Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.09.2017 року м. Бар

Барський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого, судді Хитрука В.М.

при секретарі Гоменюк Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бар Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги до суду мотивувала тим, що вона є власником ? частини квартири у спільній сумісній власності з ОСОБА_4, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. У квартирі зареєстровані відповідачі, які з дня реєстрації по даний час у ній не проживали. Добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідачі не бажають. Їх реєстрація перешкоджає позивачу розпоряджатися житлом, отримувати субсидію та призводить до сплати комунальних послуг в збільшеному розмірі. Тому, позивач просила суд визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житлом та зняти їх з реєстраційного обліку.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та наполягала на їх задоволенні.

Відповідачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, через оголошення в газеті «Вінниччина» від 01.09.2017, про причини неявки суд не повідомили, позову не оспорили, тому справа вирішена на підставі наявних в ній даних у відсутність відповідачів.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_4 проти позову не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що надав суду письмову заяву.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Барської міської ради Вінницької області проти позову не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що надав суду письмову заяву.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов доведений та обґрунтований і його необхідно задовольнити в повному обсязі. До такого висновку суд дійшов з наступного.

Так, ОСОБА_1 є власником ? частки квартири у спільній сумісній власності з ОСОБА_4, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

У будинку зареєстрована відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2, що підтверджується довідкою ОСББ «Наш дім» від 23.05.2017 та актом обстеження матеріально-побутових умов від 23.05.2017.

Реєстрація відповідачів створює для позивача перешкоди в користуванні житлом та позбавляє права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном. Позивач позбавлена можливості оформити субсидію на житлово-комунальні послуги.

Договір найму жилого приміщення між позивачем та відповідачами не укладався. Згоди на користування жилим приміщенням позивач не надавала.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами за своєю правовою природою є цивільно-правовими, регулюються положеннями Цивільного кодексу України щодо права власності та захисту права власності та положеннями Житлового кодексу України.

Зі змісту ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Так, ст. 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, протоколами 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежна від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власника, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст..379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців.

Аналогічні положення містяться в п.10 Постанови №2 від 12 квітня 1985 року Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», де вказано, що якщо особа була відсутньою понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на житлову площу.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму ВС України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Позивачем виконано всі можливі та передбачені законом умови для добровільного зняття з реєстрації відповідачів.

Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає до задоволення у повному обсязі.

За таких обставин суд, керуючись ст. ст. 5, 10, 60, 212, 213, 224, 225 ЦПК України, ст. 150, ст. 167 ЖК України, ст. ст. 328, 334, 386, 391, ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

В И Р I Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, права користування житловим приміщенням у квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом зняття їх з реєстраційного обліку.

Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Копію заочного рішення не пізніше трьох днів з дня його проголошення направити відповідачу.

Відповідач протягом 10 днів з дня отримання копії заочного рішення може подати до Барського районного суду Вінницької області письмову заяву про його перегляд.

Позивач протягом 10 днів з дня проголошення заочного рішення має право подати апеляційну скаргу на заочне рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення це рішення може бути оскаржене відповідачкою в апеляційному порядку.

Суддя: