Справа № 462/6642/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2017 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого - судді Колодяжного С.Ю.

з участю секретаря Обертас Н.М.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Залізничний відділ державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про зняття арешту з нерухомого майна та визнання права власності на квартиру,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом про зняття арешту з нерухомого майна - квартири №36 на вул. Патона, 4/2 у м.Львові, накладеного в межах виконавчого провадження та визнання за ним права власності на вказану квартиру. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що 17.03.2011 року Залізничним районним судом м.Львова постановлено ухвалу про визнання мирової угоди, за якою його син ОСОБА_3 зобовязався перерахувати ОСОБА_4 грошову компенсацію за ? частки у праві власності квартири за №36 в будинку №4/2 на вул. Патона в м.Львові в розмірі 110 000 грн. Оскільки ОСОБА_3 грошова компенсація не була виплачена вчасно, тому за заявою ОСОБА_4 30.09.2011 року було видано виконавчий лист №2-1305 та відкрито виконавче провадження з примусового виконання такого. У звязку з повною виплатою ОСОБА_3 грошової компенсації ОСОБА_4 державним виконавцем Залізничного ВДВС Львівського МУЮ 17.02.2012 року вказане виконавче провадження закінчено, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. 03.06.2016 року його син ОСОБА_3 помер. У відповідності до вимог чинного законодавства, він як спадкоємцем першої черги звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, проте нотаріус відмовила йому, з покликанням на те, що згідно інформації з Єдиного реєстру заборон на відчуження обєктів нерухомого майна на квартиру накладено обтяження (арешт) у виконавчому провадженні №29434893. При цьому зазначив, що саме тому не може оформити спадщину, хоча усі документи вказують на те, що арешту фактично немає.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнала, зазначивши, що ОСОБА_3 при здійсненні виконавчого провадження № 29434893 перерахував їй 110000 грн. компенсації за ? частки у праві власності квартири за №36 в будинку №4/2 на вул.Патона в м.Львові, у звязку з чим виконавче провадження було закрите, після чого вона жодних матеріальних претензій до нього не мала, тому не заперечує проти зняття арешту накладеного на квартиру.

Третя особа - Залізничний ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області, будучи належним чином повідомленим про час, день та місце розгляду справи, не забезпечив явку в судове засідання свого повноважного представника, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 17.03.2011 року в справі № 2-1305/2011 визнано мирову угоду від 17.03.2011 року, за якою ОСОБА_3 зобовязувався перерахувати на розрахунковий рахунок (попередньо представлений) ОСОБА_4 грошову компенсацію за ? частки у праві власності квартири за №36 в будинку №4/2 на вул.Патона в м. Львові в розмірі 110 000 грн. Перерахунок вказаної грошової компенсації ОСОБА_3 зобовязаний здійснити до 17.09.2011 року у повному обсязі (а.с.27).

Також встановлено, що оскільки ОСОБА_3 грошова компенсація не була виплачена вчасно, тому за заявою ОСОБА_4 30.09.2011 року було видано виконавчий лист №2-1305 та Залізничним ВДВС Львівського МУЮ постановою від 24.10.2011 року було відкрито виконавче провадження №29434893 з примусового виконання такого. При цьому, даною постановою було також накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_3

07.02.2012 року постановою державного виконавця Сахман Х.В. Залізничного ВДВС Львівського МУЮ виконавче провадження № 29434893 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1305 виданого 30.09.2011 року Залізничним районним судом м. Львова про зобовязання ОСОБА_3 перерахувати на розрахунковий рахунок ОСОБА_4 грошову компенсацію за ? частки у праві власності квартири за №36 в будинку №4/2 на вул. Патона в м. Львові в розмірі 110 000 грн. закінчено у звязку із сплатою боржником заборгованість (а.с. 13).

Нотаріально завіреною заявою ОСОБА_4 від 27.04.2012 року підтверджується, що ОСОБА_3 перерахував їй 110 000 грн. компенсації за ? частки у праві власності квартири за №36 в будинку №4/2 на вул. Патона в м. Львові, та що у неї відсутні будь-які майнові претензії до ОСОБА_3, що стосується вказаної квартири (а.с. 10). Дані обставини відповідач, яка змінила прізвище на «Пелікант», підтвердила в судовому засіданні.

Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно виданого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» №34792365 від 11.07.2012 року підтверджується, що квартира № 36 в будинку №4/2 на вул.Патона в м.Львові належить на праві приватної власності ОСОБА_3, на підставі ухвали Залізничного районного суду м.Львова про затвердження мирової угоди від 17.03.2011 року (а.с. 28), що підтверджується також довідкою ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 15.12.2016 року (а.с.20).

03.06.2016 року ОСОБА_3 помер (а.с. 5).

З матеріалів справи вбачається, що 17.10.2016 року батько ОСОБА_3 ОСОБА_1 звернувся у Першу Львівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті сина ОСОБА_3 (а.с. 29), однак отримати свідоцтво про право на спадщину не зміг, оскільки на майно його сина накладено арешт.

Так, згідно інформації з Єдиного реєстру заборон на відчуження обєктів нерухомого майна накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_3, реєстраційний номер обтяження - 11758493, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 29434893 державного виконавця Залізничного ВДВС Львівського МУЮ ОСОБА_5 від 24.10.2011 року.

Конституцією України в ст.41 та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції закону, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Статтею 11 цього Закону передбачені права та обовязки державного виконавця. Згідно п. 5 ч. 3 якої встановлено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», а саме в абз.4 п.24 вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законнихпідставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Як вбачається з листа начальника Залізничного ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області від 08.11.2016 №09-07/17705, згідно даних Єдиного додержавного реєстру виконавчих проваджень на виконанні у Залізничному ВДВС ЛМУЮ перебувало виконавче провадження ВП № 29434893 з примусового виконання виконавчого листа №2-1305 виданого 30.09.2011 р. Залізничним районним судом м. Львова, про зобовязання ОСОБА_3 перерахувати ОСОБА_4 грошову компенсацію за ? частки у праві власності квартири за №36 в будинку №4/2 на вул. Патона в м. Львові в розмірі 110 000 грн.,по якому 07.02.2012 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», крім цього в листі вказано, що більш детальну інформацію щодо виконавчого провадження надати неможливо, оскільки таке за закінченням терміну зберігання знищено (а.с.16).

Таким чином, за наведених обставин, державним виконавцем накладено арешт в межах виконавчого провадження, яке на час розгляду справи завершене, відтак підстави для арешту квартири відпали.

Оскільки виконавче провадження було закрито у звязку з погашенням боржником заборгованості, на час розгляду справи боржник ОСОБА_3 помер, а його батько в порядку спадкування за законом бажає оформити право власності на квартиру №36 в будинку №4/2 на вул.Патона в м. Львові, тому встановлене щодо квартири обтяження порушує право позивача на спадкування, в тому числі квартири, на яку накладено арешт.

З огляду на зазначене, враховуючи те, що зняття обтяження (арешту) з нерухомого майнаОСОБА_3 за рішенням суду дозволить позивачу в позасудовому порядку оформити право власності на квартиру №36 в будинку №4/2 на вул. Патона в м. Львові, а саме: звернувшись в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, тому вимога позивача про визнання за ним права власності на вказану квартиру до задоволення не підлягає.

Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позов ОСОБА_1 в частині зняття арешту з нерухомого майнає підставним, ґрунтується на законі, а відтак такий слід задовольнити, а в задоволенні позову в частині визнання права власності на квартиру відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Зняти арешт (обтяження) з нерухомого майна - квартири №36 на вул. Патона, 4/2 у м.Львові, відомості про який внесені в Єдиний реєстр заборон на відчуження обєктів нерухомого майна за №11758493 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 29434893 державного виконавця Залізничного ВДВС Львівського МУЮ ОСОБА_5 від 24.10.2011 року.

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині визнання права власності на квартиру №36 на вул. Патона, 4/2 у м.Львові відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Колодяжний С.Ю.