АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/626/2017 Головуючий у І інстанції - Остапчук Т.В.
Доповідач - Андрієнко А.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами представника Міністерства внутрішніх справ України - Костіної Тетяни Леонідівни та представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа - ОСОБА_4, про захист честі, гідності і ділової репутації та спростування недостовірної інформації,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2015 року позивач ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до відповідача Міністерства внутрішніх справ України, третя особа - ОСОБА_4, про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації, в якому просив:

- визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, поширену Міністерством внутрішніх справ України через радника Міністра внутрішніх справ України ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 під час прес-конференції, організованої Міністерством внутрішніх справ України, на тему: «ІНФОРМАЦІЯ_2» інформацію такого змісту: «На сегодняшний момент практически вся картина ясна. Мы понимаем четко, что за организацией массовых убийств стоит Президент ОСОБА_6, его сын - ОСОБА_7. Без их команды невозможно было бы применение огнестрельного оружия сотрудниками милиции»;

- зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України повідомити на офіційному Інтернет-сайті Міністерства внутрішніх справ України про ухвалене рішення суду у справі та опублікувати текст цього судового рішення на офіційному Інтернет-сайті Міністерства внутрішніх справ України протягом місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Позовні вимоги мотивовані тим, що поширена у такий спосіб третьою особою інформація не відповідає дійсності, порушує особисті немайнові права позивача, оскільки створює враження причетності позивача до протиправної діяльності, створює уявлення про позивача, як злочинця, порушує принцип презумпції невинуватості.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 листопада 2016 року позов задоволено частково. Визнано недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_6, поширену Міністерством внутрішніх справ України через радника Міністра внутрішніх справ України ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 під час прес-конференції, організованої Міністерством внутрішніх справ України, на тему: «ІНФОРМАЦІЯ_2» інформацію такого змісту: «Мы понимаем четко, что за организацией массовых убийств стоит… - ОСОБА_7. Без их (ОСОБА_7) команды невозможно было бы применение огнестрельного оружия сотрудниками милиции». Зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України повідомити на офіційному Інтернет-сайті Міністерства внутрішніх справ України про ухвалене рішення суду у справі на офіційному Інтернет-сайті Міністерства внутрішніх справ України протягом місяця з дня набрання рішенням законної сили. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник МВС України подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, мотивуючи тим, що суд першої інстанції прийняв рішення у зазначеній справі про часткове задоволення позовних вимог за неповним з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, виклав у ньому висновки, які не відповідають обставинам справи, та обґрунтував його недоведеними обставинами, що мають значення для справи, вважаючи їх встановленими, припустивши при цьому порушення норм матеріального та процесуального права, які у сукупності призвели до неправильного вирішення справи по суті.

Представник третьої особи ОСОБА_4 також подала апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, обґрунтовуючи тим, що в результаті невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, судом залишено поза увагою той факт, що поширення відповідачем інформації у формі оціночного судження підтверджується неофіційним характером такої інформації і не передбачає дотримання відповідачем та третьою особою принципу презумпції невинуватості та обов'язку надання у якості доказу вироку суду, а факт перевірки Генеральною прокуратурою України лише причетності саме позивача до вчинення злочинів в рамках відповідного кримінального провадження є достатнім для поширення інформації у формі оціночного судження.

В суді апеляційної інстанції представники апелянтів підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити.

Представник позивача просила апеляційні скарги відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності.

Разом із тим, відповідно до ст.. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти, зокрема: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

У п. 19 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Частиною 2 статті 47-1 Закону України "Про інформацію" передбачено, що оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до ст.. 277 ЦК України Фізична особа, особисті немайнові праваякої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'їнедостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно з ст.47-1 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Оціночними судженнями, за виключенням образи або наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних. Оціночні судження не підлягають спростуванню і доказуванню їх правдивості.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Аналіз зазначеного національного законодавства та ст. 10 Конвенції й практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 під час прес-конференції, організованої Міністерством внутрішніх справ України, на тему: «ІНФОРМАЦІЯ_2» радником Міністра внутрішніх справ України ОСОБА_4 було поширено інформацію такого змісту: «На сегодняшний момент практически вся картина ясна. Мы понимаем четко, что за организацией массовых убийств стоит Президент ОСОБА_6, его сын - ОСОБА_7. Без их команды невозможно было бы применение огнестрельного оружия сотрудниками милиции». Поширення вказаної інформації підтверджується записом прес-конференції, що міститься на компакт-диску, наявному в матеріалах справи (а.с. 71).

Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що поширена відповідачем інформація не є оціночним судженням, а містить стверджувальні вислови, які вказують на вчинення позивачем протиправних дій, які дискредитують його в очах оточуючих, формуючи у них негативну оцінку його дій з точки зору дотримання закону.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися не можна, так як суд послався на недоведені обставини, які мають значення для справи, та прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи, що відповідно до ст.. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи Управлінням спеціальних розслідувань Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000369 про організацію ОСОБА_6, вчинення службовими особами підконтрольного йому підприємства ПАТ «Артемівськ Вайнері» замаху на заволодіння державними коштами на суму 20 млн. грн. та ухилення від сплати податків вказаним підприємством на суму 20 млн. грн., в якому 22.12.2014 року повідомлено про підозру за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 366 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_6 повідомлено про підозру та 22 грудня 2014 року оголошено про зміну повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 366 КК України (а.с. 122-128).

Згідно з листом Генеральної прокуратури України від 3.06.2015 року Управлінням спеціальних розслідувань Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000228 від 22 січня 2014 року про перевищення влади та службових повноважень високопосадовцями держави та працівниками правоохоронних органів України, що призвело до масових жертв серед протестувальників, тобто до настання тяжких наслідків, про організацію їх умисних вбивств, вчинених способом, небезпечним для життя багатьох осіб, за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст.365, ч. 3 ст. 27, пп. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, а також за іншими фактами вчинення незаконної протидії протестним акціям, за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 і ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 194, ст. 340, ч. 4 ст. 294, ч. 3 ст. 365 КК України, у якому перевіряється причетність ОСОБА_6 до організації вчинення вказаних злочинів, витяг з ЄРДР не надано суду та повідомлення про підозру позивачу не здійснювалось (а.с. 19, 139-140, 193).

За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи представників позивача про те, що він не має процесуального статусу підозрюваного, обвинувачуваного чи засудженого, що порушує принцип презумпції невинуватості, передбачений ст.. 62 Конституції України, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки Генеральною прокуратурою України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактами вчинення масових вбивств та заподіяння тілесних ушкоджень , а також вчинення інших злочинів проти осіб під час акцій протесту у місті Києві, в межах якого перевіряються обставини причетності позивача ОСОБА_6 ( а.с.122), що не суперечить вимогам Кримінально-процесуального кодексу України.

Разом з тим судом встановлено, що на час проведення прес-конференції Міністерство внутрішніх справ України не було наділене повноваженнями щодо надання офіційної інформації про причетність чи непричетність позивача до організації масових вбивств та застосування вогнепальної зброї (а.с. 156), а тому ОСОБА_4 як речник МВС України не був наділений повноваженнями на поширення зазначеної інформації, так як слідчі дії проводяться Генеральною прокуратурою України, а не МВС.

Висловлювання «На сегодняшний момент практически вся картина ясна. Мы понимаем четко, что за организацией массовых убийств стоит Президент ОСОБА_6, его сын - ОСОБА_7. Без их команды невозможно было бы применение огнестрельного оружия сотрудниками милиции» є , на думку колегії суддів, припущенням, розумінням того, хто висловлював таку думку, а не ствердженням факту, оскільки у фразі були застосовані такі вирази як «ми понимаем» , «практически вся картина ясна», « без их команды невозможно было бы…». З урахуванням характеру використання мовно-стилістичних засобів ці вислови є оціночним судженням , висловлюванням, яке не містить фактичних даних.

Крім того, поширена інформація є припущенням, а тому такі оціночні судження не підлягають доведенню та спростуванню, а позовні вимоги із цих підстав не підлягають задоволенню.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги представника Міністерства внутрішніх справ України - Костіної Тетяни Леонідівни та представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа - ОСОБА_4, про захист честі, гідності і ділової репутації та спростування недостовірної інформації відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :