Апеляційний суд Житомирської області
Справа №289/1225/16-ц Головуючий у 1-й інст. Свінцицький Л. В.
Категорія 46 Доповідач Худяков А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Худякова А.М.,

суддів: Косигіної Л.М.,

Григорусь Н.Й.,

при секретарі судового засідання Гайдамащук Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 30 вересня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

в с т а н о в и л а:

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 30 вересня 2016 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність постановленого рішення, порушує питання про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1. З дозволу позивачки 27.02.2008 року в цьому будинку була зареєстрована відповідач ОСОБА_2, яка є її онукою.

Як вбачається з матеріалів справи, юридичними фактами, які складають підставу позову, позивачкою зазначено тимчасову відсутність ОСОБА_2 і втрату у зв'язку із цим відповідачем на підставі ст.405 ЦК України права користування жилим приміщенням.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_3 є людиною похилого віку.

Позиваючись до суду з позовом ОСОБА_3 вказувала на те, що відповідач ОСОБА_2 в житловому будинку АДРЕСА_1 не проживає ще з 2008 року, особистих речей в будинку не має і проживає в іншому житлі - в АДРЕСА_2.

При розгляді справи ОСОБА_2, як цього вимагає ст.60 ЦПК України, не надала жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень.

Таким чином, на підставі наявних у справі матеріалів суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для визнання відповідача втратившим право користування житловим будинком, а тому обґрунтовано задовольнив позов.

В суді апеляційної інстанції доводи відповідача перевірені та не знайшли свого підтвердження.

При огляді паспорта громадянина України, ОСОБА_2 з 27.02.2008 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. До цієї дати була зареєстрована АДРЕСА_2. У паспорті відстутні дані про народження дітей та про укладення шлюбу.

Як пояснила в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2, вона дійсно більше року не проживає в будинку бабусі АДРЕСА_1, а проживає останнім часом у своїй матері в будинку АДРЕСА_2 до якого відноситься як до єдиного постійного місця проживання.

Раніше зі своїм співмешканцем періодично навідувалась до бабусі.

На протязі більше двох років вона не зверталась до правоохоронних органів або суду за захистом своїх житлових прав.

Вказані обставини свідчать про фактичне не проживання відповідача в будинку АДРЕСА_1 та відсутність у неї будь-якого інтересу до спірного будинку бабусі.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на правильність судового рішення не впливають та зводяться до переоцінки доказів.

Судом першої інстанції при розгляді справи вірно застосовані норми матеріального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування рішення, з мотивів, наведених в скарзі, немає.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 30 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього ж дня на протязі двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді