АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/2359/16-ц 22-ц/774/242/К/17
Справа № 216/2359/16-ц Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 22ц/774/242/К/17 суддя Бутенко М.В.
Категорія № 34 (ІІІ ) Доповідач Бондар Я.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар: Євтодій К.С.

за участю: позивача -ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 09 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" ( ПАТ «УТСК») про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20 жовтня 2015 року, приблизно о 15.30 год, відповідач ОСОБА_2, керуючи належним йому автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по вул.. Каховській м. Кривого Рогу, допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, який на праві власності належить позивачу. В результаті зіткнення автомобілі отримали механічні ушкодження.Вина відповідача ОСОБА_2 у скоєні дорожньо-транспортної пригоди встановлена постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогувід 18 листопада 2015 року. Висновками експертного товарознавчого дослідження №Д10/04/16 від 13 квітня 2016 року матеріальна шкода, завдана власнику автомобіля «Деу » за реєстраційним номером НОМЕР_2 складає 29977,45 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 на час скоєння ДТПбула застрахована у ПАТ «УТСК». Позивачу страховою компанією в рахунок відшкодування матеріальної шкоди перераховано двома платежами 9394,79 грн., залишок невідшкодованої шкоди становить- 20582.66 грн., яку позивач просить суд стягнути із страхової компанії.

Посилаючись на те, що в результаті ДТП завдано моральну шкоду, ОСОБА_1Впросив суд стягнути її з відовідача ОСОБА_2,як винного у ДТПу розмірі 5000 грн., а також франшизу - 1000 грн.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 09 вересня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду -2 500 грн., франшизу - 1000 грн. Стягнуто на користь ОСОБА_1 з ПАТ «УТСК» різницю між сплаченою та фактичною матеріальною шкодою у сумі 20582.66 грн., вартість проведеної авто товарознавчої експертизи - 2 000 грн, та судові витрати 551,20 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ "Українська транспортна страхова компанія" посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, поставила питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про стягнення з ПАТ «УТСК» 14586,41 грн. та судові витрати пропорційно задоволеним вимогам.

Посилався на те, що розгляд справи відбувся без належного повідомлення представника відповідача, а також без вручення уточненої позовної заяви.

При визначені розміру матеріального збитку, судом не зменшено її розмір на 20% податку на додану вартість.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, та сторонами не заперечується, що відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 10.04.2009 року автомобіль НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_1 ( а.с.10).

Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогувід 18 листопада 2015 року встановлено, що 20 жовтня 2015 рокуо 15.30 год, ОСОБА_2, керуючи належним йому автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по вул.. Каховській м. Кривого Рогу, допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, який на праві власності належить позивачу. В результаті зіткнення автомобілі отримали механічні ушкодження. ( а.с.5).

Відповідно до страхового полісу №АІ/5400418 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідальність ОСОБА_2, застрахована в ПрАТ «УТСК» перед третіми особами за шкоду заподіяну майну у сумі 50000грн. ( а.с.6).

Висновком експертного товарознавчого дослідження №Д10/04/16 від 13 квітня 2016 року матеріальна шкода, завдана власнику автомобіля «Деу » за реєстраційним номером НОМЕР_2 складає 29977,45 грн. ( а.с.11-41). За отримання висновку позивачем сплачено 2000 грн., за квитанцією №005780 від 31.03.2016 року ( а.с.42).

Згідно квитанції від 07.04.2016 року та 08.04.2-16 р. ПрАТ «УТСК» на рахунок позивача перераховано кошти у розмірі 9394,79 грн. ( а.с.7,8).

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині стягнення спричиненої в ДТП шкоди зі страховика, в іншій частині не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Спір виник щодо наявності підстав для покладення на ПАТ «УТСК»обов'язку з відшкодування матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля «Деу» в результаті його пошкодження у ДТП у розмірі 20582,66 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та стягуючи на його користь з ПАТ «УТСК»матеріальну шкоду у розмірі 20582,66 грн. та витрати за проведення авто товарознавчого дослідження, суд першої інстанції дійшов висновку, що у зв'язку з пошкодженням в результаті ДТП належного позивачу автомобіля, йому завдано матеріальної шкоди, яку має компенсувати ПАТ «УТСК»в межах ліміту страхового відшкодування в порядку, визначеному п. 26.3 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 1166 ЦК України, факт завдання фізичній особі майнової шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З матеріалів справи видно, що дорожня транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено автомобіль позивача, сталася з вини водія автомобіля «Фольцваген» ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована ПАТ «УТСК», а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо покладення на страховика обов'язку з відшкодування власнику пошкодженого автомобіля ОСОБА_1 завданої шкоди за відрахуванням розміру франшизи у межах ліміту страхової суми.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач не надав доказів проведеного ремонту автомобіля, сума матеріального збитку підлягає зменшення на суму ПДВ, колегія суддів не приймає до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Матеріали справи не містять документального підтвердження факту ремонту позивачем пошкодженого автомобіля.

У п. 14 Постанови Пленуму «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року роз'яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з пунктом 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Податок на додану вартість (ПДВ) - це непрямий податок, який входить в ціну товарів (робіт, послуг) та сплачується покупцем, але його облік та перерахування до державного бюджету здійснює продавець.

При розрахунку збитків, експертом приймається до уваги вартість запчастин у офіційних представників пошкодженого автомобіля. У випадку придбання запчастин на пошкоджений автомобіль, позивач сплачував би вартість запчастин, зазначених у висновку експерта, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Як видно, з висновку експерта автотоварознавця № Д10/04/16 від 13 квітня 2016 pоку, внаслідок пошкодження автомобіля позивача в ДТП, йому завдано матеріальних збитків у сумі 29977,45 грн.

Дані про те, що до вказаної суми збитків, експертом було включено ПДВ, який підлягає сплаті при проведенні відновлювального ремонту особою, яка є його платником, у матеріалах справи відсутні. Розмір матеріальних збитків визначено експертом без урахування ПДВ на ремонтні роботи.

Зазначені в калькуляції 20%,на які в апеляційній скарзі посилається представник відповідача стосуються лише вартості запчастин, які сплачуються покупцем, та входять до складової вартості запчастини, та не стосуються ПДВ на виконання робіт по ремонту автомобіля.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача щодо невірного визначення судом розміру шкоди, яка має бути відшкодована страховиком.

Розмір матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню зі страховика визначено як різницю між визначеною експертом суми та франшизею та виплаченим добровільно розміром страхової виплати у сумі 9394,79 грн. ( 29977,45 грн - 1000 - 9394,79 =19582,66 грн.).

Витрати позивача ОСОБА_1 за проведення авто товарознавчого дослідження у розмірі 2000 грн., згідно квитанції №005780 від 31 березня 2016 року підлягають стягненню зі стаховой компанії, як майнові витрати.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 та ст.1166 ЦК України під майновою шкодою, завданою фізичній особі, яка підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала , маються на увазі втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням майна, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Як видно з матеріалів справи та позовної заяви, для обґрунтування позовних вимог про відшкодування майнової шкоди позивач замовив висновок експертного автотоварознавчого дослідження № Д10/04/16 від 13 квітня 2016 року, тобто поніс витрати, які знаходяться в причинному зв'язку із дорожньо - транспортною пригодою. Який було використано для обґрунтування розміру майнової шкоди та покладений в основу судового рішення, дані витрати за своєю правовою природою відносяться до майнових витрат пов'язаних з дорожньо - транспортною пригодою, а тому підлягають стягненню зі страхової компанії.

Колегія суддів вважає що процесуальне порушення судом першої інстанції належного повідомлення відповідача ПАТ «УТСК» про час та місце розгляду справи, знайшли своє підтвердження. Матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідача про розгляд справи 30 вересня 2016 року, а також надіслання копії уточненої позовної заяви. Однак, колегія суддів вважає, що ці порушення не можуть бути підставою для скасування законного рішення, оскільки вони не призвели до неправильного вирішення справи. Відповідач надавав письмові заперечення на позовну заяву. У доповненій позовній заяві позивач просив розподілити судові витрати зі сплати витрат за товарознавче дослідження порівну між відповідачами.

Фактично доводи, викладені в апеляційних скаргах, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

З урахуванням раніше сплаченого страхового відшкодування в добровільному порядку у сумі 9394,79 грн. та франшизи розмір матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню зі страховика становить 19582,66 грн.

Колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції вірно визначено правові відносини між сторонами, правильно застосовано норми законодавства, надано ним правову оцінку, проте невірно обраховано розмір страхового відшкодування, який підлягає стягненню, тому на підставі п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає зміні та зменшенню розмір стягнутої шкоди в межах страхового ліміту з 20582,66 грн. до 19582,66 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314-316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" - задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 09 вересня 2016 року змінити в частині стягнутої судом з Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" на користь ОСОБА_1 розміру матеріальної шкоди зменшивши її з 20582,66 грн. до 19582,66 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: А.П. Барильська

В.П. Зубакова