Справа № 520/4804/15-ц
Провадження № 2/520/1546/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2017 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Луняченка В.О. ,

при секретарі Нефедової Г.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ПАТ КБ « Аваль» про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 03.04.2015 року звернувся ОСОБА_2 з позовними вимогами про поділ спільного майна подружжя шляхом виділу йому у власність ? частки квартири АДРЕСА_1, та виділу відповідачки у власність іншої ? частки вказаної квартири.

У судовому засіданні позивач, та його представник ОСОБА_4, позов підтримали у повному обсязі та просили задовольнити, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що у період шлюбу з ОСОБА_3, за спільні кошти, була придбана квартира АДРЕСА_1, яка згідно норм Сімейного кодексу України є спільним майном подружжя та підлягає розподілу у рівних частках.

Відповідач та її представник ОСОБА_5, у судовому засіданні позовні вимоги не визнавали, та заперечували проти задоволення позову, пояснюючи що зазначена квартира була придбана за особисті кошти ОСОБА_6О, частина з яких була позичена у матері відповідачки ОСОБА_7, а інша частина отримана у вигляді кредитних коштів за договором кредиту.

Тривалість розгляду справи обумовлена тим, що позовна заява спочатку була повернута позивачеві ухвалою суду від 27.04.2015 року, яка скасована 29.07.2015 року ухвалою апеляційного суду Одеської області, після призначення справи до розгляду забезпечувались докази по справі, а потім на підставі рішення зборів судів від 29.11.2016 року, було призначено повторний розподіл справи 02.12.2016 року, у звязку із зміною спеціалізації головуючого по справі.

Як встановлено у судовому засіданні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 27.08.2004 року до розірвання рішенням суду від 30.05.2014 року.

У період шлюбу на імя ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу №3722 від 29.07.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_1 була придбана квартира №16 по вул. проспект Академіка Глушка, будинок 18а в м. Одесі.

Зазначені обставини визнані сторонами у судовому засіданні, а тому не підлягають додатковому доведенню відповідно до вимог ч.1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України ( далі ЦПК).

У відповідності до витягу з реєстрації права власності на нерухоме майно №7942072 від 02.08.2005 року/ реєстраційний номер:11526603 у КП « МБТІ та РОН» м. Одеси та витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів №1292004 від 29.07.2005 року, реєстраційний номер:742516, сформованим приватним нотаріус ОСОБА_1, власником вищезазначеної квартири зареєстрована ОСОБА_3.

Правовідносини, які повязані з розподілом майна подружжя, врегульовані Сімейним кодексом України ( набрав чинності з 01.01.2004 року) далі СК, а також Цивільним кодексом України ( набрав чинності з 01.01.2004 року) далі ЦК.

Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Обєктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 ЦК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України ( ч.1 ст. 57 СК ).

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. (Постанова Верховного суду України від 01.07.2015 р. справа № 6-612цс15 та від 16.12.2015 р. справа № 6-2641цс15).

Таким чином, для встановлення того, чи є придбане за час шлюбу майно спільною власністю подружжя суд повинен встановити правову природу коштів, за яки була придбане майно.

В даному випадку відповідач, та її представник, вважаючи, що спірна квартира були придбана під час шлюбу за особисті кошти дружини, доводили у судовому засіданні що квартира купувалась частково за кошти, яки відповідач отримала від своєї матері ОСОБА_7, надавши в якості доказів розписку від 29.07.2005 року, згідно якої ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_7 43000 доларів США для придбання квартири ( а/с 168), та пояснення свідка ОСОБА_7, яка у судовому засіданні 28.02.2017 року підтвердила, що надала кошти для придбання квартири своєї доньки , отримавши відповідну розписку про зобовязання доньки повернути кошти; а також за кошти отримані згідно кредитному договору №014/0054/74/33763 від 29.07.2005 року, відповідно до якого ОСОБА_3 отримала кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 15000 доларів США ( а/с 77), та в якості забезпечення кредитного договору уклала 03.08.2005 року іпотечний договір, згідно якого предметом іпотеки є спірна квартира (а/с 81).

Однак зазначені докази, на думку суду, не є підтвердженням того, що вказані кошти є особистою власністю ОСОБА_3, а навпаки, підтверджують їх статус як спільних коштів подружжя: так ОСОБА_7 передала кошти доньки на підставі укладеного договору позики, підтвердженням чого є розписка, в якої зазначена розмір коштів та підстава їх необхідності. В розписки не зазначена що кошти передаються для придбання особистої приватної власності. Таким чином, згідно даного договору у ОСОБА_7 виникає право вимоги повернення коштів, яки витрачені на сімейні обставини, у солідарному порядку з подружжя.

При укладені кредитного договору не зазначено, що він укладений для придбання квартири, а згідно іпотечного договору статус квартири, самою, відповідачкою і банком визначено як спільне майно подружжя, про що свідчить п.1.7 Іпотечного договору, в якому спірна квартира передана в іпотеку за згодою чоловіка ОСОБА_2.

Факт сплати особисто ОСОБА_7 заборгованості по кредитному договору, не є підтвердженням правового статусу квартири, а лише того, що мати добровільно, не являючись поручителем, сплачує наявну заборгованість доньки.

Одночасно суд, приймає до уваги, що на протязі майже одинадцяти років після придбання квартири ОСОБА_3, якщо вважає, що квартири придбана за її власні кошти не зверталась із вимогами про встановлення статусу майна як особистої власності, а не зверненням із пропозицією про укладення договору а ні до суду.

У відповідності до п.25 постанови пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», судам розяснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права

спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК , за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх

спільній частковій власності.

В даному випадку сторони не досягли згоди стосовно оцінки вартості майна, та не вносили до депозитного рахунку суду грошової кошти, тому суд, вважає необхідним про розподілі квартири, яка згідно встановлених обставин є спільним майном подружжя, визнати ідеальні частки подружжя, яки згідно вимог ч.1 ст. 70 СК вважаються рівними та залишити майно у спільний часткової власності.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.3, 7, 8, 10, 11, 15, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ПАТ КБ « Аваль» про поділ спільного майна подружжя квартири АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_2 ( ІПН НОМЕР_1) право власності на 1/2 частку квартири №16 по вул. проспект Академіка Глушка, 18а в м. Одесі.

Визнати за ОСОБА_3 ( ІПН НОМЕР_2) право власності на 1/2 частку квартири №16 по вул. проспект Академіка Глушка, 18а в м. Одесі.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Луняченко В. О.