Справа № 573/1691/17
Номер провадження 2/573/638/17
РІШЕННЯ

іменем України

18 вересня 2017 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді: Кліщ О.В.

при секретарі: Сітало Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області, Білопільської районної державної адміністрації, третьої особи- Білопільської районної державної нотаріальної контори, - про визнання права на земельну частку (пай) у в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

17.08.2017 року позивач звернулася до суду з позовом до Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області, Білопільської районної державної адміністрації, про визнання права на земельну частку (пай) у в порядку спадкування.

18 серпня 2017 року було відкрито провадження у справі та в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, було залучено Білопільську районну державну нотаріальну контору.

В позовній заяві вказує, що її брат, ОСОБА_2, який народився 20.10.1942 року та постійно мешкав за адресою: Сумська область, Білопільський район, с.Луциківка, вул. Центральна, 14, - у 1977 році був прийнятий у члени колгоспу «Дружба», який знаходився в с.Луциківка Білопільського району Сумської області, де і пропрацював до 1987 року. У 1987 році у звязку з реорганізацією колгосп «Дружба» був переведений в колгосп «Світанок» правонаступником якого є КСП «Луциківське»зареєстроване 10.12.1992 року, де ОСОБА_2 пропрацював все своє життя до лютого 1996 року. 26 квітня 1996 року брат позивачки, ОСОБА_2 помер, на підтвердження чого позивачка приєднала копію свідоцтва про смерть серії 1-БП № 312611 від 27.11.1996 року.

Позивачка вказує, що на день смерті брата вона була з ним зареєстрована та проживала разом, а після його смерті поховала брата та розпорядилася його речами та зберегла документи, тому фактично прийняла спадщину, на підтвердження чого приєднала довідку Луциківської сільської ради. Ні дітей, ні дружини у ОСОБА_2 не було, єдиною його сім»єю була позивачка,-його рідна сестра. За свого життя брат позивачки заповіту не складав, тому спадщину позивачка прийняла шляхом проживання з братом, оскільки протягом шести місяців з дня смерті брата не заявила про відмову від неї.

У лютому 2016 року позивачці стало відомо від інших осіб, що протягом 1990-х років відбувалося розпаювання земель КСП «Луциківське», правонаступника колгоспу «Світанок», але при розпаювання брат позивачки, ОСОБА_2, не був включений до списку громадян, що мають право на земельну частку (пай) вищевказаного господарства, чим порушено його право на земельну частку (пай), так як він був членом КСП на момент розпаювання його земель.

Посилаючись на вищезазначене, позивачка просить суд визнати за нею, ОСОБА_1, в порядку спадкування після смерті рідного брата, ОСОБА_2, право власності на земельну частку (пай) в розмірі, який був на час розпаювання в колективному сільськогосподарському підприємстві «Луциківське» Білопільського району Сумської області, із земель резервного фонду або запасу Луциківської сільської ради Білопільського району Сумської області, без визначення меж цієї частки в натурі площею 4,09 га.

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_3 позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити його та пояснила суду, що на момент розпаювання земель брат позивачки, ОСОБА_2, був зарахований в штат підприємства КСП «Луциківське» та мав право на земельний пай, але не був включений в списки до Державного акту на право колективної власності на землю,. Щодо того чи отримував брат позивачки майновий пай, представник не пояснила. До видачі сертифікату брат не дожив, так як сертифікати видавали у 1999 році. А сама позивачка про розпаювання земель КСП «Луциківське» дізналася лише у лютому 2016 року.

Представники відповідачів - Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області за довіреністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та Білопільської районої державної адміністрації ОСОБА_6 позовні вимоги не визнали повністю, не заперечували щодо членства брата позивачки, ОСОБА_2, в колгоспі та просили відмовити в задоволенні позову у звязку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Крім того, в своїх письмових запереченнях представник Білопільської РДА акцентує свою увагу як на пропуску строку позовної давності, так і на відсутність даних, які б підтверджували членство брата позивачки в колективі. Пояснив суду, що розпаювання земель є загальновідомим фактом, а тому позивачці не могло бути нічого невідомо про це. Оскільки позивачка могла скористатись своїм правом звернення до суду, однак не зробила цього. Крім того, в разі задоволення позову сільська рада не зможе реалізувати право позивача, оскільки відсутні землі запасу, а землі КСП вже розпайовані.

Представник Білопільської районної нотаріальної контори до суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 22.08.2017 року надав до суду інформаційну довідку зі Спадкового реєстру № 48853006, згідно якої за параметрами запиту «ОСОБА_2, дата смерті : 26.04.1996» у Спадковому реєстрі інформація відсутня ( а.с.27,28).

Заслухавши поясненя представника позивача, представників відповідачів, дослідивши обставини справи в межах заявлених позовних вимог, оцінивши надані докази з точки зору належності та допустимості, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозвязку, суд приходить до такого.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1А.( дівоче прізвище ОСОБА_2) народилася 10 березня 1944 року в с.Луциківка Білопільського району Сумської області. Її батьки: ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого повторно 26.02.1949 року ( а.с.7). Прізвище ОСОБА_1 позивачка взяла після реєстрації шлюбу з ОСОБА_9 14 листопада 1969 року. Шлюб розірвано 18.08. 1978 року ( а.с.5).

Рідний брат позивачки, ОСОБА_2 народився 20.10.1942 року. Його батьки: ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 04.03.1949 року( запис відновлена) ( а.с.6).

У 1977 році рідного брата позивачки ОСОБА_2 було прийнято в члени колгоспу «Дружба», який був у звязку з укрупненням переведений в колгосп «Світанок» правонаступником якого є КСП «Луциківське», що підтверджується записом в його трудовій книжці за № 146, заповненої 15 квітня 1981 року ( а.с.11,12).

Згідно архівної довідки, виданої КУ «Білопільський районний трудовий архів» № 1097 від 20.06.2017 року, вбачається, що ОСОБА_2 працював в зазначених господарствах згідно розрахункових відомостей за 1977-1996 роки по колгоспу «Світанок», КСП «Луциківське», с.Луциківка Білопільського району. В розрахункових відомостях дані про вступ чи вибуття з членів колгоспу не значаться. Документи передані на зберігання Луциківською сільською радою згідно акту № 56 від 27.12.2011 року. Ліквідовано 17.03.2003 року по рішенню господарського суду (а.с.9).

21 квітня 1995 року КСП «Луциківське» було видано державний акт на право колективної власності на землю та з цього часу розпочалось паювання земель КСП на підставі указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95 ( далі указ Президента України № 72-/95 ).

Відповідно до п. 2 указу Президента України № 720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Пунктом 5 указу Президента України № 720/95 від 08 серпня 1995 року визначено, що видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Станом на день паювання земель КСП «Луциківське» брат позивачки, ОСОБА_2, працював в КСП «Луциківське», що підтверджується записами у його трудовій книжці № 146 (а.с.11,12).

26.04.1996 року брат позивачки, ОСОБА_2, помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-БП № 312611 ( а.с.8).

Таким чином, судом встановлено, що брат позивачки, ОСОБА_2, на дату видачі КСП «Луциківське» державного акта на право колективної власності на землю, тобто станом на 21 квітня 1995 року, був членом цього КСП, даних про його виключення чи звільнення немає, а в списки членів КСП, які додаються до державного акта на право колективної власності та мають право на сертифікат за земельну частку (пай), включений не був.

За положеннями статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі ( на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) від 05.06.2003 року основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено представником позивачки ОСОБА_3 сертифікат на право на земельну частку (пай) брат позивачки за життя не отримував, так як сертифікати почали видавати у КСП «Луциківське» тільки у 1999 році.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року №7 Верховний Суд України розяснив судам, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Виходячи із системного аналізу положень ст.ст. 22, 23 Земельного кодексу України ( в редакції від 18.12.1990 року з наступними змінами і доповненнями ) та указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року особа набуває права на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю та одержання КСП цього акта.

З огляду на таке, право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі власності на землю конкретному КСП, членом якого вони є. Таким чином, спірні правовідносини щодо права на земельну частку (пай) виникли з часу отримання КСП «Луциківське» державного акта на право колективної власності на землю 21 квітня 1995 року.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Тож до спірних правовідносин належить застосовувати нормативні акти, які діяли на час їх виникнення.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року №7 земельні спори громадян з органами державної влади та органами місцевого самоврядування з питань надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства у випадках, передбачених законодавством, а також спори з майнових питань, пов'язаних із земельними відносинами, за участю громадян, що є членами фермерського господарства, їхніх спадкоємців тощо розглядаються за правилами цивільного судочинства.

За правилами ст.ст. 71, 75, 76 ЦК УРСР ( чинному на час виникнення спірних правовідносин)загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Представник позивачки в судовому засіданні пояснила, що позивачка не пропустила строк позовної давності, оскільки про порушення свого права дізналася лише у лютому 2016 року.

Суд не погоджується з такими доводами представника позивача виходячи з такого.

Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов, яке в свою чергу виникає з дня, коли особа дізналася або повинна буда дізнатися про порушення свого права.

Позивачка у позовній заяві та її представник у судовому засіданні стверджують, що позивачка дізналася про порушення свого права лише у лютому 2016 року.

Положення статті 60 ЦПК України покладають на позивача обовязок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Однак будь яких доказів того, що позивачка не могла дізнатися про порушення свого права раніше спливу трирічного строку позовної давності суду надано не було. При цьому юридична необізнаність позивача, на переконання суду, не може бути визнана поважною причиною, оскільки поважними є ті причини, які повязані з об'єктивними, непереборними та істотними труднощами.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачка пропустила строк позовної давності без поважних причин, оскільки, знала про відсутність прізвища її брата в списках, що додаються до державного акта, ще до спливу строку позовної давності, а будь яких належних та достовірних доказів того, що не могла дізнатися про порушення свого права суду не надала.

Відповідно до положень ст. 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови в позові.

Вирішуючи питання про застосування строку позовної давності, суд виходить з практики Європейського Суду з прав людини, згідно якої застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

За вищевказаного, суд переконаний, що позивачка довела своє право на земельну частку (пай), однак її позовні вимоги не можуть бути задоволені з підстав закінчення строку позовної давності, який позивачка пропустила без поважних причин.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Будь-яких належних та допустимих доказів порушення прав позивача з боку вказаних відповідачів, згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України, суду надано не було.

Таким чином, позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 8, 10,11, 57 -60, 212 215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області, Білопільської районної державної адміністрації, третьої особи- Білопільської районної державної нотаріальної контори, - про визнання права на земельну частку (пай) у в порядку спадкування,- відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: