УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2017 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого -судді - Сенаторова В.М.,

при секретарі - Явнюк К.Р.,

за участю представників - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові заяву Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про застосування наслідків недійсності правочину по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" про визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ :

23.12.2016 року ОСОБА_3 звернувся до Київського районного суду м. Харкова із позовом до Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" про визнання кредитного договору №159Ф-АК 400 від 14.08.2008 року недійсним.

Представник ПАТ "ВТБ Банк" звернувся до суду із заявою про застосування наслідків недійсності правочину, передбачених ч. 1 ст. 216 ЦКУ, яку у судовому засіданні уточнив та просив накласти арешт на рухоме заставлене майно, що є предметом договору застави № 159 Ф-АК-400/z1 від 14.08.2008 р/: а/м Scoda Oktavia A5 Elegans, 2008 року випуску, колір - чорний, номер шасі - ТМВВА41Z18В157594, легковий комбі, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить заставодавцю на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію ТЗ РСА №923594, виданого ВРЕР № 1 ГУМВСУ Харків 14 серпня 2008 року, посилаючись на положення ст. 1057-1 ЦПК України, просив у випадку задоволення позовних вимог та визнання недійсними договору кредиту - задовольнити його заяву.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання про накладення арешту.

Дослідивши матеріали цивільної справи, надавши оцінку поданим доказам, поясненням учасників судового процесу, та подане клопотання про накладення арешту, суд вважає, що воно не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобов'язань» Цивільний кодекс України доповнено статтею 1057-1, пунктом 5 якої передбачено, що, визнаючи недійсним договір застави, який забезпечував виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором, суд за заявою кредитодавця накладає арешт на майно, яке було предметом застави.

Така норма закону врегульовує питання правових наслідків недійсності правочину та не передбачає завчасного накладення арешту на майно, яке було предметом застави до винесення судом рішення про недійсність договору іпотеки.

Відповідно до ч. 1 II Розділу Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобов'язань», цей Закон набуває чинності з наступного дня його опублікування, тобто з 04 листопада 2012 року.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Зазначене правило, закріплене і в ст. 58 Конституції України, за якою закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, що однозначно розуміється як початок дії закону з моменту набрання ним чинності і припинення з утратою чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Конституційний Суд України Рішенням від 9 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 конкретизував зазначений принцип, указавши, що положення частини першої статті 58 Конституції України щодо «незворотності» дії законів та інших нормативно-правових актів необхідно розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).

Отже, застосовувати правові наслідки недійсності правочинів у тому порядку, що визначено положенням ст. 1057-1 ЦК України можливо тільки до тих правовідносин, які виникли на підставі договору, який був укладений після набрання чинності цієї статті, тобто після 04 листопада 2012 року.

Вказана правова позиція відповідає, зокрема і позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладеній в ухвалі від 30 березня 2016 року у справі № 6-26822ск15.

Оскільки договірні відносини між сторонами виникли до набрання чинності вказаного вище Закону та взагалі рішення щодо визнання недійсними оскаржуваних договір по суті не прийнято, тому передбачений ст. 1057-1 ч. 5 ЦК України арешт у даній справі не може бути застосований, а у задоволенні заяви Банку необхідно відмовити.

Таким чином, враховуючи наведене, суд вважає, що заява представника Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про застосування наслідків недійсності правочину по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" про визнання кредитного договору недійсним, не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 58 Конституції України, ст. 1057-1 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 209, 210, 293 Цивільно-процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про застосування наслідків недійсності правочину по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" про визнання кредитного договору недійсним -відмовити.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя -