Справа № 639/2520/17
Провадження № 2/639/1386/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова

У складі: головуючого судді Труханович В.В.

за участю секретаря - Кричевської В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 національного медичного університету до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ :

26 квітня 2017 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник ОСОБА_1 національного медичного університету із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача вартість за навчання у ОСОБА_1 національному медичному університеті у сумі 121 153, 14 грн. та стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 10.08.2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 національним медичним університетом, в особі ректора ОСОБА_3 була укладена угода № 090076 про підготовку фахівця з вищою освітою.

Наказом № 278-с ОСОБА_1 національного медичного університету від 25.06.2015 року ОСОБА_2 було присвоєно кваліфікацію «Лікар» за спеціальністю «Лікувальна справа».

На підставі направлення на роботу № 64 від 16.03.2015 року відповідач взяла на себе зобовязання прибути після закінчення університету до ОСОБА_1 ОСОБА_4 с. Вільшана ЦПМСД Дворічанського району на місце роботи 01.08.2015 р., однак університету надано дані, що відповідач і до сьогодні не прибула до місця роботи.

В цьому випадку, на думку позивача, на підставі п.21 Порядку працевлаштування випускників вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням, затвердженого наказом МОЗ України від 25.12.1997 року № 367 та п. 2.2. угоди № 090076 від 10.08.2009 року про підготовку фахівця з вищою освітою, ОСОБА_2 зобовязана відшкодувати вартість навчання в університеті, що складає 121 153, 14 грн.

Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду із вищезазначеним позовом.

Представник позивача,ОСОБА_5, яка діє на підставі доручення від 25.11.2016 року № 135, в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила суд його задовольнити.

Представники відповідача ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які діють на підставі довіреності від 28.11.2016 року в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що наказом № 258-с ОСОБА_1 національного медичного університету від 07.08.2009 року ОСОБА_2 було зараховано до складу студентів 1-го курсу медичного факультету, за спеціальністю «лікувальна справа». (а.с. 9)

10.08.2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 національним медичним університетом, в особі ректора ОСОБА_3 була укладена угода № 090076 про підготовку фахівця з вищою освітою. (а.с. 7)

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2., 2.1, 2.2. вказаної угоди університет зобовязується забезпечити студентові якісну теоретичну і практичну підготовку фахівця з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик фахівця та місце працевлаштування в державному секторі народного господарства після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації, а студент в свою чергу зобовязується оволодіти теоретичними знаннями та практичними навичками, що передбачені вимогами відповідних кваліфікаційних характеристик фахівця і його майбутньої професійної діяльності за спеціальністю та прибути після закінчення університету на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років.

12.09.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 національним медичним університетом, в особі ректора ОСОБА_3 була укладена Додаткова угода № 090076/1 до Угоди № 090076 від 10.08.2009 року про підготовку фахівця за вищою освітою. (а.с. 8)

Відповідно до п.п. 1 та 2 якої, п.п. 1.2. та 2.2. Угоди № 090076 від 10.08.2009 року про підготовку фахівця за вищою освітою було доповнене тим, що університет зобовязується забезпечити студентові видачу направлення наданого Міністерством охорони здоровя України про місце працевлаштування в державному секторі народного господарства після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації, а студент прибути після закінчення університету на місце направлення у термін, визначений у направленні і відпрацювати не менше трьох років.

Наказом № 278-с ОСОБА_1 національного медичного університету від 25.06.2015 року ОСОБА_2 було присвоєно кваліфікацію «Лікар» за спеціальністю «Лікувальна справа» та видано диплом спеціаліста (а.с. 12).

Наказом № 258-с ОСОБА_1 національного медичного університету від 25.06.2015 року ОСОБА_2 було відраховано з числа студентів університету 26.06.2015 року у зв'язку з закінченням навчання (а.с. 12).

На підставі направлення на роботу №64 від 16.03.2015р., виданого за підписом директора Департаменту кадрового менеджменту, освіти і науки МОЗ України, яке оформлене на підставі рішення комісії з працевлаштування ОСОБА_2 надала згоду прибути до АЗПСМ с. Вільшана ЦПМСД Дворічанського району на місце роботи 01.08.2015 р. та відпрацювати на посаді лікаря загальної практики сімейного лікарю (а.с. 10-11).

Представник позивача, в судовому засіданні посилалася на те, що відповідач ОСОБА_2 до сьогоднішнього часу не прибула на місце роботи.

12.04.2016 року на адресу відповідача ОСОБА_1 національним медичним університетом було направлено лист-вимогу, з якого вбачається, що відповідач й до сьогодні не прибула на місце роботи, хоча взяла на себе зобовязання прибути після закінчення університету на місце працевлаштування та відпрацювати не менше трьох років. (а.с. 16)

Наказом № 352-к від 01.10.2015 року ОСОБА_2, лікаря інтерна І року навчання зі спеціальності «Загальна практика-сімейна медицина» КЗОЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги Дворічанського району» відраховано з інтернатури. (а.с. 53)

Відповідно до п. 2.1 Порядку працевлаштування випускників вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням, затвердженого наказом МОЗ України від 25.12.1997 р. № 367 та п.2.3 угоди №090076 від 10.08.2009 р. про підготовку фахівця з вищою освітою ОСОБА_2 повинна відшкодувати вартість навчання в установленому порядку.

Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання повинно виконуватися належним чином і у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону, та відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Обовязок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання за умов, що склалися між сторонами встановлений п. 2 Указу Президента від 23 січня 1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням», п. 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням», затвердженим наказом міністерства охорони здоровя від 25 грудня 1997 року №367.

Відповідно до п. 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом МОЗ від 25 грудня 1997 року №367, випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обовязку прибути на роботу за призначенням. У разі, якщо випускник не прибув за направленням або відмовився приступати до роботи за призначенням з причин, не зазначених у п.п. 19 та 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобовязаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

З наказу від 30.04.2009 року № 159 «Про затвердження вартості навчання вітчизняних студентів набору 2009р.» вбачається, що вартість додипломної підготовки в університеті на контрактній основі за весь строк навчання для вітчизнаних студентів, які вступають на перший курс, за спеціальністю «Лікувальна справа» складає 75 810 грн. 00 копійок (а.с. 18)

Відповідно до довідки ОСОБА_1 національного медичного університету №370/22 від 01.09.2016 р. про суми нарахованої та виплаченої стипендії Нестеренко ОСОБА_2 за період навчання з 01.09.2009 р. по 26.06.2015 р. в ХНМУ відповідачу була нарахована та виплачена стипендія у розмірі 45 343, 14 коп. (а.с. 5)

Відповідно до розрахунку вартості заборгованості ОСОБА_2 за період навчання в ХНМУ на спеціальності «Лікувальна справа» з 01.09.2009 р. по 26.06.2015 р. вартість навчання склала 75 810 грн., 00 коп., сума нарахованої та виплаченої стипендії склала 45 3436 грн. 14 коп., а всього 121 153 грн. 14 коп. (а.с. 6)

Судом, в судовому засіданні було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 у встановлені строки не прибула на місце роботи за направленням, разом з тим, вирішуючи спір суд повинен був визначити коло осіб, що є учасниками правовідносин, що склались та обсяг їх повноважень.

Питання працевлаштування випускників вищих навчальних закладів регулюються «Порядком працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року № 922.

Виходячи із положень п. п. 8, 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року №992, випускник вищого навчального закладу зобовязаний відпрацювати за місцем призначення не менш трьох років, а в разі неприбуття за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його за ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобовязаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання.

Аналогічним чином вирішене це питання і п. 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснюється за державним замовленням.

Відповідно до п.2.3 угоду № 090076 від 10 серпня 2009 року та п. 2.3 додаткової угоди № 090076/1 від 12 вересня 2013 року, укладених між сторонами, в разі відмови фахівця їхати за призначенням фахівець зобовязується відшкодувати до державного бюджету вартість навчання та компенсувати всі витрати, включаючи суму стипендії та матеріальної допомоги за час навчання в університеті в установленому чинним законодавством порядку.

Враховуючи, що ОСОБА_1 національний медичний університет заснований на державній формі власності, фінансується за кошти Державного бюджету України, за наявності для того підстав кошти, стягнуті з випускника вищого навчального закладу, який не прибув до місця роботи за направленням, підлягають стягненню до Державного бюджету України.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу.

Частиною 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 3 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, всупереч вказаним нормам закону будь-яких даних про те, що ОСОБА_1 національний медичний університет уповноважений звертатися до суду в інтересах державного бюджету суду надано не було.

До того ж, позовна заява містить вимогу про стягнення коштів саме на користь ОСОБА_1 національного медичного університету.

Оскільки ОСОБА_1 національний медичний університет не можна вважати належним позивачем за такими вимогами, оскільки законодавство не передбачає повноважень вищого навчального закладу вимагати від випускників відшкодувати витрати на навчання, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 10, 11, 16, 57-60, 212, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 629 ЦК України, п. 2 Указу Президента від 23 січня 1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», постановою КМУ від 22 серпня 1996 року № 992 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням», п. 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням», затвердженим наказом МОЗ від 25 грудня 1997 року №367, суд

ВИРІШИВ :

У задоволені позову ОСОБА_1 національного медичного університету до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні, у той же строк з дня одержання його копії.

Суддя В.В. Труханович