БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/2141/16-ц
Провадження № 2/497/90/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря Ковтун О.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 сільської ради Болградського району Одеської області ОСОБА_3,

відповідачки ОСОБА_4,

розглянувши, у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Болградського району Одеської області, ОСОБА_4 про визнання права власності на домоволодіння, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить постановити рішення, яким визнати за ним право власності

- на ? частку житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, який розташований за адресою: вул. Гагаріна, 62, с. Калчева, Болградський район, Одеська область, як за спадкоємцем за заповітом після смерті його матері ОСОБА_5;

- на ? частку житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, який розташований за адресою: вул. Гагаріна, 62, с. Калчева, Болградський район, Одеська область, як за членом колгоспного двору.

Свої вимоги мотивує тим, що станом на 14 квітня 1991 року це домоволодіння відносилось до колгоспного двору, та до його складу входили: ОСОБА_6, який помер 04.01.2012 року, його дружина ОСОБА_5, яка померла 19.10.2015 року, їх донька ОСОБА_4, та їх син ОСОБА_1 (позивач по справі). Кожний з них набув право власності на 1/4 частку цього будинку, але не отримав правовстановлюючих документів.

Він, позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті його матері ОСОБА_5, померлої 19.10.2015 року, яка у свою чергу прийняла спадщину на домоволодіння після смерті свого чоловіка ОСОБА_6, померлого 04 січня 2012 року, за фактом свого проживання і реєстрації у спадковому домоволодіння та не може оформити належним чином право на належну йому ? частку вищезазначеного домоволодіння, оскільки за життя спадкодавця не було оформлено правовстановлюючих документів на імя померлого. З цих підстав позивач просить позов задовольнити.

Позивач підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні, та надав пояснення з підстав зазначених в позові.

Представник відповідача позовні вимоги визнала, просила прийняти рішення згідно вимог чинного законодавства.

Відповідач ОСОБА_4 також позовні вимоги визнала, хоча і виразила не згоду з діями позивача, який є її братом, оскільки раніше батьками було складено заповіт саме на її імя. Після смерті батька, вона не звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, зі спадкодавцем разом не проживала, а тому спадщину не прийняла. Згодом, їх мати склала новий заповіт на імя брата, хоча між ними була інша домовленість.

Оцінивши усі докази, зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦК України.

У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобовязання встановлено законодавством у звязку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Болградської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 20.07.2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку житлового будинку після смерті ОСОБА_5 в звязку з відсутністю на це нерухоме майно правовстановлюючого документу (а.с.14).

Станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами за адресою: вул. Гагаріна, 62, с. Калчева, Болградський район, Одеська область на праві власності належав колгоспному двору, главою якого був ОСОБА_6, який помер 04.01.2012 року. До складу двору також входили: його дружина ОСОБА_5, яка померла 19.10.2015 року, їх донька ОСОБА_4, та їх син ОСОБА_1, позивач по справі.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР).

Відповідно до пп.«а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні.

Таким чином, кожному члену цього колгоспного двору на праві власності належало по ? частці вищезазначеного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що також узгоджується і підтверджується довідкою №140 від 29.09.2016 року, виданою ОСОБА_2 сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.10), технічним паспортом (а.с.11-13).

Згідно вимог діючого законодавства на час розгляду справи, порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4 ст. 182 ЦК України).

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із змінами і доповненнями.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 15 названого Закону перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703.

Згідно п.10 Порядку заявник разом із заявою про державну реєстрацію подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита.

У відповідності з п.26 Порядку для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим порядком.

Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є укладений в установленому законом порядку договір, свідоцтво про право власності на спадщину, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, державний акт на право власності на земельну ділянку, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також інші документи, визначені пунктом 27 Порядку.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За результатом судового розгляду судом встановлено, що по справі мають місце обставини, передбачені ст. 392 ЦК України, оскільки позивач будучи власником ? частки цього житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому за адресою: вул. Гагаріна, 62, с. Калчева, Болградський район, Одеська область не може зареєструвати право власності в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, внаслідок чого порушуються його права як власника.

04 січня 2012 року - помер ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії І-ЖД №279272, виданим ОСОБА_2 сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.6). Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому ? частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою: вул. Гагаріна, № 62, с. Калчева, Болградський район, Одеська область. Спадщину на цю частину прийняла його дружина ОСОБА_5 фактом свого проживання і реєстрації у спадковому домоволодіння за адресою: вул. Гагаріна, 62, с. Калчева, Болградський район, Одеська область, що підтверджується:

- свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД № 164298 від 08.02.2012 року (а.с.7),

- довідкою №140 від 29.09.2016 року, виданою ОСОБА_2 сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.10).

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Таким чином, ОСОБА_5, як спадкоємець за законом першої черги, шляхом постійного проживання і реєстрації в спадковому домоволодінні прийняли названу спадщину. На підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування, вона набула право на це майно, а саме на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: вул. Гагаріна, 62, с. Калчева, Болградський район, Одеська область.

У звязку з чим їй стала належати ? = (1/4 + 1/4) частка вище вказаного будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями.

19 жовтня 2015 року померла ОСОБА_5, свідоцтво про смерть серії 1-ЖД № 430215 (а.с.8).

Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої окрім іншого майна, також входить 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами за адресою: вул. Гагаріна, № 62, с. Калчева, Болградський район, Одеська область.

Спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5, посвідченим секретарем Кубейської (Червоноармійської) сільської ради Болградського району Одеської області від 19.05.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 765, є її син ОСОБА_1 (а.с.9).

На час смерті спадкодавця ОСОБА_5, в спадковому домоволодінні ОСОБА_5, проживала сама, що підтверджується довідкою ОСОБА_2 сільської ради Болградського району Одеської області № 140 від 29.06.2015 (а.с.10).

Зі спадкової справи № 88/2016, заведеної щодо майна померлої 19.10.2015 року ОСОБА_5 вбачається, що 17.02.2016 року позивач звернувся з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті його матері ОСОБА_5 на частку домоволодіння, хоча видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку пай, на право на пайовий фонд майна МСК «Калчева», на земельну ділянку площею 2.0660 га (а.с.21-39).

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Відповідно до ч.1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а саме необхідно визнати за ним, як за спадкоємцем за заповітом після смерті матері право власності на 1/2 частку названого домоволодіння, та на ? частку вище вказаного домоволодіння, як за членами колгоспного двора.

Суд не приймає доводи відповідачки щодо наявності у неї дійсного заповіту, складеного батьками ОСОБА_6, ОСОБА_5 17.02.2005 року, посвідченого секретарем Калчівської сільської ради Болградського району Одеської області, оскільки згідно положень ст. 1254 ч.2 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Відповідачка не заперечувала того факту, що вона дійсно після смерті батька ОСОБА_6 не зверталася з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, зі спадкодавцем не проживала, а тому не скористалася своїм правом на прийняття спадщини.

А відтак, втратила можливість прийняти спадщину за заповітом складеним на її імя батьком.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст.120, 123 ЦК УРСР (1963 року), ст.ст.16, 182, 328, 392, 1216-1218, 1233,1235, 1261, 1268, 1270, 1297 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 131, 208, 209, 212-215, 223, 256-259, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш ИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Болградського району Одеської області, ОСОБА_4 про визнання права власності на домоволодіння задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії ОК № 012806, виданий 29.06.2016 року Болградським РС ГУ ГМС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності:

- на ? частку житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: вул. Гагаріна, № 62, с. Калчева, Болградський район, Одеська область, як за спадкоємцем за заповітом після смерті матері ОСОБА_5, померлої 19 жовтня 2015 року;

- на ? частку житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, який розташований за адресою: вул. Гагаріна, № 62, с. Калчева, Болградський район, Одеська область, як за членом колгоспного двору.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області через Болградський районний суд Одеської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.В.Кодінцева