Справа №: 343/326/17
Провадження №: 2/0343/273/17
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2017 року м.Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Лицура І.М.,

секретаря Бойків В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Долина Івано-Франківської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, в якому просила стягнути з відповідача на її користь відшкодування додаткових витрат в розмірі 7606,50 грн., що становить половину вартості понесених нею витрат на навчання та придбання одягу для їхнього повнолітнього сина ОСОБА_3 Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 23.10.2007 року. 30.12.1998 року від даного шлюбу в них народився син ОСОБА_4, який вже є повнолітнім та навчається на першому курсі Львівського державного університету фізичної культури на денній платній формі навчання. У зв»язку з навчанням сина вона несе додаткові витрати, тому що на даний час сплатила кошти за перший курс навчання сина в розмірі 10150,00 грн. Крім того, нею було придбано для сина одяг на загальну суму 5063,00 грн. Вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням про допомогу, однак останній відверто її ігнорує та уникає зустрічей з нею. Вважає, що відповідач має можливість і повинен відшкодувати їй половину понесених додаткових витрат, в звязку з чим звернулася в суд з даним позовом.

В судовому засіданні позивачка повністю підтримала заявлені позовні вимоги, зіславшись на вищевикладені обставини, просила позов задоволити, стягнути з відповідача на її користь відшкодування додаткових витрат на навчання та придбання одягу для їхнього повнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 7606,50 грн., що становить половину вартості понесених нею витрат, а також стягнути з нього всі судові витрати по справі.

Відповідач позов не визнав та пояснив, що не заперечує проти обовязку утримувати сина і постійно це робить. Зокрема, він оплачує за оренду квартири для сина та щотижня добровільно дає йому кошти на біжучі потреби. З цих підстав просив в задоволенні позову відмовити.

Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що даний позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступного:

У відповідності до вимог ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами ( розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Статтею 199 даного Кодексу передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 23.10.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-НМ № 025617, виданим відділом РАЦС Долинського районного управління юстиції Головного управління юстиції в Івано-Франківській області 17.01.2008 року (а.с. 5).

Про те, що від даного шлюбу в них 30.12.1998 року народився син ОСОБА_4, свідчить свідоцтво про його народження серії І-НМ № 110283, видане Долинським відділом реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківської області 21.01.1999 року (а.с. 4).

Згідно з довідкою № 319 від 13.01.2017 року, виданою Львівським державним університетом фізичної культури (а.с. 7), ОСОБА_3 навчається на 1 курсі факультету туризму даного навчального закладу, на денній формі навчання, строк закінчення навчання червень 2020 року.

Як вбачається з договору № 15/Т/16 р. про надання освітніх послуг у Львівському державному університеті фізичної культури (а.с. 8-9), загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 40 600,00 грн.

Проаналізувавши наведені докази та правові норми, якими регулюються спірні правовідносини, суд прийшов до наступних висновків.

Так, згідно з ч.1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у звязку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Разом з тим статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини щодо обовязку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобовязань, обовязку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у звязку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на навчання та придбання одягу для їхнього повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, слід відмовити в зв»язку з безпідставністю позовних вимог.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, ст.ст. 185,189,199 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 213-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину відмовити в зв»язку з безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в 10-денний строк з дня його проголошення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Долинський районний суд.

Суддя: