УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/2182/17

Провадження № 2-н/638/392/17

10.03.2017 року м. Харків

Суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Хайкін В.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Теплоенергомонтаж» про видачу судового наказу щодо вимог про стягнення заборгованості коштів, виданих на відрядження або під звіт, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 13.02.2017 року звернулося до Дзержинського районного суду м. Харкова із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Теплоенергомонтаж» заборгованості коштів, виданих на відрядження або під звіт.

Згідно пункту 1 частини 3 статті 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо заявлено вимогу, не передбачену статтею 96 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 1 статті 96 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Частиною 2 статті 2 цього Закону встановлено, що додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Пунктом 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових).

Згідно з пунктом 3.15 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713, до фонду оплати праці не належать витрати на відрядження: добові (у повному обсязі), вартість проїзду, витрати на наймання житлового приміщення.

Таким чином, витрати на відрядження не відносяться до фонду заробітної плати. Таку позицію зайняв Верховний суд України у справах №6-16282вов08 (ухвала від 25 грудня 2008 року), №6-17656св08 (ухвала від 4 лютого 2009 року).

У зв'язку з викладеним вище, відсутні підстави для прийняття заяви про видачу судового наказу.

Відповідно до частини 2 статті 101 ЦПК України, відмова у прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 100 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

У прийнятті заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Теплоенергомонтаж» про видачу судового наказу щодо вимог про стягнення заборгованості коштів, виданих на відрядження або під звіт - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд міста Харкова в 5-денний строк з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: