Справа № 473/3842/16-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"03" березня 2017 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді - Лузан Л.В., при секретарі судового засідання - Багрін І.А.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2016 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, в якому вказувала, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем.

В період шлюбу подружжя за спільні кошти придбало майно, а саме:

- ? частку житлового будинку № 149 по вул. Київській (до зміни найменування Жовтневої революції) в м. Вознесенську Миколаївської області.

Вказуючи на те, що на даний час між сторонами існує спір щодо користування спільною часткою вищевказаного житлового будинку, а згода про добровільний його поділ між ними не досягнута, ОСОБА_4 просила про його поділ в судовому порядку, визнавши за нею право власності на 1/4 частку спірного майна.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги ОСОБА_4 підтримала. Надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представники відповідача позовні вимоги ОСОБА_4 в судовому засіданні не визнали, посилаючись на їх необґрунтованість, оскільки позивачем не доведено факт порушення, невизнання або оспорення відповідачем її прав на зазначене в позові нерухоме майно. Крім того, просили застосувати до даних правовідносини позовну давність, оскільки з часу розірвання шлюбу між сторонами пройшло більше ніж три роки.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Зокрема, судом встановлено, що 08.08.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області зареєстровано шлюб між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_5 Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06.12.2013 року шлюб між сторонами розірвано. Дане рішення набрало законної сили 17.12.2013 року.

Також матеріали справи вказують на те, що за період шлюбу сторонами було набуто наступне майно, а саме:

- ? частка житлового будинку № 149 по вул. Київській (до зміни найменування Жовтневої революції) в м. Вознесенську Миколаївської області, відповідно до договору міни, посвідченого 19.04.2012 року приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області.

Право власності на зазначене нерухоме майно зареєстровано за відповідачем.

Відповідно до ст.ст.60-72 СК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 69, ч. 1 ст. 71 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, яке ділиться між ними в натурі. Поділ здійснюється за взаємною згодою подружжя, а в разі недосягнення згоди - судом.

Положення ч. 1 ст. 70 СК України, п. 30 постанови Пленуму вказують на те, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При цьому, ч.3 ст.368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. У такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього, має довести протилежне (спростувати матеріально - правову презумпцію).

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело та момент виникнення права власності.

При цьому, особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу в межах строку, визначеного законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч.2 ст. 72, ч.2 ст. 129, ч.3 ст. 138, ч.3 ст. 139 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Отже, вирішуючи питання перебігу позовної давності, необхідно враховувати, що при визначені початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя.

Як зазначалося вище, сторонам на праві спільної сумісної власності належить ? частка житлового будинку № 149 по вул. Київській (до зміни найменування Жовтневої революції) в м. Вознесенську Миколаївської області.

Розпоряджання обумовленим майном, в силу положень ст. 68 СК України, здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Водночас у разі виникнення спору, подружжя не позбавлене права звернутися до суду

Так, заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_4, представники відповідача посилалися на пропущення ОСОБА_4 строку позовної давності та необґрунтованість її позовних вимог.

Разом з тим, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні в зв'язку з пропущенням строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки спливу позовної давності.

Тобто, представниками відповідача заявлено взаємовиключні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, підтвердивши їх доказами (фактичними даними) з дотриманням вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, пояснень представників сторін, між ними склалися неприязні стосунки, в тому числі з приводу користування спірним майном, що стало підставою для вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідне рішення, за наслідком звернення ОСОБА_5 до суду в березні 2015 року, було ухвалено Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області від 28.04.2015 року.

Отже, посилання представників відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності не ґрунтується на доказах та спростовується вищенаведеним рішенням суду.

Також не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні посилання представників відповідача на відсутність будь якого спору між сторонами щодо добровільного поділу спірного майна, спільного користування ним. Ці обставини категорично заперечувалися представником позивача в судовому засіданні.

За такого, враховуючи що при здійсненні правосуддя, суд покликаний охороняти права і законні інтереси громадян, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 про поділ майна подружжя підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст.ст.79,88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові втрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При зверненні з позовом до суду позивач понесла судові витрати, пов'язані з сплатою судового збору, в розмірі 1 112 грн. 05 коп.

За такого, враховуючи викладене, вартість спірного майна, п.1.1 ч.2 ст. Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 556 грн. 03 коп.

Керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212 215, 223 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частку житлового будинку № 149 по вул. Київській в м. Вознесенську Миколаївської області.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/4 частку житлового будинку № 149 по вул. Київській в м. Вознесенську Миколаївської області.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 556 грн. 03 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.В. Лузан