Справа № 359/4420/16-ц Головуючий у І інстанції Саган В. М.
Провадження № 22-ц/780/1376/17 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 19 01.03.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

01 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря: Дрозд Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2016 року у справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

встановила:

у травні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вищезазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 23.07.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу косметичних засобів №290880. Відповідно до умов якого він передав відповідачу косметичні засоби на загальну суму 14 500грн.

Пунктом 5 договору визначено, що розрахунок за товар провадиться покупцем шляхом сплати авансового платежу у сумі 1500 грн., 502 грн., до 28.07.2015 року, а остаточний залишок у розмірі - 12 498грн., покупець оплачує рівними частками протягом 6 місяців по 2083грн. щомісячно до 23 числа кожного місяця, при цьому покупець зобов'язаний повністю розрахуватись за товар не пізніше 23.01.2016 року.

Однак в порушення умов договору відповідач сплатила лише суму авансового платежу в розмірі 1500грн. та три платежі, які передбачені умовами договору на загальну суму 6168грн.

На момент подачі позову заборгованість відповідача за договором становить 8332грн., яку остання не погашає, чим порушила свої зобов'язання за договором. Разом з цим п.12 договору визначено, що у випадку не оплати, або несвоєчасної оплати, продавець має право вимагати від покупця сплати ціни товару в повному обсязі та має застосувати до покупця штраф у розмірі 5% від загальної вартості товару за кожен день прострочення виконання.

Оскільки відповідач порушила умови договору, не сплачує чергові платежі з 24.10.2015 року, тому станом на 23.05.2016 року їй має бути нарахований штраф в сумі 153 700грн., який підлягає стягненню з неї в повному обсязі. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду. Крім того, в зв'язку з подачею позовною заяви ним були понесені витрати на правову допомогу в розмірі 1000грн. які також підлягають стягненню з відповідача.

Просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 грошові кошти згідно договору купівлі-продажу №290880 від 23.07.2015 року в сумі 8332грн. та штраф за період з 24.10.2015 року по 23.05.2016 року в сумі 152 700грн., витрати на правову допомогу в сумі 1000грн. та попередньо сплачений судовий збір в розмірі 1620,32грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_3 кошти за договором купівлі-продажу в сумі 8332грн., штраф за період з 24.10.2015 по 23.05.2016 року в розмірі 100 000грн., витрати на правову допомогу в сумі 1000грн. та судовий збір в розмірі 1083,32 грн., а всього 110 415,32 грн.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2016 року в частині задоволення позову про стягнення штрафу в розмірі 100 00 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 1000грн., змінити зазначене рішення в частині розміру судового збору, а в решті рішення залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що сума боргу становить 8332грн., а розмір неустойки (штрафу) становить 152 700грн., тобто неустойка в 18 більше за розмір боргу, однак суд першої інстанції зменшив розмір неустойки до 100 000грн., тобто тепер неустойка більше суми боргу лише в 12 разів, з таким висновком суду першої інстанції апелянт не погоджується.

Апелянт посилається на те, що її дохід становить 1 500грн. в місяць, при цьому відповідач має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. А також, у апелянта є кредит за яким суд солідарно стягнув з відповідача та її чоловіка заборгованість по кредитному договору в розмірі 767 578,57 грн., було відкрито виконавче провадження та накладений арешт на все майно відповідача.

Також, зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не врахував, що компенсувати неустойку у розмірі, що значно перевищує розмір самого боргу, відповідач та її малолітня дитина фактично будуть позбавлені засобів для існування.

Крім того, суд першої інстанції, не дослідив та співставив розмір збитків (основного боргу), тобто не дослідив обставину значного перевищення неустойки над боргом.

Відповідно до суми боргу - 8332,00 грн., а розмір неустойки, що стягнув суд першої інстанції, становить 100 000грн., тобто неустойка більше ніж в 12 разів більше за розмір боргу, тобто умови пункту 12 договору про штраф у розмірі 5% від загальної вартості товару за кожний день прострочення виконання зобов'язання, на думку апелянта, є несправедливим.

Також, апелянт не згідний з висновком суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правову допомогу. Вважає, що позивач не надав до суду заяву про залучення особи, що надає правову допомогу, і така особа не залучалась судом, тому апелянт стверджує, що йому немає що відшкодовувати. Вважає, що суд першої інстанції в цій частині припустився порушень норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Законним і обґрунтованим відповідно до ст.213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно ст.ст.655,656 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію і передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від божника виконання його обов'язку.

Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 526, 527 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Стаття 610,611 ЦК України передбачає, що порушення зобов'язання є його невиконання о виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 являється фізичною особою підприємцем, що підтверджується даними виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

23 липня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу №290880.

Відповідно до п.1 вказаного договору, продавець зобов'язується передати у власність покупця косметичні засоби, найменування та кількість, які зазначені у Акті прийому-передачі товару, а покупець зобов'язується прийняти, оплатити вказаний товар на умовах визначених м договором.

Згідно п. 4 договору, ціна товару становить 14 500грн.

Пункт 5 договору передбачає, що розрахунок за товар провадиться покупцем з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі, шляхом сплати ціни товару наступним чином: покупець здійснює авансовий платіж у розмірі - 1500грн., залишок у розмірі - 502грн. покупець сплачує до 28.07.2015 року. Остаточний залишок у розмірі - 12 498грн., покупець оплачує рівними частками протягом 6-ти місяців по 2 083грн. на місяць у національній валюті України, гривні до 23-го числа кожного місяця. Покупець зобов'язаний повністю розрахуватись за товар не пізніше 23 січня 2016 року.

23.07.2015 року позивач, виконавши умови договору, передав відповідачу товар, а вона в свою чергу сплатила авансовий платіж, у розмірі - 1500грн., про що свідчить копія акту прийому-передачі товару та копія прибуткового касового ордеру №10756 від 23.07.2015 року (а.с.7).

Відповідно до п.п.3,4 акту прийому-передачі, товар передано покупцю повністю та у покупця відсутні будь-які претензії та зауваження.

Також встановлено, що в порушення умов договору, відповідачка сплатила лише авансовий платіж у розмірі - 1500грн. та платежі: 03.08.2015 року - 502грн., 31.08.2015 року - 2083грн., 28.09.2015 року - 2083грн.

В результаті неналежного виконання своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу від 23.07.2015 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 8 332грн.

25.03.2016 року, відповідачці було направлено лист-повідомлення про заборгованість та запропоновано у досудовому порядку сплатити кошти, згідно договору купівлі-продажу (а.с.10).

З огляду на це, суд прийшов до висновку про обргунтованість заявлених вимог, щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором купівлі-продажу від 23.07.2015 року в сумі 8332грн.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку з урахуванням вищезазначених норм цивільного законодавства про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу в сумі 8332,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Згідно п.12 договору купівлі-продажу, у випадку не оплати несвоєчасної оплати, продавець має право вимагати від покупця сплати ціни товару в повному обсязі та має право застосувати до покупця штраф у розмірі 5 % від загальної вартості товару за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

Оскільки, відповідач повинна була виконувати зобов'язання, а саме сплатити черговий платіж до 23 жовтня 2015 року (остання оплата була здійснена 28.09.2015 року), але не зробила цього, то відповідно розрахунок штрафу, передбаченого п. 12 договору, необхідно здійснювати з 24.10.2015 року.

Як передбачено п.12 договору купівлі-продажу 5 % від загальної вартості товару становить: 14 500,00 грн. х 5 % = 725,00 грн. Період за який стягується штраф з 24.10.2015 року по 23.05.2016 року, тобто 212 днів, таким чином сума штрафних санкцій за невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу становить 212 днів х 725,00 грн. = 153700,00 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заявлені вимоги щодо стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу є обґрунтованими. При визначенні суми штрафних санкцій, суд врахував майновий стан відповідача, а саме невеликий розмір заробітної плати, наявність інших кредитних зобов'язань, а також те, що на утриманні відповідача перебуває малолітня дитина.

З такими висновками колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд першої інстанції, не дослідив та не співставив розмір збитків (основного боргу), тобто не дослідив обставину значного перевищення неустойки над боргом.

Відповідно до суми боргу - 8332грн., а розмір неустойки, що стягнув суд першої інстанції, становить 100 000грн., тобто неустойка в 12 разів більша за розмір боргу.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2016 року скасуванню в частині задоволення позову про стягнення штрафу за період з 24.10.2015 року по 23.05.2016 року в сумі 100 000грн. та ухваленням в цій частині нового рішення. Стягнувши з ОСОБА_2 на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_5 штраф за період з 24.10.2015 року по 23.05.2016 року в розмірі 8332грн. В іншій частині рішення залишити без змін.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно стягнув витрати на правову допомогу не заслуговують на увагу виходячи із наступного.

Відповідно до п.п.47,48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року, право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення , 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Так у відповідності до ч.1 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України 02 червня 2011 року № 3460-УІ «Про безоплатну правову допомогу».

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу вдавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-УІ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12,42,56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року №4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтями 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 вказаної постанови Пленуму, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо зв'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної ЇВИ, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також рахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ПП «Сучасна Феміда» 25.04.2016 року було укладено договір про надання правової юридичної допомоги, за умовами якого, ПП «Сучасна Феміда» доручила адвокату ОСОБА_6 надати позивачу юридичну консультацію та складання позовної заяви до відповідача ОСОБА_2, про стягнення коштів. При цьому позивач зобов'язаний оплатити виконавцю грошові кошти в сумі 1000грн. за виконану роботу.

Факт отримання позивачем юридичних послуг підтверджується, копією платіжного доручення №383 від 25.04.2016 року, згідно якого позивач оплатив вартість наданих йому послуг у сумі 1000 грн. та актом прийому-передачі послуг.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив всі фактичні обставини справи, не надав їм належної правової оцінки, рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення відповідно до ст.309 ЦПК України є зокрема порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313-314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2016 року скасувати в частині задоволення позову про стягнення штрафу за період з 24.10.2015 року по 23.05.2016 року в сумі 100 000грн. та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_5 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2) штраф за період з 24.10.2015 року по 23.05.2016 року в розмірі 8332 гривень. В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді