється її рідною сестрою. На протязі довгого часу вона тяжко хворіє і з 2011 року їй повторно встановлена друга група інвалідності. І мати і сестра, на час укладення спадкового договору, про це знали достеменно. З сестрою у неї склалися погані взаємовідношення і тому вона спеціально подарувала квартиру сторонній особі. На протязі багатьох років сестра постійно мешкає в місті Києві і тому за хворою матерію вона не опікувалася і допомоги їй не надавала.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив наступне. Про укладення спадкового договору йому нічого не відомо. Він особисто не був знайом ні з ОСОБА_6, ні з ОСОБА_4 Договір дарування від його імені укладав представник. Про фактичні підстави, якими керувалася ОСОБА_4, даруючи йому квартиру, йому нічого не відомо. Гроші він за квартиру нікому не платив. Позов не визнає тому, що бажає мати у власності зазначене майно.

Відповідач ОСОБА_4 надіслала суду заяву в якій просила суд розглядати справу без її участі у зв'язку з неможливістю прибути в судове засідання. Позов не визнала. В своїх письмових запереченнях посилалася на те, що права позивача не були порушені при укладенні спадкового договору та договору дарування. Між нею та позивачем були непорозуміння з приводу утримання спірного будинку і тому вона подарувала свою частину будинку незаможній сім`ї.

Треті особи в судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Надіслали на адресу суду належним чином посвідчені копії спадкового договору та договору дарування. Просили суд розглядати справу без їх участі.

Заслухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити за таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.10), була матерію ОСОБА_1 та ОСОБА_4, зазначені обставини підтверджені свідоцтвом про народження ОСОБА_1 (а.с.13) та не оспорюються сторонами по справі.

29.12.2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було укладено спадковий договір за умовами якого, ОСОБА_6 передає після своєї смерті ОСОБА_4, належну їй на праві особистої приватної власності 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 (п.1 договору) (а.с.116). В свою чергу ОСОБА_4, зобов'язалася щомісячно надавати відчужувачу грошову винагороду в розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян (п.6.1 договору), один раз на рік забезпечувати потреби відчужувача у відпочинку в санаторії або будинку відпочинку (п.6.2), забезпечувати відчужувача належним лікуванням згідно з рецептами лікарів (п.6.3), в разі смерті відчужувача поховати її (п.6.4).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 померла в місті Павлограді (а.с.10).

06.05.2016 року ОСОБА_4 уклала з ОСОБА_3 договір дарування 1/2 частки квартири під №1, яка знаходиться в будинку під АДРЕСА_4, згідно з яким подарувала ОСОБА_3 вказану квартиру (а.с.118-119).

Згідно даних Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка була сформована 08.02.2017 року, квартира АДРЕСА_1, на праві приватної власності належить ОСОБА_3, інша частина будинку на праві приватної власності належить ОСОБА_7 (а.с.110-111).

ОСОБА_7 являється донькою позивача ОСОБА_8 (а.с.12) і відповідно онукою ОСОБА_6

Позивачу ОСОБА_1, згідно довідки до акту огляду МСЕК, 01.07.2011 року було повторно встановлено другу групу інвалідності за загальним захворюванням, безстроково (а.с.11).

Згідно консультаційного висновку офтальмолога від 21.06.2016 року ОСОБА_1 скаржиться на погіршення зору. Хворіє сахарним діабетом 1 типу з 1993 року, в березні 2016 року проведена ПРЛК сітчатки правого ока, в квітні 2016 року ПРЛК сітчатки лівого ока (а.с.9).

Таким чином встановлено, що позивач давно хворіє і на час укладення спадкового договору 29.12.2012 року, позивач являлася інвалідом другої групи за загальним захворюванням.

Приймаючи до уваги, те що позивач хворіє сахарним діабетом з 1993 року, і група інвалідності їй встановлена не вперше, суд робить висновок про те, що і її мати ОСОБА_6 і її рідна сестра ОСОБА_4, знали про наявність у неї тяжкої хвороби та групи інвалідності.

Зазначені обставини в судовому засіданні підтвердив свідок ОСОБА_9, який пояснив, що з 1991 року був цивільним чоловіком позивачки. Померла ОСОБА_6 знала, що позивач являється інвалідом другої групи. Також пояснив, що про наявність спадкового договору стало відомо в 2016 році коли з'явився новий господар квартири.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що була сусідкою ОСОБА_6, яка знала що її донька ОСОБА_1 хворіє і є інвалідом та часто жаліла її.

Однак, не приймаючи до уваги вимог Законів України, що регулюють питання взаємовідносин батьків та непрацездатних дітей, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 уклали спадковий договір.

Так, відповідно до вимог ч.6 ст.203 ЦК України, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже укладання спадкового договору суперечить визначеним нормам матеріального права, правам та інтересам позивача, як інваліда другої групи, фактично лишивши її права на спадщину.

Крім того, ст.1302 Цивільного кодексу України визначено, що за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Таким чином, сторони спадкового договору мають відповідні права й обов'язки. Так, статтею 1305 Цивільного кодексу України передбачено, що набувач у спадковому договорі може бути зобов'язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття. Зазначені дії мають здійснюватись в залежності від розпоряджень відчужувача, до або після настання його смерті. Із положень глави 90 Цивільного кодексу України вбачається, що набувач здійснює покладені на нього договором обов'язки за свій рахунок і не має права на відшкодування витрат та сплату винагороди за рахунок майна, призначеного йому відчужувачем. Враховуючи зазначене, спадковий договір є двостороннім правочином, за концепцією якого набувач зобов'язаний вчинити певні дії за вказівкою відчужувача, взамін чого до нього переходить право власності на майно. Тому коло обов'язків набувача має визначатися вже виходячи не з одностороннього волевиявлення відчужувача, а зі спільної згоди сторін, враховуючи договірний характер правовідносин.

В судовому засіданні встановлено, що набувачем за спадковим договором, а саме ОСОБА_4, не виконувалися покладені на неї обов'язки, які визначені договором. Так, вона не надала суду доказів щомісячного надання відчужувачу грошової винагороди в розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян (п.6.1 договору), забезпечення потреби відчужувача відпочинком в санаторії або будинку відпочинку (п.6.2), забезпечення відчужувача належним лікуванням згідно з рецептами лікарів (п.6.3), поховання відчужувача (п.6.4).

Відповідно до ч.5 ст.203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Фактично зазначений спадковий договір, в частині обов'язків покладених на одержувача, не був спрямований на реальне настання правових наслідків. Одержувач за життя відчужувача не виконав жодного взятого на себе зобов'язання, при цьому, на час укладання договору одержувач проживав в м. Києві, а відчужувач в м. Павлограді, тому обидві сторони договору, завідомо розуміли про неможливість якісного виконання умов договору одержувачем.

Зазначені обставини являються підставою для визнання спадкового договору недійсним. Так, відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги те, що спадковий договір визнається судом недійсним, слід визнати не дійсним також і договір дарування від 06.05.2016 року, тому що при визнанні недійсним спадкового договору, ОСОБА_4 втрачає право на відчуження спірного майна, тому що втрачає на нього право власності.

Вирішуючи питання про поновлення позивачу строку на звернення до суду з позовом, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

В судовому засіданні встановлено, що спадковий договір було укладено 29.12.2012 року, а договір дарування 06.05.2016 року. Позивач не була присутня при укладенні договорів і про їх існування їй не було відомо. Лише після того, як ОСОБА_3, в 2016 році, вперше прийшов до спірної квартири і повідомив про те, що він є власником цієї квартири, позивач дізналася про наявність зазначених договорів.

Так, свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що вона була представником за дорученням ОСОБА_4 при укладенні в 2012 році спадкового договору. При укладанні договору позивача ОСОБА_1 у нотаріуса не було.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що їй та її матері ОСОБА_1 не було відомо про існування спадкового договору до 2016 року, до того як до будинку прийшов ОСОБА_3 і повідомив про те, що він є власником квартири в цьому будинку.

Таким чином, приймаючи до уваги те, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, суд дійшов висновку про те, що слід визнати поважними причини пропущення позовної давності, та захистити порушене право.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, приймаючи до уваги те, що позивач, будучи інвалідом другої групи, звільнена від сплати судового збору, витрати на судовій збір слід стягнути з відповідачів по справі на користь держави в сумі по 551.20 гривень з кожного.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, треті особи Перша Павлоградська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Захарченко Вікторія Вікторівна про визнання недійсними спадкового договору та договору дарування - задовольнити.

Визнати недійсним Спадковий договір від 29 грудня 2012 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, згідно з яким ОСОБА_6 передала після своєї смерті ОСОБА_4 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 посвідчений Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області.

Визнати недійсним договір дарування від 06 травня 2016 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Захарченко Вікторією Вікторівною.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на судовий збір в сумі 551.20 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на судовий збір в сумі 551.20 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: В. О. Головін