Провадження № 2/193/90/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
13 березня 2017 року сел. Софіївка
Софіївський районний суд Дніпропетровської області у складі:
судді : Кащука Д. А.
при секретарі : Палій Л. Г.
за участю позивача: ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Софіївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, третя особа: Інспекція з захисту прав споживачів у Дніпропетровській області, про порушення прав споживача і стягнення завданої матеріальної і моральної шкоди, -
26 грудня 2016 року до суду звернувся позивач з вищевказаним позовом. У відповідності до уточнених позовних вимог просить суд стягнути з відповідача на підставі ст. 23 ч. 1 п. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" за відмову про усунення недоліків виявлених після встановлення вікон, матеріальну шкоду в розмірі 148 580 гривень, за кожний день затримки усунення недоліків понад встановлений строк стягнути нейстойку в сумі 158 386,28 гривень, додаткові затрати понесені на ремон віконних пройомів у розмірі 4 000 гривень і моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень.
В обґрунтування уточненого позову позивач вказує на ті обставини, що 10 листопада 2012 року у позивача на дому за адресою: АДРЕСА_1, був укладений договір між ним та відповідачем ФОП ОСОБА_2 на встановлення вікон вартістю 14 858 грн.. 17 грудня 2012 року після встановлення вікон у його будинку за вищевказаною адресою, позивач згодом виявив недоліки, про що 24.12.2012 р. позивачем був складений акт - претензію на неякісний поставлений товар, недолік виявлявся у тому, що в зимовий період на вікнах і внутрішніх рамах будинку накопичувались льодяні покриття на всіх встановлених вікнах, а також по всій поверхні вікон виник конденсат. Вказує, що даний акт був направлений відповідачу - ФОП ОСОБА_2, який не отримав вказаного листа, але потім після звернення позивача до Інспекції захисту з прав споживачів Дніпропетровської області відповідач прибув до його будинку 15.04.2013 року і надав розписку, згідно якої позивач зобов'язується виконати утеплення вікон і проблема з льодяними покриттями зникне, у разі, якщо льодяні покриви все ще не зникнуть, у цьому разі вже ФОП ОСОБА_2 зобов'язувався встановити йому нові енергозберігаючи вікна. Позивач виконав утеплення за порадою відповідача, однак все одно льодяні покриття не зникли на вікнах. У 2015 році повторно позивач переробив утеплення вікон та посилив утеплення житлового приміщення, однак проблема не зникла і в 2016 року вікна знову покрились льодяним покриттям та конденсатом, про що позивачем знову був складений акт. Позивач вказує, що льодяне покриття та конденсат виникає лише у зв'язку з встановленням йому не якісних вікон відповідачем .
При встановленні вікон відповідач надав позивачу гарантійний талон, відповідно до якого, якщо споживач виявить скриті недоліки в процесі експлуатації продукції, тоді він має право на безплатний ремонт і його заміну. Строк дії гарантійного талону склав п'ять років.
У зв'язку із розшуком відповідача, для вирішення проблеми із неякісними вікнами 23.11.2015 року ОСОБА_1 звернувся до відділу з питань захисту прав споживачів з вимогою зобов'язати відповідача виконати гарантійні зобов'язання і замінити йому вікна, але позивачу надійшла відповідь, що ФОП ОСОБА_2 підприємницьку діяльність не здійснює і що він зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб підприємців за адресою: АДРЕСА_2, яка є його місцем проживання.
На думку позивача, у зв'язку з невиконанням зобов'язання за гарантійним талоном, відповідач завдав позивачу матеріальну шкоду в розмірі 148 580 грн. (у порядку п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про захист прав споживачів"). Також в зв`язку з неналежним виконанням зобов'язання позивачем за кожний день затримки усунення недоліків понад встановлений строк нараховано відповідачу нейстойку в сумі 158 386,28 гривень.
Крім того позивач зазначає, що у зв'язку із неправомірними діями зі сторони відповідача, позивач зазнав значної моральної шкоди, яка виразилася в емоційних та душевних стражданнях та хвилюваннях. У зв'язку з тим, що відповідач завідомо знав про те, що технологія виготовлених вікон не відповідає тим умовам, в яких будуть встановлені і експлуатуватись вікна, так як при перших морозах були виявлені льодяні покриття, позивачем направлене звернення до нього. Але з самого початку відповідач не відреагував на його звернення, а коли звернувся до інспекції про захист прав споживачів у Дніпропетровській області, відповідач приїхав, надавши розписку. Зазначає, що він два роки наймає людей для виконання утеплення відкосів, однак все одно проблема з льодяними покриттями та конденсатом не вирішується, що вказує на непридатність виготовлених вікон.
Моральні страждання на думку позивача виражаються у тяганині при розгляді звернень, специфічних особистих особливостей, складності ситуації в яку він потрапив, ступеня вразливості, збільшеної реакції на стрес, також необхідністю захищати свої права у судовому порядку, збирання доказів, що в свою чергу призвело до порушення звичайного режиму його життя, непередбачених для його сім'ї матеріальних витрат на послуги юристів.
Позивач у судовому засіданні просить суд задовольнити його позов в повному обсязі
Відповідач належним чином повідомлений про час та місце слухання справи шляхом направлення кореспонденції на його адресу рекомендованими листами з повідомленням про вручення та розміщення оголошення у газету "Харьковские известия" від 09.02.2017 року № 16(3239), що у відповідності до ст. 74 ЦПК України є належним повідомоленням про час, місце та дату розгляду справи, у судове засідання не з'явився, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав, позовні вимоги позивача по суті не оспорив.
Представник третьої особи - Інспекції з захисту прав споживача у Дніпропетровській області, належним чином повідомлений, у судове засідання не з'явився, заяву про розгляд справи не надавав.
Судом встановлено, що 10 листопада 2012 року між сторонами укладено договір, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується виконати роботу по виготовленню ПВХ конструкцій за цінами виконавця (п. 1.1 вказаного договору). Замовник зобов'язується сплатити та прийняти виготовлений виріб та роботу відповідно до умов договору (п. 1.2 договору). Якість виробу повинна відповідати технічним умовам виконавця, нормам якості для даного виду виробу (п.п. 1.3). Відповідно до п. 3.7 договору у день доставки та закінчення установки замовник повинен прийняти роботу за договором та підписати відповідні акти. (а.с. 6). Вказаний акт за клопотанням позивача про витребування доказів був витребуваний у відповідача, але в порушення вимог суду відповідачем він не був наданий.
Згідно договору від 10.11.2012 року ОСОБА_1 сплатив відповідачу вартість виробу у розмірі 14 858 грн. (а.с. 6). 17 грудня 2012 року було виконано монтаж нових вікон із ПВХ. В процесі експлуатації нових вікон, встановлених відповідачем, позивачем 24.12.2012 року було виявлено льодяні покриви на вікнах та конденсат по всій площі вікон, про що було складений відповідний акт- претензію на неякісний товар, який в подальшому був направлений відповідачу. Однак вказаний акт відповідач не отримав, про що свідчить поштовий конверт з відповідною відміткою про неотримання (а.с. 9,10).
Після чого позивач звернувся до Інспекції про захист прав споживачів Дніпропетровської області, в результаті цього звернення 15.04.2013 року відповідач прибув за адресою проживання позивача. Після обстеження вікон ним було надано розписку про те, що після проведення ОСОБА_1 відповідного утеплення відкосів та разі появи нових льодяних покривів на вікнах він зобов'язувався замінити вікна на енергозберігаючі (а.с. 13). Льодяні покриви на вікнах не зникли після утеплення ОСОБА_1 відкосів, про що свідчать відповідні акти щодо виявлення недоліків.
Свої зобов'язання за вищевказаним договором відповідач не виконав, чим порушив умови договору щодо надання належної якості продукції.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (частина третя статті 16 ЦК України).
При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Відповідно до ст. 11 ч. 1 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини.
Оскільки позивач є споживачем товару, який йому передав відповідач (виконавець за договором), то на правовідносини позивача із відповідачем розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів» (надалі Закон).
Відповідно до ст.4 Закону споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.
Згідно ст.5 Закону держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності. Захист прав споживачів здійснюють також суди.
Згідно з п. 22 ст. 1 Закону споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Відповідно ст. 538 ЦК України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.
Згідно ст. 610 ЦКУ порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно ст. 611 ЦКУ у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 612 ЦКУ боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
За нормами ст.ст. 662,663 ЦКУ Продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу у строк, встановлений договором.
Статтею 6 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Виробник (виконавець) зобов'язаний забезпечити використання продукції за призначенням протягом строку її служби, передбаченого нормативним документом або встановленого ним за домовленістю із споживачем, а в разі відсутності такого строку - протягом десяти років. Відповідач такий свій обов'язок не виконав, хоча такий обов'язок передбачений п.8.1 договору - відповідач зобов'язався здійснювати гарантійний ремонт профіля ПФХ на протязі 5 років з дня підписання акту виконаних робіт. Виробник (виконавець) зобов'язаний забезпечити технічне обслуговування та гарантійний ремонт продукції, а також її випуск і поставку для підприємств, що здійснюють технічне обслуговування та ремонт, у необхідному обсязі та асортименті запасних частин протягом усього строку її виробництва, а після зняття з виробництва - протягом строку служби, в разі відсутності такого строку - протягом десяти років.
Стаття 7 вказаного Закону передбачає, що виробник (виконавець) забезпечує належну роботу (застосування, використання) продукції, в тому числі комплектуючих виробів, протягом гарантійного строку, встановленого нормативно-правовими актами, нормативними документами чи договором.
Згідно з положеннями ч.1 ст. 709 ЦК України продавець або виготовлювач (чи уповноважені ними представники) зобов'язані прийняти товар неналежної якості від покупця і задовольнити його вимоги про заміну товару або усунення недоліків. Доставка товару продавцеві та його повернення покупцеві здійснюються продавцем або виготовлювачем, а в разі невиконання ними цього обов'язку або відсутності продавця чи виготовлювача в місцезнаходженні покупця повернення товару може бути здійснене покупцем за їхній рахунок.
Як зазначено у частині 2 вказаної статті, вимога покупця про заміну товару підлягає негайному задоволенню, а в разі необхідності перевірки якості товару - протягом чотирнадцяти днів або, за домовленістю сторін, в інший строк.
У разі відсутності необхідного товару вимога покупця про заміну товару підлягає задоволенню у двомісячний строк з моменту подання відповідної заяви.
Якщо задовольнити вимогу покупця про заміну товару у встановлені строки неможливо, покупець на свій вибір має право пред'явити продавцеві або виготовлювачу інші вимоги відповідно до статті 708 цього Кодексу.
Частиною 3 передбачено, що вимога покупця про безоплатне усунення недоліків товару підлягає задоволенню продавцем або виготовлювачем протягом чотирнадцяти днів або, за домовленістю сторін, в інший строк. На вимогу покупця на час ремонту йому має бути наданий у користування аналогічний товар, незалежно від моделі, з доставкою.
Відповідно до частини 5 за кожний день прострочення продавцем або виготовлювачем усунення недоліків товару і невиконання вимоги про надання в користування аналогічного товару на час усунення недоліків продавець сплачує покупцеві неустойку в розмірі одного відсотка вартості товару.
Відповідно до ст.8 Закону у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати, зокрема, безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми або вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред'являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача.
Споживач має право пред'явити одну з вимог, передбачених частиною першою цієї статті, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену частиною першою цієї статті. Під час заміни товару з недоліками на товар аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) належної якості, ціна на який змінилася, перерахунок вартості не провадиться. При пред'явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред'явлення або за згодою сторін в інший строк.
Крім того, відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 23 ЗУ "Про захист прав споживачів", у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкта господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування, у тому числі ресторанного господарства, несуть відповідальність за: відмову споживачу в реалізації його прав,установлених частиною першою ст. 8 ,частиною першою ст.9 і частиною третьою ст.10 цього Закону, - у десятикратному розмірі вартості продукції виходячи із цін, що діяли на час придбання цієї продукції, але не менше п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Таким чином вимога позивача про притягнення до відповідальності відповідача за порушення зобов"язання підлягає задоволенню щодо стягнення коштів на користь позивача у розмірі 148 580 грн. (ціна виробу на день укладання договору 10.11.2012 року становила 14 858 грн * 10 = 148 580 грн.).
Відповідно до статті 8 Закону з відповідача за кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки та за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк підлягає стягненню пеня в розмірі 1% вартості замовлення, оскільки у визначений строк (14 днів) вікна не замінено. Вимога про усунення недоліків (претензія) вперше була заявлена позивачем 24.12.2012 року, тому з 07.01.2013 року по дату звернення до суду відповідачу нараховано позивачем пеню в розмірі 1% від вартості замовлення за кожен день. Період нарахування неустойки позивач вказує 1066 днів, що у сумі складає 158 386,28 грн (1066х148,58=158386,28 грн.).
Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання)
Частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. (правова позиція висловлена у справі № 6-100 цс 14).
У даному випадку суд вважає за доцільне зменшити розмір неустойки (ч. 3 ст. 551 ЦК України) з огляду на занадто завищений її розмір, не співмірність із розміром основної заборгованості. З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки до розміру нанесеної позивачу матеріальної шкоди, а саме в сумі 148580,00 грн..
Вказаний розмір неустойки суд вважає таким, що відповідає загальним засадам цивільного судочинства, принципу розумності та справедливості, а також на думку суду є справедливою сатисфакцією за порушення прав позивача.
Статтею 21 Закону визначено, що права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо зокрема споживачу реалізовано продукцію, яка є неналежної якості.
Згідно положень Конституції України та ст. 23 Цивільного кодексу, фізичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав та законних інтересів.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", визначено, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов'язаних з відшкодуванням такої шкоди.
У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до закону моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку з порушенням права власності, інших цивільних прав.
В обґрунтування вимоги стягнення моральної шкоди позивач вказує на те, що його моральне страждання виразилось, зокрема, у тяганині при розгляді звернень, специфічних особистих особливостей, складності ситуації в яку він потрапив, ступеня вразливості, збільшеної реакції на стрес, також необхідності захищати свої права у судовому порядку, збиранні доказів, що в свою чергу призвело до порушення звичайного режиму його життя, непередбачених для його сім'ї матеріальних витрат на послуги юристів.
При цьому, вказував про те, що довгий час він намагався вирішити питання з стороною відповідача мирним шляхом, але не зважаючи на його наміри та листи направлені на адресу відповідача, вказані питання не були вирішені, що в свою чергу завдало йому моральних страждань. З урахуванням дійсних обставин справи, вимоги про відшкодування моральної шкоди заявлені позивачем в розмірі 20 000 грн. є такими, що підлягають частковому задоволенню в розмірі 10 000 грн..
Крім того, позивач належним чином не обгрунтував вимогу щодо стягнення з відповідача додаткових витрат, понесених на ремонт віконних пройомів у розмірі 4000 гривень. Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем в обгрунтування вказаних вимог не подано на розгляд суду будь-яких доказів (чеки, квитанції і т.д.), що підтверджують зазначені обставини. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача додаткових витрат, понесених на ремонт віконних пройомів у розмірі 4000 гривень є необгрунтованими, не підтверджені матеріалами справи та відповідними доказами, а тому задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на викладене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на розміщення оголошення у газеті для належного виклику відповідача до суду у розмірі 79,69 грн., що підтверджено рахунком-фактурою № СФ - 0000022 від 07.02.2017 року (а.с. 71).
Частиною 3 ст. 88 ЦПК України визначено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Таким чином, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, оскільки позивач ОСОБА_1 у відповідності до положень Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору при подачі позову, який виник у справах про відшкодування шкоди, внаслідок порушення прав його як споживача, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача у відповідності до ставок визначених ЗУ "Про судовий збір", які діяли на момент звернення позивача до суду та у відповідності до суми задоволених позовних вимог до відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 8, 17, 19, 21, 22 Закону України "Про захист прав споживачів", ст. ст. 23,538, 610, 611, 625, 627, 662, 663, ЦК України та керуючись ст. ст. 10, 60, 61, 88, 213-215, 224 - 226 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд - ,
Позов ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, третя особа: Інспекція з захисту прав споживачів у Дніпропетровській області, про порушення прав споживача і стягнення завданої матеріальної і моральної шкоди задовольнити частково .
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 матеріальну шкоду у розмірі 148 580 (сто сорок вісім тисяч п'ятсот вісімдесят) гривень 00 копійок та неустойку за несвоєчасне виконання зобов'язання у розмірі 148 580 (сто сорок вісім тисяч п'ятсот вісімдесят) гривень 00 копійок.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч ) гривень 00 копійок.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 витрати на розміщення оголошення у розмірі 79 (сімдесят дев'ять гривень) 69 копійок.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь держави судовий збір у розмірі 3 071 (три тисячі сімдесят одна) гривня 70 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовити .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Д .А. Кащук