21.09.2017 227/3024/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючого судді Корнєєвої В.В.

при секретарі Заварзіній Я.С.

за участю заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Добропільське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області про встановлення факту смерті,-

ВСТАНОВИВ:

Заявниця ОСОБА_1Ф звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті, в якій зазначила, що 26.07.2017року в м.Макіївка Донецької області помер її чоловік ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, через інтоксикацію, метастатичне ураження головного мозку. Заявниця зазначає, що померлого чоловіка поховано на місцевому кладовищі в м. Макіївка Донецької області. В заяві ОСОБА_1 вказує, що зверталася до Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з проханням про проведення реєстрації смерті чоловіка, але їй було відмовлено в звязку із тим, що надані нею документи не відповідають вимогам законодавства України. Заявниця просить встановити факт смерті ОСОБА_2 в м. Макіївка Донецької області 26 липня 2017 року.

Представник заінтересованої особи Добропільського районного відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник заінтересованої особи Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в судове засідання також не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі

Заявниця по справі ОСОБА_1, яка в судовому засіданні була допитана за її клопотанням в якості свідка, суду показала, що померлий ОСОБА_2 є її чоловіком, який довго хворів та 26.07.2017 року помер. Заявниця зазначила, що 27.07.2017 року чоловіка було поховано на кладовищі в м. Макіївці. Просить суд встановити факт смерті її чоловіка 26.07.2017 року в м.Макіївка Донецької області.

Суд, розглянувши справу у межах заявлених вимог, заслухавши заявника, дослідивши письмові докази, представлені в обґрунтування заяви, фотознімки місця поховання, вважає, що подана заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № НОМЕР_1 від 11.09.2017 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 та фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 6).

Суд встановив, що заявниця ОСОБА_1, є дружиною померлого ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 27.01.1979р. відділом РАГС Горняцького району м. Макіївка Донецької області, актовий запис № 49 від 27.01.1979р. (а.с.7)

Згідно свідоцтва про смерть, виданого 29.07.2017р. Гірницьким відділом записів актів цивільного стану м. Макіївки, ОСОБА_2, 12.02.1954р.н., помер 26.07.2017р. в м. Макіївка, актовий запис №946 від 29.07.2017 року (а.с.17).

Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 242 та довідки про причину смерті ОСОБА_2 помер через інтоксикацію, метастатичне ураження головного мозку без первинного вогнища. (а.с. 8).

Відповідно до договору-замовлення ОСОБА_2 поховано на кладовищі м. Макіївки, що розташоване на кладовищі вул.Труболітейная м.Макіївка Донецької області (а.с.10).

Як вбачається із наданих заявником фотографій дійсно було захоронено ОСОБА_2, 12.02.1954р.н., який помер 26.07.2017 року (а.с. 12,13).

Відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII (з наступними змінами та доповненнями) будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/ або особами є недійсним і не створює правових наслідків.

Втім, згідно консультативного висновку «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» від 21 червня 1971 року Міжнародного суду ООН документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі "Cyprus v. Turkey", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, закладами охорони здоров'я), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України.

Суд вважає за необхідне прийняти до уваги свідоцтво про смерть, медичне свідоцтво про смерть, довідку про причину смерті ОСОБА_2, оскільки інформація, яка міститься в ній підтверджується іншими доказами по справі, які були дослідженні в судовому засіданні, а саме фотографіями захоронення, показаннями ОСОБА_1

Судом встановлено, що заявниця, раніше зверталася до Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, який своїм листом № 15.32-1225 від 02.08.2017 р. відмовив їй у державній реєстрації смерті ОСОБА_2, оскільки нею для підтвердження факту смерті було предявлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с. 14).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа, встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою.

Розділом 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18.10.2000 року, з із змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 ; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. Судом встановлено, що заявниця є дружиною померлого ОСОБА_2

Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року" Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст.14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть встановленого зразку.

На підставі викладеного, з урахування того, що заінтересовані особи Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Добропільське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області не надали заперечень проти задоволення заяви ОСОБА_1, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті ОСОБА_2, тому що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість заявнику отримати свідоцтво про смерть.

Керуючись ст.ст.234, 251-257-1, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Добропільське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, про встановлення факту смерті задовольнити.

Встановити юридичний факт смерті ОСОБА_2, 12.02.1954р.н., уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянина України, який помер 26 липня 2017 року в місті Макіївка Донецької області, Україна.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Вступну та резулятивну частини рішення було проголошено в судовому засіданні 21.09.2017р., повний текст рішення суду виготовлено 21.09.2017 року.

Суддя В.В. Корнєєва

21.09.2017