Провадження №2/523/1070/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2017 р. Суворовський районний суд міста ОСОБА_1 в складі

головуючого - судді Сувертак І.В.

при секретарі Мамренко Г.Г.

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в місті ОСОБА_1

справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних ,

Установив:

Позивачка звернулась до суду з позовними вимогами до ОСОБА_3 про стягнення грошового боргу за рішенням суду №523/1474/13-ц з урахуванням індексу інфляції в сумі 65800,00 грн. і 3% відсотки річних від вказаної суми це 6909,00 грн. В своєму позові посилається на те, що 18 квітня 2013 р. рішенням Суворовського районного суду міста ОСОБА_1 по справі №523/1474/13-ц, з ОСОБА_3 стягнуто на її користь борг в сумі 37800,00 грн., але борг не сплачено відповідачем, тому позивачка звернулась з таким позовом.

В судовому засіданні позивачка і її представник ОСОБА_1 підтримали позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з,явився, належним чином сповіщався, причини не явки не повідомив, подав до суду заперечення на позов (л.с.26-28), в яких просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю

Заслухав пояснення позивачки і її представника, з.ясував обставини справи, дослідив представлені сторонами докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволення позову.

Судом встановлено :

18 квітня 2013 року Суворовський районний суд міста ОСОБА_1 ухвалив рішення по справі № №523/1474/13-ц (л.с.10), відповідно до якого з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_2 37 800,00 грн. боргу. Позивачка вказує на те, що боргу до теперішнього часу не повернуто.

Однак, позивачкою не представлено суду документів, що виконавчій службі було подано виконавчий лист на примусове виконання згаданого рішення суду, не представленні будь-які документі з Державної виконавчої служби, які б свідчили про відкриття виконавчого провадження , ухилення відповідача від примусового виконання рішення суду.

Позивачка не зверталась до суду з будь-якими заявами, клопотаннями щодо витребування будь-яких доказів, тощо.

Стаття 3 ЦК України встановлює загальні засади цивільного законодавства , а саме : неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом ; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом ; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Стаття 13 ЦК України передбачає , що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства; при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах; при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства; не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція ; у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 2-5 цієї статті, суд може зобов,язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки встановлені законом..

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

У відповідності до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

З урахуванням встановленого , суд відмовляє в задоволенні позову через недоведеність позову в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10,11,14, 57-64 , 77, 157, 169, 212- 215, 218, 294 ЦПК України, ст.ст.12-16 ЦК України, суд,-

Вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд Суворовського району міста Одеси шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя