УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ізмайлової Т. Л.

суддів:Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,
Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Київській області, регіонального відділення Фонду державного майна в Київській області, Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «Немирів-Ойл», треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання незаконним та скасування розпоряджень, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації, витребування майна з незаконного володіння, визнання права власності та права користування земельною ділянкою, за касаційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 28 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року заступник прокурора Київської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Київській області, регіонального відділення Фонду державного майна в Київській області, Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» (далі - ДП «Пуща-Водиця») з вищезазначеним позовом, в якому посилався на те, що розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 11 листопада 2002 року № 427 ДП «Пуща-Водиця» надано у постійне користування земельну ділянку площею 1448,5994 га та видано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою. Розпорядженням голови Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 2721 від 19 жовтня 2012 року затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки загальною площею 0,9000 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області громадянам ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та передачі вказаної земельної ділянки у власність із наступною видачею державних актів кожному. 06 грудня 2012 року ОСОБА_6 продала свою земельну ділянку ОСОБА_5 про що поставлено відповідну відмітку на державному акті про право власності на земельну ділянку. Крім того, розпорядженнями голови Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 25 грудня 2012 року № 3660, № 3661, № 3662 було змінено цільове призначення вказаних земельних ділянок із земель для ведення особистого селянського господарства на землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення для будівництва та обслуговування автозаправного та торгівельно-офісного комплексу. В подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_8, на підставі договорів купівлі-продажу від 08 липня 2013 року, відчужили земельні ділянки ТОВ «Немирів-Ойл».

Позивач вважає, що розпорядження № 2721 від 19 жовтня 2012 року щодо передачі земельних ділянок у власність ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, прийняте з порушенням ст. 149 ЗК України, оскільки вказані земельні ділянки перебували у постійному користуванні ДП «Пуща-Водиця» та в нього не вилучалися. Крім того, при прийнятті вказаного розпорядження, Києво-Святошинська районна державна адміністрація, виходячи з абз. 2 п. 12 розділу Х «Перехідні положення «ЗК України, вийшла за межі своїх повноважень, оскільки на спірних земельних ділянках розташоване ДП «Пуща-Водиця», а тому вона не є органом уповноваженим розпоряджатися землями, на яких розташовані державні підприємства.

З урахуванням викладеного та уточнених позовних вимог, позивач просив: визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Києво- Святошинської районної державної адміністрації № 2721 від 19 жовтня 2012 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки загальною площею 0,9000 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області громадянам ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та передачі вказаної земельної ділянки у власність; визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 3660 від 25грудня 2012 року про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_7 площею 0,4000 га із земель для ведення особистого селянського господарства на землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення для будівництва та обслуговування автозаправного та торгівельно-офісного комплексу; визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 3661 від 25 грудня 2012 року про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_8 площею 0,2000 га із земель для ведення особистого селянського господарства на землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення для будівництва та обслуговування автозаправного та торгівельно-офісного комплексу; визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 3662 від 25 грудня 2012 року про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_5 площею 0,3000 га із земель для ведення особистого селянського господарства на землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення для будівництва та обслуговування автозаправного та торгівельно-офісного комплексу; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий ОСОБА_6 на право власності на земельну ділянку площею 0,3000 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, з відміткою про продаж земельної ділянки ОСОБА_5; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки площею, 0,2000 га (кадастровий номер: НОМЕР_2) та 0,4000 га (кадастровий номер: НОМЕР_3) за ТОВ «Немирів-Ойл» від 08 липня 2013 року № 3760073 та від 08 липня 2013 року № 3761418; витребувати з незаконного володіння ОСОБА_5 на користь держави в особі Головного управління Держземагентства у Київській області та ДП «Пуща-Водиця» земельну ділянку площею 0,3000 га з цільовим призначенням - землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення для будівництва та обслуговування автозаправного та торгівельно-офісного комплексу з кадастровим номером НОМЕР_4; витребувати з незаконного володіння ТОВ «Немирів-Ойл» на користь держави в особі Головного управління Держземагентства у Київській області та Державного підприємства «Пуща-Водиця» земельні ділянки з цільовим призначенням - землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення для будівництва та обслуговування автозаправного та торгівельно-офісного комплексу, площею 0,2000 га (кадастровий номер: НОМЕР_2) та 0,4000 га (кадастровий номер: НОМЕР_5); визнати за державою в особі Головного управління Держземагентства у Київській області право власності та ДП «Пуща-Водиця» право користування на вказані земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_2, НОМЕР_6, НОМЕР_5.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 28 квітня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі перший заступник прокурора Київської області просить зазначені рішення першої та апеляційної інстанції скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права та справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивачем не доведено, що спірні земельні ділянки на момент видачі оспорюваних розпоряджень та державних актів на право власності на земельні ділянки перебували у постійному користуванні ДП «Пуща-Водиця», а також із того, що Києво-Святошинська районна державна адміністрація при розпорядженні спірними земельними ділянками діяла в межах своїх повноважень, передбачених п. 12 Перехідних положень ЗК України.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками судів з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено, що розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 11 грудня 2002 року № 427 Державному підприємству «Пуща-Водиця» надано у постійне користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельну ділянку загальною площею 1448,5994 га, про що 11 листопада 2002 року видано державний акт на право постійного користування землею.

Розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 19 жовтня 2012 року № 2721 затверджено проект та передано у власність 3-м громадянам України земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за межами населеного пункту, площею 0,900га, а саме: ОСОБА_8 площею 0,2000 га, ОСОБА_6 площею 0,300 га, ОСОБА_7 площею 0,400 га, на підставі якого останні отримали 26 жовтня 2012 року державні акти.

06 грудня 2012 року ОСОБА_6 продала свою земельну ділянку, площею 0,300 га ОСОБА_5 про що поставлено відмітку на державному акті про право власності на земельну ділянку.

Крім того, розпорядженнями Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 25 грудня 2012 року № 3660, № 3661, № 3662 затверджено проект щодо зміни цільового призначення спірних земельних ділянок із земель для ведення особистого селянського господарства на землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення для будівництва та обслуговування автозаправного та торгівельно-офісного комплексу в адміністративних межах Софіївсько-Борщагвської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

У подальшому, 08 липня 2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, як власниками земельних ділянок, та ТОВ «Немирів-Ойл» були укладені договори купівлі-продажу земельних ділянок.

Судами попередніх інстанцій також установлено, що 24 жовтня 2012 року та 11 грудня 2012 року ДП «Пуща-Водиця» звернулося до Києво-Святошинської райдержадміністрації Київської області з листами про добровільну відмову від права постійного користування частинами вищезазначеної земельної ділянки площами 150 га та 100 га, з метою забезпечення потреб робітників підприємства та працівників соціальної сфери.

Розпорядженнями Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області від 25 жовтня 2012 року за № 2858 та від 11 грудня 2012 року за № 3381 припинено ДП «Пуща-Водиця» право постійного користування вказаними земельними ділянками площами 150 га та 100 га, які розташовані в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та віднесено їх до складу земель запасу.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ним в порядку, визначеному законом.

Пунктом 12 Перехідних положень ЗК України передбачено, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці другому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Згідно із п. 1 ст. 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.

Відповідно до ч. ч. 3-4 ст. 142 ЗК України припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підстави заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою про що повідомляє органи державної реєстрації.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив із того, що Києво-Святошинська районна державна адміністрація у відповідності до діючого законодавства своїми розпорядженням № 2721 від 19 жовтня 2012 року передала безоплатно у власність ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 спірні земельні ділянки, а також із того, що позивачем не доведено, що спірні земельні ділянки накладаються на земельну ділянку, яка перебуває у постійному користуванні ДП «Пуща-Водиця».

Однак такий висновок суду є помилковим, оскільки судом не надано належної правової оцінки листу ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 27 травня 2014 року, до якого додано схему розташування земельної ділянки, та листу Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» від 27 квітня 2015 року, в яких зазначено про те, що земельні ділянки, передані розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 2721 від 19 жовтня 2012 року у власність ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, накладаються на земельну ділянку, яка перебуває у постійному користуванні ДП «Пуща-Водиця».

Також поза увагою суду залишилось те, що оскаржуване розпорядження Києво-Святошинської РДА № 2721 від 19 жовтня 2012 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок та передачу їх у власність ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, видане раніше, ніж Києво-Святошинська РДА видала розпорядження № 2858 від 25 жовтня 2012 року та № 3381 від 11 грудня 2012 року про припинення права постійного користування ДП «Пуща-Водиця» земельними ділянками площею 150,00 га та 100,00 га відповідно, що суперечить ч. 5 ст. 116, ст. ст. 142, 149 ЗК України.

Що стосується позовних вимог про витребування земельних ділянок, то суди попередніх інстанцій виходили із того, що витребування земельних ділянок у відповідачів є неналежним способом захисту порушеного права, та не може бути застосоване до добросовісних набувачів без оскарження державних актів первісних набувачів та договорів купівлі-продажу спірних земельних ділянок.

Однак колегія суддів не може погодитися з такими висновками судів, з огляду на наступне.

Конкретні способи захисту цивільних прав визначені у ч. 2 ст.16 ЦК України, яка також містить вказівку на те, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Згідно із ст. 330 ЦК Україниякщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває прав власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК Україниякщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником, або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісність набуття в розумінні статті 388 ЦК Україниполягає в тому, що майно придбавається не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати. Відповідно до роз'яснень викладених у пунктах 21-22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов'язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК (п. 21). Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК. У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів (п. 22).

За змістом наведених вище роз'яснень права особи, яка вважає себе власником майна і не є стороною правочину, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

Отже, суди попередніх інстанцій вищевказаних вимог закону та роз'яснень не врахували, не звернули уваги на те, що ТОВ «Немирів-Ойл» є добросовісним набувачем спірних земельних ділянок, придбаних за відплатними договорами, а тому держава, яка вважає себе власником спірних земельних ділянок, має право витребувати це майно від добросовісного набувача лише з підстав та у випадках, передбачених ст.388 ЦК України, а не шляхом визнання недійсними правочинів щодо відчуження цих ділянок, учасником яких держава не є.

Крім того, суди не врахували, що державний акт на право власності на земельну ділянку є документом, що посвідчує право власності, отже, з моменту відчуження права власності третіми особами у справі, державні акти, що посвідчували таке право, втрачають юридичну силу, тому відсутня необхідність їх скасування у судовому порядку.

Також суди попередніх інстанцій, вирішуючи спір в частині позовних вимог Заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Київській області, регіонального відділення Фонду державного майна в Київській області, Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» до ТОВ «Немирів-Ойл», не звернули уваги на суб'єктний склад учасників цих правовідносин та чи підлягав вказаний спір розгляду в порядку цивільного судочинства.

За вказаних обставин ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 28 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Л. Ізмайлова

Судді: Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

О.В. Кадєтова

Г.І. Мостова