АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/4052/2017 Головуючий в 1-й інстанції - Чех Н.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Соколової В.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 лютого 2017 року в справі за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця Коровайко Оксани Сергіївни відділу державної виконавчої служби Дніпровського управління юстиції в місті Києві, стягував - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 лютого 2017 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії державного виконавця Коровайко Оксани Сергіївни відділу державної виконавчої служби Дніпровського управління юстиції в місті Києві, стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», через пропущення скаржником строку оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.06.2012 року щодо стягнення з нього коштів в сумі 289 369,57 грн..

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про задоволення скарги. Зазначає,що суд неправомірно відмовив в задоволенні скарги через пропуск строку на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження,оскільки ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року було скасовано ухвалу Дніпровського районного суду від 23 жовтня 2015 року про залишення даної скарги ОСОБА_3 без розгляду через порушення строку на подання скарги. Апеляційний суд м. Києва встановив,що передбачений законом строк на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.06.2012 року ОСОБА_3 не пропущено.

Вислухавши доповідь судді , пояснення представника заявника, обговоривши доводи апеляційної скарги , обставини справи , колегія суддів приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 10.10.2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду першої інстанції зі скаргою на дії державного виконавця Коровайко О. С. відділу державної виконавчої служби Дніпровського управління юстиції в місті Києві, в якій зазначав про порушення останнім вимог Закону України «Про виконавче провадження» при ухваленні постанови про відкриття виконавчого провадження 18.06.2012т року, копію якої ним отримано лише 03.10.2012 року.

25.10.2012 року суд першої інстанції прийняв дану скаргу до провадження, постановивши відповідну ухвалу ( 18).

27.11.2012 року Дніпровський районний суд м. Києва задовольнив скаргу ОСОБА_3.

14.01.2015 року суд апеляційної інстанції скасував ухвалу суду першої інстанції з підстав неповідомлення стягувача про розгляд скарги ОСОБА_3 та передав питання щодо розгляду скарги на новий розгляд до суду першої інстанції.

23.10.2015 року Дніпровський районний суд м. Києва залишив скаргу ОСОБА_3 без розгляду з підстав, на його думку, пропуску ОСОБА_3 десятиденного строку звернення до суду, передбаченого ст.. 385 ЦПК України, зазначивши, що з копії виконавчого провадження вбачається, що про наявність постанови про відкриття виконавчого провадження, ОСОБА_3 дізнався ще в вересні 2012 року, про що свідчить копія його пояснень від 19.09.2012 року.

06.10.2016 року суд апеляційної інстанції скасував ухвалу суду першої інстанції від 23.10.2015 року з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду скарги. При цьому судом зазначено, що скарга ОСОБА_3 була прийнята судом ще у жовтні 2012 року і у відповідності до положень ст.. 386 ЦПК України учасники надавали свої доводи та заперечення, а судові інстанції приймали рішення по суті справи. А відтак, з урахуванням ст.. 387 ЦПК України, суд за результатами розгляду скарги повинен постановити ухвалу. Уразі встановлення обґрунтованості скарги за ч. 2 даної статті задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновити порушені права чи свободи. А якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону , то за правилами ч. 3 - суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Статтею 383 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 387 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду скарг суд постановляє ухвалу.У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов»язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як вже зазначалось вище, дана скарга була прийнята до провадження суду ще 25.10.2012 року шляхом постановлення відповідної ухвали та розглядалась судом по суті.

Отже, прийнявши дану скаргу до провадження 25.10.2012 року , суд вважав її поданою з дотриманням строків, передбачених ст.. 385 ЦПК України.

На вказану обставину, судом апеляційної інстанції звернуто увагу суду першої інстанції при скасуванні його ухвали від 23.10.2015 року, якою суд залишив скаргу ОСОБА_3 без розгляду з підстав, на його думку, пропуску десятиденного строку, передбаченого ст.. 385 ЦПК України.

Отже, отримавши дану справу після постановлення судом апеляційної інстанції ухвали 06.10.2016 року, суд першої інстанції повинен був розглянути скаргу ОСОБА_3 по суті у відповідності до вимог ст.. 387 ЦПК України.

Ігноруючи висновки суду апеляційної інстанції, викладені в його ухвалі від 06.10.2016 року, які для суду першої інстанції є обов»язковими, Дніпровський районний суд м. Києва 06.02.2017 року постановив ухвалу про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_3 з підстав пропуску заявником , на думку суду, десятиденного строку, передбаченого для подання скарги.

Зазначені обставини є грубим порушенням норм процесуального права, оскільки при розгляді скарги по суті суд першої інстанції повинен був встановлювати наявність або відсутність порушення прав заявника державним виконавцем при постановленні постанови про відкриття виконавчого провадження, а не вирішувати питання порушення та/або не порушення строків на подачу скарги.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції неможна вважати законною та обґрунтованою, внаслідок чого вона підлягає скасуванню з направленням справи для її розгляду по суті у відповідності до вимог ст.. 387 ЦПК України .

Керуючись ст.ст. 303,304,307,312-315,319, 383,387 ЦПК України,колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково .

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 лютого 2017 року скасувати, передати скаргу на новий розгляд до суду першої інстанції по суті .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий : Судді: