Придніпровський районний суд м.Черкаси
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 711/4912/17

Номер провадження2/711/1803/17

18 вересня 2017 року

Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючий суддя: Дунаєв С.О.,

при секретарі: Нарадько Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь суму коштів в розмірі 4000грн в якості відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття її квартири водою, з яких 2500грн матеріальна шкода, 1500грн - компенсація завданої моральної шкоди. Під час розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги і на відшкодування матеріальної шкоди просила стягнути суму коштів в розмірі 13170грн.

В обґрунтування позову зазначено, що залиття квартири відбулось через виток води із зєднання труб водовідведення в квартирі відповідача, яка розміщена поверхом вище над квартирою позивача.

Відповідач заперечила проти позову, посилаючись на недоведеність її вини у заподіянні шкоди та необґрунтованість розміру збитків, завданих позивачу.

В судовому засіданні позивач підтримала позов та просила його задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні пояснила, що позивач має упереджене ставлення до неї і протягом всього часу, який вона проживає в будинку, висуває необґрунтовані зауваження з приводу різних обставин щодо користування житловим помешканням. Зауважила, що в її квартирі періодично здійснюється ремонт і заміна труб водопостачання та водовідведення, а тому ніякого затоплення не могло бути. Вважає, що за рахунок цього позову позивач намагається звести рахунки з нею по інших зобовязаннях. Просила відмовити у позові в повному обсязі.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, дослідивши надані суду письмові докази, проаналізувавши та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Позивач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1. Зазначена квартира знаходиться на першому поверсі п'ятиповерхового будинку.

Відповідач є власником квартири №65 в цьому будинку і її квартира знаходиться поверхом вище над квартирою позивача.

На початку травня 2017р. відповідач здійснювала роботи по заміні кранів на трубах водопостачання.

Зазначені обставини справи сторони визнають, а тому на підставі ч.1 ст.61 ЦПК суд вважає їх доведеними.

11.05.2017р. за зверненням позивача комісією КП «Придніпровська СУБ» було складено акт, яким встановлено, що в квартирі позивача в приміщенні кухні на стелі в кутку біля стіни, яка межує з кімнатою санвузла, наявні сліди протікання води (мокра пляма з відшаруванням клейового фарбування розміром близько 0,2кв.м). Цією ж комісією було обстежено квартиру відповідача, де в приміщенні санвузлу було виявлено крапельну течію води з-під сіфону ванної /а.с.4/.

В добровільному порядку відповідач відмовляється відшкодовувати позивачеві вартість відновлювального ремонту для приведення квартири останньої в нормальний технічний стан.

За таких обставин позивач вимагає стягнути з відповідача сума коштів для здійснення відновлювального ремонту та усунення слідів протікання води в її квартирі, а також кошти на відшкодування моральної шкоди.

Тож спір між сторонами виник з правовідносин про відшкодування шкоди, що регулюється положеннями Цивільного кодексу України (далі ЦК).

Статтею 1166 ЦК передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Правовий аналіз зазначеної норми свідчить, що юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний звязок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

При цьому особливістю регулювання таких відносин є презумпція винуватості, оскільки обовязок довести відсутність вини у завданні шкоди покладається саме на особу, яка завдала шкоди або має нести відповідальність за її завдання.

Відповідно до ст.319 ЦК власність зобов'язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

Статтею 151 Житлового кодексу передбачено, що громадяни, які мають в приватній власності жилу квартиру, зобов'язані забезпечувати її схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт. Безгосподарне утримання квартири тягне за собою наслідки, передбачені ЦК.

Визначаючи наявність факту затоплення квартири суд виходить з того, що цей факт підтверджується актом, складеним комісією КП «Придніпровська СУБ». При цьому суд зауважує, що такий акт відповідає вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005р. №76 (далі Правила). Доводи відповідача, що такий акт складався у її відсутність не спростовують його змісту та достовірності, оскільки сторони не заперечують, що він складався в присутності представника власника квартири №65. Будь-яких обставин на спростування достовірності відомостей, викладених в даному акті, судом не встановлено, а відтак суд вважає такий доказ належним і допустимим.

Таким чином, суд вважає доведеним, що залиття квартири позивача відбувалось з причин незабезпечення відповідачем цілісності елементів водовідведення в своїй квартирі.

Посилання відповідачки щодо недоведеності її вини суд не приймає, оскільки всупереч вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК, не дивлячись на неодноразові розяснення суду зазначених обовязків, відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності її вини у несправності елементів водовідведення в її квартирі, внаслідок чого відбувається протікання води. Тож з огляду на положення ст.319, ч.2 ст.1166 ЦК саме відповідач, як власник квартири, несе відповідальність за завдану позивачу шкоду.

Визначаючи розмір завданих позивачу збитків, суд звертає увагу, що сторони вільні у наданні суду доказів в обґрунтування своїх вимог або заперечень. В обґрунтування розміру витрат на проведення відновлювального ремонту позивачем наданий розрахунок від 30.08.2017р., який складений ФОП ОСОБА_5.

Надаючи оцінку такому доказу з точки зору його належності, допустимості та об'єктивності суд виходить з того, що він складений особою, яка займається діяльністю у сфері будівельно-технічних робіт, а відтак викладені в ньому дані суд бере до уваги. Натомість зазначений розрахунок включає в себе вартість будівельних матеріалів та робіт з проведення ремонту двох кімнат (кухня і коридор).

Як встановлено судом протікання води мало місце лише в кухні, оскільки тільки там були наявні мокрі сліди. Наявність пошкоджень стелі і стін в інших місцях не може привязуватись до протікання, яке виявлено в квартирі відповідача, через відсутність доказів про обставин їх виникнення та причинний зв'язок з виявленим 11.05.2017р. протіканням води. Отже відповідач має нести відповідальність виключно за майнову шкоду, яка зафіксована актом обстеження від 11.05.2017р..

Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Беручи до уваги вартість будівельних матеріалів та ремонтних робіт, зазначених у наданому позивачем розрахунку, вартість відновлювальних робіт 1кв.м поверхні складає 439грн. З урахуванням того, що ремонт окремої частини стелі не може бути конкретно здійснений в куті площею 0,2кв.м. і безпосередньо пов'язаний із необхідністю часткового пофарбування всієї стелі на кухні (5кв.м), то розмір відшкодування необхідно визначити на рівні 700грн, що умовно дорівнює вартості відновлювального ремонту 1кв.м площі та вартості робіт з пофарбування інших 4кв.м. стелі.

Таким чином, загальний розмір матеріальних збитків, завданих позивачу, внаслідок залиття його квартири станом на момент розгляду справи складає 700грн і підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Стосовно вимог про відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як вбачається з матеріалів справи моральна шкода, завдана позивачеві полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку із пошкодженням належного їй майна, а тому підлягає відшкодуванню.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Позивач визначила розмір завданої їй моральної шкоди в розмірі 1500грн, проте всупереч ч.1, 3 ст.60 ЦПК не обґрунтувала підстав, з яких виходила при визначенні такого розміру, та не надала суду відповідних доказів на підтвердження таких підстав. Отже, визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодування позивачеві з боку відповідача, суд враховує обставини події затоплення квартири, поведінку сторін, ступень вини відповідача у настанні події затоплення та наслідків, до яких це призвело, ступень душевних страждань позивача та її поведінку. З урахуванням зазначених обставин справи, принципів розумності і справедливості, суд вважає, що позивачеві за рахунок відповідача підлягає відшкодуванню моральна шкода в розмірі 500грн.

За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат суд зауважує наступне.

Звертаючись до суду позивач сплатила судовий збір в розмірі 1280грн. При цьому ціна позову за первинними вимогами складала 4000грн. Отже відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання такого позову, на момент його надходження до суду, підлягав сплаті судовий збір в розмірі 640грн. Отже при зверненні до суду позивачем було надмірно сплачено судового збору на суму 640грн, а тому на підставі п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» зазначена сума судового збору підлягає поверненню позивачеві, оскільки нею заявлене відповідне клопотання в усному порядку.

Щодо розподілу між сторонами судових витрат, які складаються з судового збору в розмірі 640грн, то на підставі ч.1 ст.88 ЦПК, з огляду на принцип пропорційності відшкодування судових витрат частині позовних вимог, які підлягають задоволенню, то позивачеві має бути відшкодовано за рахунок відповідачки судові витрати в розмірі 192грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.7, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 Цивільно-процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 700грн в якості відшкодування матеріальної шкоди та 500грн моральної шкоди, тобто усього 1200 (одна тисяча двісті)гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування судових витрат суму коштів в розмірі 192 (сто девяносто дві)гривні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повернути на користь ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, за рахунок коштів Державного бюджету України суму судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок)грн, сплаченого за квитанцією №0.0.790058687.1 від 20 червня 2017 року у Публічному акціонерному товаристві «ПРИВАТБАНК».

Рішення може бути оскаржене особами, які брали участь у справі, шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд міста Черкаси. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий: ОСОБА_6