Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №332/1450/16 Головуючий у 1 інстанції Сінєльнік Р.В.
Провадження № 22-ц/778/236/17 Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Дзярука М.П.,

Суддів: Крилової О.В.

ОСОБА_2,

за участі секретаря: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2016 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

В позові зазначало, що 27.06.2007 р. між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № ZPO0AE00000463, відповідно до якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 25604,77 доларів США. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_4 станом на 29.02.2016 року має заборгованість 73234,70 доларів США. Від цієї суми віднімається сума заборгованості у розмірі 21426,10 доларів США, яка була стягнута за рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27.04.2012р., різниця становить 51808,60 доларів США, що за курсом НБУ від 29.02.2016р. становить 1401422,63 грн.

Посилаючись на викладені обставини, просило суд стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № ZPO0AE00000463 від 27.06.2007 року у сумі 51808,60 доларів США, що за курсом 27.05 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.02.2016 року складає 1401422,63 грн. та понесені судові витрати.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 27.06.2007 року між сторонами укладено кредитний договір згідно якого відповідач отримав кредит на суму 25 604,77 доларів США на термін до 27.06.2012 року.

Своїх зобовязань за кредитним договором відповідач не виконував належним чином внаслідок чого виникла заборгованість по кредитному договору станом на 29.02.2016р. на загальну суму 73 234,70 доларів США, яка складається з: 14 793,73 дол. США заборгованості за кредитом; 16 044,52 дол. США заборгованості по процентам за користування кредитом; 913,11 дол. США заборгованості по комісії та 41 483,34 дол. США пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2012 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в розмірі 21 426,10 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 15.09.2011р. становить 170 787,44 грн., та яка складається з: 14 793,73 доларів США заборгованості за кредитом, 4 284,62 доларів США заборгованості по відсоткам, 636,41 доларів США заборгованості по комісії, а також 1 711,34 доларів США пені.

Зазначена сума була вирахувана з загальної суми заборгованості і позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 51 808,60 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 29.02.2016р. становить 1 401 422,63 грн. і складається з заборгованості по процентам, комісії та пені.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості з позичальника.

Однак з даним висновком суду першої інстанції не може повністю погодитись зважаючи на наступне.

Згідно із ст.ст.526,527 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. При цьому боржник зобовязаний виконати свій обовязок.

У відповідності ст.ст.610,611,612 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно дост.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Заст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу вимоги якої не звільняють боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (далі по тексту - Постанова Пленуму) наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526,599 ЦК.

Як вбачається з матеріалів справи після ухвалення Заводським районним судом м. Запоріжжя рішення від 27.04.2012р. відповідачем заборгованість по кредитному договору не сплачувалась.

Таким чином, банк має право на стягнення заборгованості в період після 27.04.2012 року за порушення виконання зобов'язань.

Суд першої інстанції, застосовуючи позовну давність, не звернув увагу на те, що сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі цього договору. За змістом ч. 3 ст.254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. ч. 1,3ст.264 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст.261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст.261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Суд першої інстанції, при цьому, не врахував, що відповідно до п. 3.4 кредитного договору нарахування відсотків здійснюється в останню дату сплати відсотків, при цьому відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом - 360 днів у році. Відсотки розраховуються щомісяця, за період з першої дати поточного періоду сплати включно. Дата погашення кредиту в розрахунок не включається. Повне погашення відсотків здійснюється не пізніше дня повного погашення суми кредиту.

Крім того, за змістом п. 5.1 кредитного договору він діє в обсязі виданих позичальникові коштів до повного виконання зобов'язань за цим договором.

Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За ч. 1 ст.1048 ЦК України, Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Оскільки умовами кредитного договору установлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, і при порушенні погашення чергового платежу подальше нарахування не припиняється і обов'язкові до сплати платежі продовжують нараховуватися на прострочену заборгованість за кредитом до моменту його погашення.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов»язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року № 6-249цс15 та правовий висновок від 29.06.2016 року №6-1188цс16 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Враховуючи те, що відповідачем було подано заяву про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку що позов ПАТ КБ ПриватБанку підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь банку підлягають стягненню заборгованість за користування коштами за період з 09.05.2013 по 29.02.2016 року нарахованих відсотків та пеня за період 09.05.2015 року по 29.02.2016 року.

Зазначена сума відповідно до розрахунку позивача за період з 09.05.2013 року по 29.02.2015 року нарахованих відсотків складає 10 574,26 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 29.02.2016 року становить 286 033,73 грн., та пеня за період з 09.05.2015р. по 29.02.2016р. складає 8 962,12 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 29.02.2016 року становить 242 425,35 грн.

Зазначені суми (складові заборгованості) нараховані в межах позовної давності, а тому вимоги позивача про їх стягнення є обґрунтованими. Оскільки інші суми нараховані поза межами строків позовної давності, то такі стягненню не підлягають.

За таких обставин рішення суду першої інстанції, відповідно до приписів п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по даній справі нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до правила ч.1 ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 16 647,01 грн., понесені банком на сплату судового збору.

Керуючись ст.303,307, 309 313, 316,317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2016 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №ZPO0AE00000463 від 27.06.2007р. у розмірі 19 536,38 доларів США, що за курсом 27.05 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.02.2016 року складає 528 459,08 грн., яка складається з заборгованості по відсоткам за період з 09.05.2013р. по 29.02.2016р. у розмірі 286 033,73 грн. і пені за період з 09.05.2015р. по 29.02.2016р. у розмірі 242 425,35 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 16 647,01 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: