Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2017 року Рівненський міський суд

під головуванням судді Ковальова І.М.

при секретарі Грицаюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сімєю без реєстрації шлюбу,-

в с т а н о в и в :

В Рівненський міський суд з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сімєю без реєстрації шлюбу звернулась ОСОБА_1

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги повністю підтримала. Суду пояснила, що вона з березня 2004 року до листопада 2008 року проживала разом однією сімєю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство з батьком відповідача - ОСОБА_3. Спочатку вона разом з ОСОБА_3 спільно проживали та мали взаємні права й обовязки як подружжя за адресою АДРЕСА_1, яка на той момент належала ОСОБА_3 на праві приватної власності. Вони разом мали намір в подальшому зареєструвати шлюб і навіть вже були придбані весільні обручки. За час проживання однією сімєю в період з березня 2004 року по 2007 рік вона разом з ОСОБА_3 спільно будували квартиру, яка являла собою дворівневу квартиру мансардного типу №12 в будинку №3 по вул.Сагайдачного в місті Тернопіль. Будівельні роботи були закінчені у вказаний період. Протягом 2007 - 2008 років проводилися внутрішні та оздоблювальні роботи всередині квартири АДРЕСА_2. Вона разом з ОСОБА_3 спільною працею та зусиллями побудували вказану вище квартиру, залучаючи у разі потреби будівельників та спеціалістів, та здійснили внутрішні роботи до середини 2008 року. Однак, зареєструвати право власності на новозбудовану квартиру ОСОБА_3 довгий час не було можливості у звязку з тим, що органи державної влади та місцевого самоврядування не давали дозволу на введення квартири в експлуатацію.

21 березня 2016 року ОСОБА_3 раптово помер у віці 50 років. Тому, враховуючи вищевикладене просить суд, посилаючись на ст.74 СК України, ст.1216 ЦК України, на підставі ст.ст.235,256 ЦПК України, встановити факт її проживання з ОСОБА_3 в період з березня 2004 року до листопада 2008 року однією сімєю в позовному провадженні з метою визначення складу спадщини, яка підлягає прийняттю його сином, відповідачем по справі - ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 та визначення частини майна, яке не повинно включатися до спадщини, оскільки воно належить, на її думку, їй на підставі закону.

Представник позивача надав пояснення на підтвердження вимог ОСОБА_1 з посиланням на докази та судову практику Верховного суду України в аналогічних справах.

В судовому засіданні відповідач визнав той факт, що позивачка проживала з його батьком з березня 2004 року до листопада 2008 року разом однією сімєю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство. Суду пояснив, що відносини між ними були як у подружжя, однак він вважає, що сам факт проживання однією сімєю його батька з позивачкою та ведення ними спільного господарства не може бути підставою набуття нею права власності на майно, яке в цей період ними набувалося чи створювалося, оскільки вони не перебували в офіційному зареєстрованому шлюбі.

Представник відповідача також заперечив можливість визнання права спільної сумісної власності на майно набуте позивачкою та ОСОБА_3 в період їхнього проживання разом однією сімєю як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу лише на тих підставах, що вони проживали як подружжя, мали спільні права та обовязки, а також спільного ведення ними господарства.

Заслухавши учасників судового процесу, свідків, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

В статті 256 ЦПК України визначені факти, що мають юридичне значення, які в порядку окремого провадження суд може встановлювати своїм рішенням.

Частиною другою даної статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З позовної заяви та пояснень наданих ОСОБА_1 вбачається спір про право, а тому встановлення факту проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_3 однією сімєю без реєстрації шлюбу з березня 2004 року до листопада 2008 року слід розглядати в порядку позовного провадження.

Як роз'яснив Верховний Суд України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо». Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 підтвердили факт спільного проживання позивачки з батьком відповідача ОСОБА_3 однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з березня 2004 року до листопада 2008 року, ведення ними спільного господарства, існування спільного бюджету, який формувався за рахунок коштів від підприємницької діяльності з продажу одягу та взуття, якою займався батько відповідача ОСОБА_3 за участі та допомоги позивачки.

З оглянутих в судовому засіданні фотографій вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вважали себе чоловіком та дружиною, спільно проживали мали взаємні права і обовязки "подружжя", мали спільний бюджет, спільно відпочивали тощо. Покази ОСОБА_1 про те, що вона мала намір зареєструвати шлюб з ОСОБА_3 та з цією метою були придбані весільні обручки підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7

З дослідженого в судовому засіданні паспорта позивачки, її пояснень, показів свідків та пояснень відповідача вбачається, що в період з березня 2004 року до листопада 2008 року коли ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_3 як подружжя, жоден з них не перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою третьою особою.

21 березня 2016 року ОСОБА_3 помер у віці 50 років, що підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про смерть серії І-ИД №201847 виданим 22 березня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Тернополю Тернопільського міськрайонного управління юстиції Тернопільської області.

До спадкового майна після смерті ОСОБА_3 належить зокрема і квартира АДРЕСА_3.

Відповідач, як єдиний спадкоємець за законом вчасно подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем її відкриття.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Таким чином, суд вважає, що позивачка має право предявити вимогу до сина ОСОБА_3, як єдиного спадкоємця померлого про встановлення факту проживання її з ОСОБА_3 однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з березня 2004 року до листопада 2008 року, оскільки від цього залежить подальша реалізації її прав на ? частину квартири, яку вона спільно набувала в період проживання з батьком відповідача.

Що стосується заперечень відповідача та його представника з того приводу, що сам факт спільного проживання позивачки з батьком відповідача ОСОБА_3 однією сімєю без реєстрації шлюбу не може бути підставою для визнання права спільної сумісної власності на набуте ними в цей період майно не заслуговують на увагу суду виходячи з наступного.

Суд приходить до висновку, що за час проживання ОСОБА_1 та батька відповідача - ОСОБА_3 однією сімєю в період з березня 2004 року по 2007 рік вони спільно будували квартиру, яка являла собою дворівневу квартиру мансардного типу №12 в будинку №3 по вул.Сагайдачного в м.Тернопіль. Будівельні роботи були закінчені у цей же період. В 2007- 2008 роках проводилися внутрішні та оздоблювальні роботи всередині квартири АДРЕСА_2.

Правовий аналіз статей 60,63,69,74 СК України та статей 328,331,368,372 ЦК України дає підстави суду зробити висновок про те, що обєкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, а так само за час спільного проживання особами, які проживають однією сімєю без реєстрації шлюбу, якщо цей обєкт набутий в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти, може бути визнаний обєктом права спільної сумісної власності подружжя та осіб, які проживають однією сімєю без реєстрації шлюбу із визначенням часток.

Отже, судом встановлено, що квартира АДРЕСА_3 була збудована спільними зусиллями та спільною працею в період проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 однією сімєю з березня 2004 року до листопада 2008 року мала всі ознаки незавершеної будівництвом квартири, оскільки була введена в експлуатацію пізніше і зареєстрована 13 березня 2013 року за ОСОБА_3 та може бути визнана обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 з ОСОБА_3 із визначенням часток.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Враховуючи викладені вище обставини в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними, а тому вони підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,60,88,212,213,215,256,293,294 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сімєю без реєстрації шлюбу задоволити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сімєю без реєстрації шлюбу з березня 2004 року до листопада 2008 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий :