Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2017 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Лаптєва М.В.

при секретарі Куцик Н.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 5 Слов'янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Содовий завод» про стягнення індексації заробітної плати та середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И В:

До Словянського міськрайонного суду звернулася ОСОБА_1 з уточненим в ході судового розгляду справи позовом до ВАТ «Содовий завод» про стягнення індексації заробітної плати та середнього заробітку. Дана позовна заява мотивована тим, що позивач працювала на ВАТ «Содовий завод» з 06 серпня 1973 року по 29 жовтня 2001 року.

При звільнені з підприємства відповідач не провів з нею повного розрахунку.

Згідно посвідчення виданого на підставі рішення комісії по трудовим спорам від 17.01.2002 року вирішено стягнути з ВАТ «Содовий завод» на користь позивачки заборгованість по заробітній платі в сумі 3715 грн. 72 коп.

У звязку з наведеним позивач ставить питання про стягнення з відповідача суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та вважає, що відповідач повинен виплатити на її користь індексацію заробітної плати.

До судового засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася, надала до суду заяву, відповідно до якої просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги просила задовольнити.

Представник відповідача - Відкритого Акціонерного Товариства «Содовий завод» про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України. 14.02.2017 року та 20.02.2017 року до суду від відповідача надійшли заяви, в якій просять розглянути справу без участі представника ВАТ «Содовий завод». Відповідно до заяв, позовні вимоги ВАТ «Содовий завод» не визнає у повному обсязі. Будь-яке збільшення суми у ліквідаційної процедури по справі № 5/174Б про банкрутство ВАТ «Содовий завод» в частині застосування КЗпП України та інших нормативно-правових актів прийнятих до набрання чинності Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не можуть суперечити вищевказаному Закону України (ч. 2 ст. 23 розділу VII Прикінцевих положень Закону № 2343-ХІІ від 14.05.1992 року, ч. 1 ст. 38 Закону № 4212-VI від 22.10.2011 року «у банкрута не виникають ніяких додаткових зобовязань»). Тому ВАТ «Содовий завод» не може визнавати компенсації та інші додаткові вимоги крім основних заборгованостей по заробітній платі, яка на момент відкриття ліквідаційної процедури рахується за даними бухгалтерського обліку. Ліквідатор за законом не може збільшити реєстр кредиторів, які з моменту затвердження господарським судом не змінюються. Будь-які зміни сум у ліквідаційній процедурі не передбачені. Отже, ВАТ «Содовий завод» може визнати тільки дійсні вимоги, які можуть бути погашені на підставі ст. 31 (черговість задоволення вимог кредиторів) вказаного закону після проведення аукціону. На підставі викладеного, крім дійсної заробітної плати всі інші вимоги ВАТ «Содовий завод», який знаходиться в ліквідаційній процедурі, не визнає за законом.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 працювала на ВАТ «Содовий завод» з 06 серпня 1973 року по 29 жовтня 2001 року.

При звільнені з підприємства відповідач не провів з нею повного розрахунку.

Згідно посвідчення виданого на підставі рішення комісії по трудовим спорам від 17.01.2002 року вирішено стягнути з ВАТ «Содовий завод» на користь позивачки заборгованість по заробітній платі в сумі 3715 грн. 72 коп.

На теперішній час належні позивачці суми не виплачені.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів та послуг; індекс споживчих цінпоказник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання; поріг індексаціївелична індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Статтею 2 цього Закону передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривні на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці ( грошове забезпечення).

Закон України «Про оплату праці» визначає економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання (далі - підприємства), а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати.

Саме цим законом визначені гарантії держави в сфері виробництва оплати праці працюючих громадян.

Статтею 33 Закону України «Про оплату праці», яка міститься у главі закону «Права працівника на оплату праці та їх захист» визначається, що у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством

Право на своєчасне одержання винагороди за працю (ст. 43 Конституції України) захищається законом.

Згідно із ч.6 ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року за № 1078, індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка.

Така ж підстава для проведення індексації зазначена у статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», відповідно до якої, обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доході населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті ( 101 відсоток ). Підвищення грошових доходів населення у звязку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Рішенням Конституційного Суду України у справі № 1-18/2013 від 15 жовтня 2013 року№ 9-рп/2013, визнано, що в аспекті конституційного звернення положеннячастини другої статті 233 Кодексу законів про працю Українислід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

За розясненнями п. 22. Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24 грудня 1999 року у справах, пов'язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв'язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що: індексація заробітної плати провадиться згідно зі ст. 33 Закону (108/95-ВР) в період між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до Закону "Про індексацію грошових доходів населення" (1282-12) і тих положень Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 1998 р. N 663 (663-98-п) (з внесеними змінами та доповненнями), котрі йому відповідають, підприємством, установою чи організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив 105 відсотків (величину порога індексації).

За наявності зазначених умов у тому ж порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення. Наприклад, коли воно мало бути виконано до січня 1998 р.,

то він і є місяцем, з якого обчислюється (береться за 100 відсотків) величина порога індексації. Спір із цього приводу розглядається судом за заявою стягувача в позовному провадженні.

Виходячи із аналізу чинного законодавства та самої суті поняття індексації грошових доходів населення, слід дійти до висновку, що індексація заробітної плати - є гарантією держави в сфері виробництваоплати праціпрацюючих громадян, яка включає в себе заходи щодо підвищення реального її змісту, за якою держава шляхом встановлення імперативних норм(обовязковість індексації заробітної плати) гарантує працюючим громадянам що їх заробітна плата на момент її виплати не призведе до втрати їх купівельної спроможності.

Виходячи саме із такої правової природи індексації заробітної плати, у п. 22. Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24 грудня 1999 року, висловлена думка що індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення.

З огляду на викладене, враховуючи правову природу індексації заробітної плати як гарантії держави в сфері виробництваоплати праціпрацюючих громадян, яка включає в себе заходи щодо підвищення реального її змісту, слід дійти до висновку, що заробітна плата повинна бути виплачена установою чи організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив величину порога індексації, визначену законом, також і звільненому працівникові у разі несвоєчасної її виплати.

Як встановлено у судовому засіданні заборгованість по заробітній платі стягнута на підставі посвідчення комісії по трудовим спорам від 17.01.2002 року, позивачці виплачена відповідачем не була, нарахування та виплата індексації не проведена.

Таким чином, належна позивачці заробітна плата у розмірі 3715 грн. 72 коп. підлягає індексації.

Суд погоджується з розрахунком індексації наданим позивачем, який міститься у позовній заяві, оскільки він здійснений згідно вимог чинного законодавства та не суперечить іншим фактичним доказам встановленим по справі.

Так, з розрахунку індексації заробітної плати за період з 01 лютого 2002 року по 20 січня 2017 року (згідно меж заявлених та підтриманих позовних вимог) видно, що індексація суми складає: 3715 грн. 72 коп. грн. х 442,98 % / 100% = 16 459 грн. 90 грн.

Даний розрахунок є обґрунтованим, тому позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення індексації заробітної плати підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа. Організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом встановлено розрахунок при звільненні з позивачкою в той день зроблений не був.

Вирішуючи питання стосовно виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд виходить з наступного.

З ч.6, ч.7 ст. 12 зазначеного Закону вбачається, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян, авторської винагороди, на невикористані та своєчасно не повернуті кошти Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів, що здійснюється боржником у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону, або керуючим санацією згідно з планом санації, затвердженим господарським судом, або ліквідатором у ліквідаційній процедурі в порядку черговості, встановленому статтею 31 цього Закону. Дія мораторію припиняється з дня припинення провадження у справі про банкрутство.

Разом з тим, у трудових правовідносинах такі поняття як зобов'язання, неустойка чи інша санкція за невиконання зобов'язання не застосовується, такі терміни використовуються у низці статей Цивільного та Господарського кодексів України.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір із приводу порушення ВАТ «Содовий завод» законодавства про оплату праці з передбачених ст.ст.116,117 КЗпП України підстав.

Норми трудового права ч.1 ст.116, ст.117 КЗпП України структурно віднесені до розділу V11 «Оплата праці» зазначеного Кодексу.

За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку.

Разом з тим, суд вважає що спір про стягнення середнього заробітку за весь час затримки є спором про стягнення заробітної плати.

Оскільки передбачене ст.117 КЗпП України стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не є санкцією в розумінні Закону, то спір про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку є спором про стягнення заробітної плати, та ці виплати входять до переліку зобов'язань, на які не поширюється дія мораторію відповідно до

Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

У відповідності до ст.117 КЗпП України передбачена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП. При відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п.2 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»від 08.02.1995р., середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки, виданої ВАТ «Содовий завод» № 13-5403 від 25.01.2016 року, середній заробіток ОСОБА_2 за два останніх місяці роботи складає 84 грн. 62 грн.

Як роз'яснено у п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»№13 від 24.12.1999р., не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Суд погоджується з розрахунком середнього заробітку наданим позивачкою, оскільки він здійснений згідно вимог чинного законодавства та не суперечить іншим фактичним доказам встановленим по справі.

При цьому суд враховує, що цей розрахунок зроблений відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Вираховуючи середній заробіток, суд виходив із довідки про заробітну плату та середнього заробітку за два останні місяці роботи (середньоденна заробітна плата) 3 грн. 76 коп. х 4087 робочих днів = 15 367 грн. 12 коп.

Виходячи з встановлених по справі обставин, наведених законодавчих норм права та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку підлягають задоволенню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Виходячи з цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати, а саме судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 27, 59, 60, 61, 88, 192, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 117, 237-1 КЗпП України, ст. 23 ЦК України, Законом України «Про оплату праці»,Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», Законом України «Про судовий збір», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Содовий завод» про стягнення індексації заробітної плати та середнього заробітку - задовольнити.

Стягнути з Відкритого Акціонерного Товариства «Содовий завод», яке розташоване за адресою: 84100 Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Світлодарська, б. 91, р/р 263103 у АК ПІБ, МФО 334561, , на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 індексацію заробітної плати у розмірі 16 459 грн. 90 коп.

Стягнути з Відкритого Акціонерного Товариства «Содовий завод», яке розташоване за адресою: 84100 Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Світлодарська, б. 91, р/р 263103 у АК ПІБ, МФО 334561, , на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 15 367 грн. 12 коп.

Стягнути з Відкритого Акціонерного Товариства «Содовий завод», яке розташоване за адресою: 84100 Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Світлодарська, б. 91, р/р 263103 у АК ПІБ, МФО 334561, , судовий збір на користь держави у розмірі 640 грн. 00 коп. на доходний рахунок № 3075, банк отримувача ГУДКСУ у Донецькій області, МФО 834016, КОД ЄДРПОУ (банку) 37803368, код ЄДРПОУ (суду) 26503448, код класифікації доходів бюджету 22030001, отримувач УК /Словянськ/22030001.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_3