н/п 2/490/2570/2017 Справа № 490/9060/16-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
10 лютого 2017 року м.Миколаїв
Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Гуденко О.А.
при секретарі Баландіній В.Є.,
з участю позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальних збитків, -
12 вересня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, з подальшим уточненням розміру позовних вимог з урахуванням загального трирічного строку позовної давності, в якому остаточно просив стягнути 5107,31 грн. боргу за утримання квартири АДРЕСА_1, 1787 грн. боргу за 1/2 частину сплачених кредитних зобов'язань, 496,88 грн. боргу за 1/2 частину сплачених зобов'язань за договорами страхування нерухомого майна, 1257 , 34 грн. трьох відсотків річних, 3044,01 грн. інфляційних витрат, а всього 11 292,55 грн. , а також розподілити судові витрати.
В обґрунтування позову позивач послався на обставини набуття сторонами під час шлюбу спільного обов'язку зі сплати кредитних коштів, отриманих для придбання квартири № 4 будинку 3 10-Б по вул. Архітектора Старова в м. Миколаєві, право власності на яку після розірвання шлюбу визнане в рівних частках за кожним з подружжя.
На цій підставі відповідачка має рівні права та обов'язки щодо цього об'єкту нерухомості, у тому числі, обов'язок щодо погашення кредитних зобов'язань договором.
Також за період з вересня 2013 року по вересень 2016 року ним було сплачено за кредитними зобовязаннями 5744,20 грн., за ким х частка відповідачки становить 2872,10 грн. Оскільки вона своєчасно не виконує своїх грошових зобовязань вона повинна сплатити йому штрафні санкції за цей період у вигляді 3% річних та інфляційних витрат, що становить за вказаний період 356,43 грн. та 1064,23 грн. відповідно.
Оскільки і в цій частині вона своєчасно не виконала свої зобовязання , то відповідно до положень ст. 625 ЦК України, з неї підлягають стягненню штрафні санкції за цей період у вигляді 3% річних та інфляційних витрат, що становить за вказаний період 459,66 грн. та 1734,27 грн. Відповідно.
Позивачем сплачено за останні три роки витрати на страхування предмета іпотеки у розмірі 993 грн. 75 коп. , а саме їх спільної квартири, отже стягненню з відповідачки полягає 1/2 частина від цих витрат у сумі 496,88 грн. та 245,52 грн. суми інфляційних витрат та 41,25 грн. трьох відсотків річних.
Посилаючись на те, що відповідачка ухиляється від виконання спільних боргових зобов'язань та витрати н утримання спільного майна позивач просив про стягнення цієї суми в судовому порядку.
В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили про його задоволення з викладених в позовній заяві підстав.
Відповідач та її представник проти позову заперечували за його недоведеністю. Просили відмовити у задоволенні позову також і з тих підстав, що відповідачка не користується спільною квартирою саме тому, що позивач перешкоджає їй у цьому, вона має складне матеріальне становище, утримує трьох дітей, отже в позові слід відмовити також з підстав розумності та справедливості.
Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 12 січня 2002 року по 03 жовтня 2011 року.
14 листопада 2005 року між Державною спеціалізованою фінансовою установою Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництві (далі - Фонд) та сім'єю, в особі ОСОБА_1, відповідно до Положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім'ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла, затвердженого Постановою КМУ № 584 від 29 травня 2001 року, укладений кредитний договір № 183 відповідно умов якого Фонд від імені Держави Україна надав позичальнику прямий адресний (цільовий) кредит у сумі 156036 грн. 00 коп. строком на 112 кварталів (по 13 листопада 2033 року) на будівництво (реконструкцію) житла, загальною площею 79,0 кв.м. згідно з проектом за адресою: м. Миколаїв, мкрн. Північний, вул. Архітектора Старова, корп. 9-Б. В свою чергу, позивач зобов'язався повернути належні з нього кошти щомісячними платежами. В договорі також міститься заява ОСОБА_5 про те, що, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1, вона надає згоду своєму чоловіку на укладення цього кредитного договору.
За кредитним договором відповідачка зобов'язань не має, оскільки відповідальним за цим договором є позивач.
На забезпечення виконання умов кредитного договору 06 квітня 2006 року між ОСОБА_1 та Фондом укладений договір іпотеки, відповідно якого позивач поручився задовольнити всі вимоги кредитора, що випливають з кредитного договору № 183 від 14 листопада 2005 року, за рахунок побудованої квартири АДРЕСА_2.
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 січня 2013 року, постановленим в цивільній справі № 1423/6376/2012, право власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя визнане за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних частинах за кожним. В даній частині рішення залишене без змін рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 28 березня 2013 року. В рамках даної цивільної справи під час поділу майна подружжя не враховувались витрати позивача, які він має здійснити у майбутньому на виконання зобов'язань за кредитним договором.

Згідно з положеннями ст. 11 ЦК України зобов'язання виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Зобов'язання осіб, які зареєстрували шлюб виникають відповідно до норм Сімейного кодексу України, а в частині, що не врегульована ним, правове регулювання майнових відносин таких осіб відбувається на підставі відповідних норм цивільного законодавства.( ст. ст. 2. 8 СК України)

Згідно з положеннями ст. 65, 60 СК подружжя мають право укладати договори про придбання майна за згодою одне одного.

Договори, укладені одним з подружжя в інтересах сім'ї, створюють обов'язки для другого з подружжя, якщо майно одержане а договором використане в інтересах сім'ї. (ч. 4 ст. 65 СК)

Придбане внаслідок укладення такого договору нерухоме майно вважається спільною сумісною власністю подружжя.

Якщо при поділі спільного сумісного майна визначено частки сторін, то відповідне майно набуває режиму спільної часткової власності, згідно з правилами ч. 1 ст. 365 ЦК України, а співвласники, відповідно до приписів ч.1 ст. 360 ЦК набувають обов'язку брати участь у витратах на управління, утримання та збереження майна пропорційно до своєї частки та нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Зазначене зобов'язання не припиняється у зв'язку з розірванням шлюбу, оскільки відповідачка зберігає право власності на 1/2 частку квартири, а тому зобов'язана відшкодовувати витрати іншого співвласника, які пов'язані із спільним майном.

Як вбачається з обставин справи, кредитний договір № 183 від 14 листопада 2005 року укладений ОСОБА_1 виключно в інтересах та від імені своєї сім'ї, побудована на отримані кошти квартира призначалася безпосередньо для проживання родини ОСОБА_1, а отже обов'язок з повернення грошових коштів за цільовим кредитом покладається як на позивача, так і на відповідача в рівних частинах.

Матеріалами справи підтверджено, що в період з вересня 2015 року по вересень 2016 року в рахунок погашення кредитної заборгованості позивачем сплачено 2872 грн. 10 коп. Ним також були понесені витрати на страхування предмету іпотеки 993 грн. 75 коп. (згідно Договорів № 042-01366830/002ІПФ від 03.04.2014 р., № 042-0139914/002ІПФ від 09.04.2014 р., № 042-0141421/002ІПФ від 13.04.2016 р. по 331 грн. 25 коп. щорічного страхового платежу) .

Також наявною в матеріалах справи довідкою ОСББ Північ-2 підтверджено, що в період з серпня 2013 року по вересень 2016 року ОСОБА_1 сплачено внесків на утримання будинку і прибудинкової території та опалення по кв.4 за адресою вул. Архітектора Старова, 10Б в м. Миколаєві 10 232,23 грн.

В той же час, у неї на підставі ч.4 ст. 65 СК виникло зобов'язання перед позивачем щодо відшкодування його витрат на оплату щоквартальних платежів за кредитом відповідно до її частки у праві спільної часткової власності.

Доводи відповідачки щодо неможливості користування спільною квартирою через перешкоджання з боку позивача не мають правового значення для вирішення спору, як не мають правового значення і її твердження щодо перебування на її утримання двох дітей.

Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 04 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 7002 грн. 89 коп. Збитків, що складаються з 1/2 частини розміру погашення кредитної заборгованості позивачем 12070 грн. 00 коп., понесених витрат на страхування предмету іпотеки - 1821 грн. 86 коп. та 113 грн. 90 коп. на послуги банку за період з 14 червня 2011 року по 09 червня 2015 року .

Що стосується вимог позову про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення ( в межах заявленого трирічного строку позовної давності, про що заявлено відповідачем) та трьох процентів річних від простроченої суми то такі вимоги також є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові . Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями .

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобовязання. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК). Згідно зі статтями 251, 253 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Статтею 530 ЦК визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

В дійсних правовідносинах сторін, кожне із щоквартальних зобов'язань за кредитним договором, як і щорічні зобовязання зі сплати страхових внесків, як і щомісячні зобов'язання щодо сплати витрат на утримання квартири, є самостійними та підлягають виконанню окремо в установлені договорами строки.

Беручи до уваги викладене, інфляційні нарахування та три проценти нараховуються незалежно від вини боржника.

Також і за відсутності договірних відносин, але в разі існування прострочення виконання грошового зобовязання зі сплати житлово-комунальних послуг , покладається на боржника відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК. (постанова Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13).

При цьому суд погоджується з розрахунком цих нарахувань, визначеним представником позивача в уточненій позовній заяві від 23 січня 2017 року, оскільки вони вірно обчислені як в частині 3% річних, так і з урахуванням офіційних індексів інфляції за визначений період .

За такого, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1/2 частку понесених витрат в сумі 7391 грн. 19 коп., 1257, 34 грн. трьох відсотків річних та 3044,01 грн. інфляційних витрат за період з вересня 2013 року по вересень 2016 року, а всього 11 292,55 грн.

Таким чином, позов підлягає задоволенню.

В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 551 грн. 20 коп. судового збору.

Керуючись ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 5107,31 грн. боргу за утримання квартири АДРЕСА_1, 1787 грн. боргу за 1/2 частину сплачених кредитних зобов'язань, 496,88 грн. боргу за 1/2 частину сплачених зобов'язань за договорами страхування нерухомого майна, 1257, 34 грн. трьох відсотків річних, 3044,01 грн інфляційних витрат, а всього 11 292,55 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 551 грн. 20 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення або отримання повного тексту рішення суду.

Суддя О.А. Гуденко