Справа № 646/1692/16-ц
Провадження 2/646/89/2017
ЧЕРВОНОЗАВОДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ХАРКОВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.17 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Салайчук С.М.,

за участі секретаря Сімоненко К.Ю.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, в якому просив поділити спільне майно подружжя, а саме: виділити йому та визнати право власності на автомобіль НОМЕР_1; виділити відповідачці - 2-х камерний холодильник «Атлант» вартістю 5000 гривень, морозильний лар вартістю 7000 гривень, шкаф-купе вартістю 7000 гривень, шкаф-купе вартістю 13 000 гривень, мякі меблі (кутовий диван та софа) вартістю 6000 гривень, телевізор «Panasonic» вартістю 1000 гривень та мікрохвильову піч вартістю 4900 гривень. Крім того, позивач просив витребовувати у відповідачки технічний паспорт та автомобіль НОМЕР_1.

У судове засідання позивач не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності та про підтримання позовних вимог.

Відповідач, щодо якої судом вживалися заходи повідомлення про дату та час судового засідання, в судове засідання не з'явилась, надавши до суду письмові заперечення проти позову.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20.08.2015 року розірваний шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який був зареєстрований 27.07.1986 року Палацом одруження «Жовтневий» міста Харкова, актовий запис № 1033. (а.с. 3)

За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Під час перебування у шлюбі сторони придбали майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: автомобіль НОМЕР_1, власником якого згідно бази даних РСЦ МВС в Харківській області на транспортні засоби зареєстрована ОСОБА_2 (а.с. 9)

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

При цьому, при поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

Якщо річ неможливо розділити, вона присуджується одному з подружжя.

Якщо виділити в натурі частину із загального майна не можна, хтось один із подружжя має право на отримання від іншого грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частини. Проте, така компенсація може бути надана лише за згодою колишньої дружини чи чоловіка. Крім того, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Таким чином, відповідно до частин 4, 5 ст. 71 СК присудження судом одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ (автомобіль) допускається за його згодою за умовою попереднього внесення другим подружжям відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності таких умов присудження грошової компенсації може мати місце, зокрема, на підставах передбачених ст. 364 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та наявності згоди співвласника на одержання відповідної грошової суми.

Так, відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно з законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Таке ж право співвласників передбачено і ч. 3 ст. 358 ЦК України.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» відзначив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, для визначення якої при необхідності призначається експертиза.

Згідно висновку судової авто-товарознавчої експертизи № 4878 від 26.10.2016 року ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21081, д.н.з. 65856ХА, 1990 року випуску складає 38491,10 гривень. (а.с. 51-55)

Разом з тим, позивач, всупереч на ст. 364 ЦК, не порушив питання про одержання від відповідача як іншого співвласника грошової компенсації вартості належної їй частки в спільному майні, виходячи з того, що спірний автомобіль є річчю неподільною.

Таким чином, враховуючи, що набутий сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства спірний автомобіль є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя позивачем не надано, тому суд дійшов висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачкою і відповідачем право власності - за кожним на 1/2 частину вказаного майна та змінивши таким чином режим спільної сумісної власності подружжя на цей об'єкт на режим спільної часткової власності.

Враховуючи, що спірний автомобіль є неподільною річчю, і жодною із сторін не вчинено дій, передбачених ч.ч.4, 5 ст.71 СК України, суд вважає за необхідне визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишити майно у їх спільній частковій власності.

Що стосується вимоги позивача про витребування з володіння відповідача спірного автомобілю та технічного паспорту, суд вважає її необґрунтованістю та безпідставною, оскільки підтверджень того, що відповідачка ОСОБА_3 перешкоджає у користуванні спільним автомобілем та не надає технічний паспорт відсутні.

Крім того, позивач просив виділити відповідачці ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя 2-х камерний холодильник «Атлант» вартістю 5000 гривень, морозильний лар вартістю 7000 гривень, шкаф-купе вартістю 7000 гривень, шкаф-купе вартістю 13 000 гривень, мякі меблі (кутовий диван та софа) вартістю 6000 гривень, телевізор «Panasonic» вартістю 1000 гривень та мікрохвильову піч вартістю 4900 гривень, які вони придбали під час перебування у шлюбі.

Згідно заперечень відповідача ОСОБА_2 вищезазначене нерухоме майно на теперішній час не існує, тому не може бути предметом розподілу.(а.с. 24-26)

Статтею 60 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всупереч зазначеному, позивач не довів існування зазначеного в позові нерухомого майна, яке підлягає поділу, що є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині.

Розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212, 214, 215, 293-296 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? (одну другу) частину автомобіля НОМЕР_1, 1990 року випуску.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? (одну другу) частину автомобіля НОМЕР_1, 1990 року випуску.

Припинити право спільної сумісної власності подружжя на вказаний автомобіль.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 272 (двісті сімдесят дві) гривні 71 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 411 (чотириста одинадцять) гривень 96 копійок.

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С.М. Салайчук