АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/8355/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1607/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Ярмолюка О.І.,

суддів Пастощука М.М., Янчук Т.О.,

секретар Шевчук Ю.Г.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Регіонального сервісного центру в Хмельницькій області, ОСОБА_5, ОСОБА_2, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «СДС АВТО», про визнання державної реєстрації (перереєстрації) автомобіля і свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу незаконними та їх скасування, визнання права на спадщину і витребування майна з чужого незаконного володіння за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 листопада 2016 року,

встановила:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з уточненим у подальшому позовом до Регіонального сервісного центру в Хмельницькій області (далі - Сервісний центр), ОСОБА_5, ОСОБА_2, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «СДС АВТО» (далі - ТОВ «СДС АВТО»), про визнання державної реєстрації (перереєстрації) автомобіля і свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу незаконними та їх скасування, визнання права на спадщину і витребування майна з чужого незаконного володіння.

ОСОБА_4 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько, ОСОБА_6, внаслідок чого відкрилася спадщина на автомобіль ВАЗ 21102, 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2 (далі - автомобіль). Позивач як спадкоємець першої черги за законом прийняла цю спадщину в установленому порядку, разом із тим на теперішній час вона не може оформити право власності на автомобіль, оскільки 23 жовтня 2014 року ОСОБА_5 на підставі підроблених документів перереєструвала автомобіль на своє ім'я, а 8 квітня 2016 року - продала його ОСОБА_2 Автомобіль вибув із володіння позивача поза її волею, тому вона вправі витребувати його у ОСОБА_2

За таких обставин ОСОБА_4 просила суд: визнати державну реєстрацію (перереєстрацію) автомобіля, здійснену 23 жовтня 2014 року Відділом реєстраційно-екзаменаційної роботи Державтоінспекції з обслуговування міста Хмельницького, Хмельницького та Волочиського районів, за ОСОБА_5 незаконною і скасувати цю реєстрацію; визнати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 23 жовтня 2014 року, видане на ім'я ОСОБА_5, незаконним та скасувати це свідоцтво; визнати в порядку спадкування її право власності на автомобіль і витребувати його з незаконного володіння ОСОБА_2

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 листопада 2016 року позов задоволено частково. Визнано незаконними та скасовано державну реєстрацію автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 23 жовтня 2014 року на ім'я ОСОБА_5 Визнано за ОСОБА_4 у порядку спадкування за законом право власності на автомобіль. Витребувано автомобіль із володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 2 135 грн 61 коп. судових витрат. У решті позову відмовлено.

Суд виходив з того, що ОСОБА_4 у встановленому порядку прийняла спадщину після смерті батька, ОСОБА_6, і набула право власності на автомобіль, однак ОСОБА_5 незаконно перереєструвала автомобіль на своє ім'я та відчужила його ОСОБА_2, а тому позивач вправі витребувати автомобіль у останньої.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Представник Сервісного центру ОСОБА_3 у вирішенні спору покладається на думку суду.

Відповідач ОСОБА_5 та представник ТОВ «СДС АВТО», які в установленому порядку оповіщені про час і місце судового засідання, до суду не з'явилися.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що ОСОБА_4 є дочкою ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

ОСОБА_6 був власником автомобіля, який увійшов до складу спадщини після його смерті.

22 вересня 2014 року ОСОБА_4 подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті ОСОБА_6, отже, позивач прийняла цю спадщину в установленому законом порядку. Інші спадкоємці ОСОБА_6 за законом, а саме дружина, ОСОБА_7, і дочка, ОСОБА_8, відмовилися від спадщини на користь ОСОБА_4

22 жовтня 2014 року між невстановленою особою, яка діяла від імені ОСОБА_6, і ОСОБА_5, за посередництвом ТОВ «СДС АВТО», був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу, за умовами якого ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_5 купила автомобіль.

У той же день ТОВ «СДС АВТО» видало ОСОБА_5 довідку-рахунок серії ВІА № 743429 про придбання нею автомобіля за 74 000 грн.

На підставі вказаної довідки-рахунку 23 жовтня 2014 року ОСОБА_5 у Відділі реєстраційно-екзаменаційної роботи Державтоінспекції з обслуговування міста Хмельницького, Хмельницького та Волочиського районів перереєструвала автомобіль на своє ім'я та одержала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3.

За договором купівлі-продажу № 6841/2016/221/02 від 8 квітня 2016 року, укладеному сторонами у Територіальному сервісному центрі 6841 РСЦ МВС у Хмельницькій області, ОСОБА_5 продала автомобіль ОСОБА_2

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Із норм ч.ч. 1, 4 ст. 25 ЦК України слідує, що здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Як передбачено ч. 1 ст. 1216, ч. 1 ст. 1217, ч. 1 ст. 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1258, ч. 1 ст. 1261 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За змістом ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Частиною 1 ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі, втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 3 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок), державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій.

Транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в реєстраційно-екзаменаційних підрозділах Державтоінспекції (п. 6 Порядку).

За змістом п. 8 Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

До документів, які підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, зокрема відносяться засвідчені підписом відповідної посадової особи та скріплені печаткою: довідка-рахунок, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, договори купівлі-продажу транспортних засобів, оформлені в Державтоінспекції, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби.

Аналіз положень ст. 228 ЦПК України дає підстави для висновку, що правочини, які спрямовані на порушення конституційних прав громадян, у тому числі права володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, та незаконне заволодіння майном фізичної або юридичної особи, вважаються такими, що порушують публічний порядок, і є нікчемними.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 1 липня 2015 року (справа № 6-619цс15), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Докази у справі достовірно вказують на те, що 22 жовтня 2014 року, тобто вже після смерті ОСОБА_6, невстановлена особа від імені останнього уклала з ОСОБА_5 договір купівлі-продажу транспортного засобу (т. 1 а.с. 17), предметом якого був автомобіль.

Цей договір спрямований на заволодіння спадковим майном ОСОБА_6, вважається таким, що порушує публічний порядок, і є нікчемним.

Також матеріали справи вказують на те, що ТОВ «СДС АВТО» не відчужувало ОСОБА_5 автомобіль відповідно до Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200.

У зв'язку з цим, ТОВ «СДС АВТО» неправомірно склало та видало на ім'я ОСОБА_5 довідку-рахунок від 22 жовтня 2014 року серії ВІА № 743429 про придбання нею автомобіля (т. 1 а.с. 19).

Отже відсутні документи, які підтверджують правомірність придбання ОСОБА_5 автомобіля, внаслідок чого суд першої інстанції правильно керувався тим, що його реєстрація (перереєстрація) на ім'я ОСОБА_5 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на ім'я останньої не відповідають вимогам закону та підлягають скасуванню.

ОСОБА_4 у встановленому законом порядку набула право на спадщину, що відкрилася внаслідок смерті її батька, ОСОБА_9 Разом із тим, позивач не може оформити право власності на автомобіль, оскільки це право не визнається ОСОБА_5 і ОСОБА_2

За таких обставин місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про визнання спадкових прав ОСОБА_4 у судовому порядку.

Частиною 1 статті 387 ЦК України встановлено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1)було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2)було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3)вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

В силу ч. 1 ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Аналіз указаних норм права в сукупності з положеннями ч. 5 ст. 1268 ЦК України, якою встановлено, що спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини, дає підстави для висновку, що спадкоємець, який прийняв спадщину, має право витребувати спадкове майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього.

Саме такої правової позиції притримується Верховний Суд України у постанові від 23 січня 2013 року (справа № 6-164цс12).

Судом першої інстанції встановлено, що автомобіль вибув з володіння ОСОБА_4 поза її волею, після чого ОСОБА_5 відчужила його ОСОБА_2

За таких обставин суд правомірно виходив з того, що ОСОБА_4 вправі витребувати належне їй майно від ОСОБА_2, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, у порядку віндикації.

Посилання ОСОБА_2 на відсутність у позивача такого права не відповідає закону.

Твердження ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_5 правомірно набула права власності на автомобіль, який не вибував з володіння власника поза його волею, внаслідок чого автомобіль не може бути витребуваний у неї як у добросовісного набувача, не ґрунтуються на обставинах справи.

Також не відповідають дійсності посилання ОСОБА_2 на застосування місцевим судом інституту реституції (ст. 216 ЦК України).

Не спростовують висновків суду й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/ О.І. Ярмолюк

Судді: /підпис/ М.М. Пастощук

/підпис/ Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Продан Б.Г.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 39