Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" березня 2017 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Кузнецова Д. В. , при секретарі Мащенко Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її до придатного для використання стану,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що за результатами здійснення спеціалістами відділу контролю за використанням земель управління земельних відносин Маріупольської міської ради перевірки дотримання вимог земельного законодавства ОСОБА_1 складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 02.06.2016 року. Актом було встановлено, що ОСОБА_1 самовільно займає та використовує земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови під розміщення торгівельного павільйону «М'ясо», загальною площею 0,0015 га за адресою м. Маріуполь, вул. М.Сибіряка, буд. 40, що є порушенням вимог Земельного кодексу України. Відповідачу було видано вказівку (попередження) про необхідність усунення порушень вимог земельного законодавства від 02.06.2016 року № 103/2016, згідно якої ОСОБА_1 було надано час для усунення порушень діючого земельного законодавства України, протягом десяти днів. Також 26.07.2016 року спеціалістами відділу контролю за використанням земель управління земельних відносин Маріупольської міської ради було проведено додаткову перевірку за вказаною адресою та вдруге складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 26.07.2016 року, за результатами якого встановлено, що вимоги вказівки (попередження) № 103/2016 від 02.06.2016 року відповідачем не виконані. Самовільно зайняту земельну ділянку не звільнено та не приведено у придатний до використання стан. У звязку із вищевикладеним, позивач був вимушений звернутися до суду та просив зобовязати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, під розміщення торгівельного павільйону «М'ясо», загальною площею 0,0015 га за адресою м. Маріуполь, вул. М.Сибіряка, буд. 40, та привести її у придатний до використання стан, також просив стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1378 грн.

Представник позивача у судове засідання не зявився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилась з невідомих підстав, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, 02 червня 2016 року спеціалістом відділу контролю за використанням земель управління земельних відносин Маріупольської міської ради за результатами здійснення перевірки дотримання ОСОБА_1 вимог земельного законодавства складено відповідний акт, яким встановлено, що останньою самовільно зайнята та використовується земельна ділянка із земель житлової та громадської забудови за адресою м. Маріуполь, вул. М.Сибіряка, буд. 40 під розміщення торгівельного павільйону «М'ясо», загальною площею 0,0015 га.

Відповідною вказівкою (попередженням) від 02.06.2016 року за № 103/2016 ОСОБА_1 було попереджено про необхідність усунення порушень вимог земельного законодавства та запропоновано усунути виявлені порушення у десятиденний строк. Зазначене попередження ОСОБА_1 було надіслано рекомендованим листом.

26 липня 2016 року спеціалістами відділу контролю за використанням земель управління земельних відносин Маріупольської міської ради за результатами здійснення перевірки дотримання ОСОБА_1 вимог земельного законодавства повторно складено акт, яким встановлено, що вимоги вказівки від 02.06.2016 року за № 103/2016 ОСОБА_1 виконані не були, земельна ділянка площею 0,0015 га, що розташована в м. Маріуполі, вул. М.Сибіряка, буд. 40, зайнята під розміщення торгівельного павільйону «М'ясо» та не приведена до придатного для використання стану.

Відповідно до ст. 13 Конституції України, від імені Українського народу право власника здійснюють органи державної влади і органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Згідно ст.ст. 142-145 Конституції України, до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, окрім інших об'єктів, належить земля, управління якою здійснює територіальна громада через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом ухвалення рішень.

Відповідно до п. 12 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження, щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, здійснюють відповідні сільські, селищні, та міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

У відповідності до ст. 12 Земельного кодексу України (далі ЗК України), до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, а також передача земельних ділянок у власність громадян та юридичних осіб.

Згідно зі ст. 78 ЗК України, земля в України може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

У відповідності до ст. 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст є комунальною власністю.

Згідно ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності або користування земельним ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав.

Судом встановлено, що Маріупольською міською радою, в адміністративному підпорядкуванні якої знаходиться земельна ділянка за адресою м. Маріуполь, вул. М.Сибіряка, буд. 40, рішення про передачу її у власність та/або надання у користування відповідачу для вказаних цілей не приймалось.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначеним положенням ЦК України закріплена можливість предявлення позову до особи про усунення перешкод у реалізації права власності, що у правовій доктрині визнається як негаторний позов, предметом якого є вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Такою вимогою може бути звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення конкретною особою.

З цією метою для правильного вирішення спору позивачу слід довести факт порушення в реалізації права власності та створення перешкод у користуванні земельною ділянкою конкретною особою, якою є відповідач за позовом. Тобто безпосередню причетність відповідача до створення перешкод та належність цих обєктів відповідачу.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи.

Натомість суду не надано жодного доказу у підтвердження того, що саме ОСОБА_1 є власником, володільцем або фактичним користувачем торгівельного павільйону «М'ясо», загальною площею 0,0015 га, що знаходиться на земельній ділянці за адресою м. Маріуполь, вул. М.Сибіряка, буд. 40.

Крім того, як вбачається з актів перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 02.06.2016 року та 26.07.2016 року, а також вказівки (попередження) про необхідність усунення порушень вимог земельного законодавства від 02.06.2016 року, ОСОБА_1 не приймала участі під час складання даних документів та їй не пропонувалось взяти участь або підписати вказані документи. Доказів направлення або вручення складених за її відсутності документів реагування матеріали справи також не містять.

Отже складені представниками позивача первинні документи реагування та перевірки стану додержання земельного законодавства на земельній ділянці за адресою м. Маріуполь, вул. М.Сибіряка, буд. 40 жодним чином не викривають порушення прав позивача саме ОСОБА_1 та її причетність до порушення прав позивача.

Пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

За таких підстав, суду не надано переконливих доказів того, що на момент складання актів перевірки дотримання вимог земельного законодавства спірна земельна ділянка за адресою м. Маріуполь, вул. М.Сибіряка, буд. 40 була самовільно зайнята відповідачем, так само як і того, що розміщений на ній торгівельний павільйон «М'ясо» перебуває у володінні ОСОБА_1

За таких обставин, позов Маріупольської міської ради про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її до придатного для використання стану задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 12, 78, 83, 116, 125 ЗК України, ст. 391 ЦК України, ст.ст. 10, 57, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її до придатного для використання стану - відмовити.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д. В. Кузнецов