АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 631/1423/14-ц Головуючий суддя І інстанції Марюхна Л. А.
Провадження № 22-ц/790/1723/17 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: Спори про спадкове право
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Гуцал Л.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Доля О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 22 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування, -

встановила:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, мотивуючи який зазначив, що 01 грудня 2009 року померла ОСОБА_4, яка за життя склала заповіт, посвідчений 23 лютого 2000 року секретарем виконавчого комітету Станичненської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, яким заповіла йому земельну частку (пай), розміром 6, 83 га., яка належала їй на підставі сертифіката серії ХР № 0208985 від 01 червня 1997 року. Посилаючись на те, що строк для прийняття спадщини пропущено ним з поважних причин, ОСОБА_2 просив поновити йому строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на вищевказану земельну частку (пай).

Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 22 жовтня 2014 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, яка померла 01 грудня 2009 року, на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «Серп і Молот», розміром 6,83 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ХР № 0208985, виданого на підставі рішення Нововодолазької райдержадміністрації від 17 березня 1997 року № 152, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 01 червня 1997 року за № 394 на ім'я ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заявленого ОСОБА_2 позову відмовити. В обґрунтування скарги зазначила, що вона є донькою ОСОБА_4, разом з нею право на спадкування після смерті матері також мають її брат ОСОБА_5 та сестра ОСОБА_6 Суд не залучивши їх до участі у справі, вирішив питання про їх право на спадкування після матері, крім того неправомірно визнав за позивачем право власності на спадкове майно.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявились, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, позивач з поважних причин пропустив передбачений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, що є підставою для визнання за ним право власності на спадкове майно - земельну частку (пай).

Погодитись з такими висновками не можна, оскільки суд дійшов їх з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Судовим розглядом встановлено, що на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0208985 від 01 червня 1997 року ОСОБА_4 Є П. належало право на земельну частку у розмірі 6,83 умовних кадастрових гектарів землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Серп і Молот».

23 лютого 2000 року секретарем виконавчого комітету Станичненської сільської ради Нововодолазького району Харківської області ОСОБА_7 було посвідчено заповіт, відповідно до якого ОСОБА_4 Є П. заповіла вищевказану земельну ділянку ОСОБА_2

01 грудня 2009 року ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ № 246536.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, яка відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Ураховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними.

Поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій із прийняття спадщини.

Саме до цього зводиться правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 26 вересня 2012 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

Обґрунтовуючи свій позов ОСОБА_2 зазначив, що не звернувся до нотаріуса у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, оскільки є юридично не обізнаним, вважав, що прийняв спадщину, оскільки у нього знаходився сертифікат на право на земельну частку (пай) померлої.

Жодних доказів на підтвердження існування причин, пов'язаних з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для вчинення дій із прийняття спадщини, позивачем не надано.

Згідно з розясненнями, які містяться в п. 24 постановиа Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції зазначених розяснень не врахував, не зясував коло спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4П, не перевірив наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для визнання за позивачем права власності на земельну частку (пай).

З огляду на викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню. а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заявленого ОСОБА_2 позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений останньою за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 587 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 22 жовтня 2014 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 587 грн. 20 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді