Справа № 683/227/17

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2017 року Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області в складі:
головуючого - судді Андрощука Є.М.
при секретарі Крупській В.В.
представника позивача ОСОБА_1
відповідача ОСОБА_2
представника третьої особи
на стороні відповідача без заявлення
самостійних вимог щодо предметі спору
органу опіки та піклування - ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Старокостянтинові справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 у лютому 2017р. звернувсь з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. В обґрунтування позову посилавсь на те, що 19 жовтня 2007 р. вони уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області, актовий запис №250. У шлюбі народилося двоє дітей дочка ОСОБА_5 , 22.11.2007р. та дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Восени 2016р. вони припинили шлюбні відносини і відповідач має намір поміняти місце проживання та виїхати в РФ на роботу, в зв`язку з цим вони не можуть дійти згоди щодо місця проживання дітей. Відповідач не зможе забезпечити належні умови для проживання та виховання дітей, не має житла. На даний час вони (сторони) проживають у найманій квартирі, а дружина та діти зареєстрували своє місце проживання у будинку матері відповідача. Разом з тим, він (позивач) має постійну роботу є військовослужбовцем за контрактом, має можливість винаймати житло, утримувати дітей, забезпечити їх виховання, тому слід визначити місце проживання дітей саме з ним.
Протокольною ухвалою суду від 21 квітня 2017р. залучено третьою особою на стороні відповідача без заявлення самостійних вимог щодо предметі спору, як орган опіки та піклування - службу у справах дітей виконкому Старокостянтинівської міськради.
В дане судове засідання позивач не з`явивсь, а його представник позов підтримав, повністю, просив його задовольнити, з вищенаведених підстав. У попередньому судовому засіданні позивач також, підтримав позовні вимоги та провив їх задовольнити.
Відповідач позов визнала, не заперечувала проти його задоволення та підтвердила, що після припинення шлюбних стосунків з позивачем, вона та діти проживають у будинку її матері в м.Старокостянтинові, а вона ( ОСОБА_2 ) має намір виїхати на роботу в РФ. Також відповідач
пояснила, що її матір є працездатною та має можливість доглянути дітей, на час її відсутності.
Представник третьої особи на стороні відповідача без заявлення самостійних вимог щодо предметі спору - служби у справах дітей виконкому Старокостянтинівської міськради не заперечувала проти задоволення позову.
Суд, заслухавши сторони, дослідивши докази у справі, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.
Відповідно до ст.112 СК України: суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Як встановлено в судовому засіданні сторони уклали шлюб, зареєстрований 19.10.2007р. відділом реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області, актовий запис №250.
Від спільного проживання в шлюбі у сторін є малолітні діти: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Сімейне життя не склалось з причин різностей характерів, примирення та збереження сім`ї не можливе, сторони проживають окремо.
Дані обставини підтверджуються поясненнями позивача, даними свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 19.10.2007р. (а.с.3), даними свідоцтв про народження дітей Серії НОМЕР_2 від 26.11.2007р. (а.с.4) та Серії НОМЕР_3 від 16.07.2013р. (а.с.5) та визнані відповідачем.
За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 підлягають задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам.
Разом з тим, позовні вимоги в частині визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з батьком позивачем ОСОБА_4 задоволенню не підлягають, з наступних підстав.
Статтею 6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.
Частиною 1 ст.160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Положеннями ч.1 та ч.2 ст.161 СК Украни передбачено: якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передавати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України).
Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Відповідно до положень ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Позивачем не доведено і не встановлено такого судом, що відповідач не може забезпечити належні умови для проживання та виховання дітей, що у будинку, де діти фактично проживають і де зареєстровано їх місце проживання, не має можливості проживати. Посилання позивача на ті обставини, що відповідач має намір виїхати на роботу до РФ, суду також не доведені, а у судовому засіданні відповідач повідомила, що у неї є лише таке бажання, разом з тим, дітей може доглянути її працездатна матір.
Разом з тим, судом встановлено, що позивач та відповідач не мають свого житла і до припинення шлюбних відносин проживали в орендованій квартирі і після фактичного припинення шлюбних відносин, малолітні діти ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з матір`ю ОСОБА_2 проживають у багатокімнатному приватному будинку, належному матері відповідача за адресою: АДРЕСА_1 і за тією ж адресою зареєстроване їх місце проживання та у будинку крім власника та вказаних осіб, проживає лише ще одна особа.
Вказані обставини підтверджуються даним довідки Старокостянтинівського ККП №0751 від 01.02.2017р. (а.с.29) та визнаються сторонами.
Натомість в судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_4 є військовослужбовцем в/ч польова пошта НОМЕР_4 , що підтверджується даними його військового квитка Серія НОМЕР_5 від 25.10.2005р. (а.с.6-7), даними довідки про доходи позивача №760 від 03.03.2017р. (а.с.22), а отже позивач за характером своєї служби не зможе створити належні умови для догляду та виховання малолітніх доньок, які на думку суду потребують саме материнського піклування та догляду.
Згідно ч.5 та ч.6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Так, згідно висновку органу опіки та піклування служби у справах дітей виконкому Старокостянтинівської міськради №47/21-44-455/2017 від 23.02.2017р. проведено обстеження умов проживання дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 по місцю їх колишнього проживання АДРЕСА_2 , зазначено, що орган опіки та піклування не заперечує проти проживання дітей з батьком, так як матір має намір виїхати за межі України (а.с.21).
Разом з тим, при формуванні свого висновку орган опіки та піклування провів огляд колишнього місця проживання дітей, натомість, як зазначено вище, місце проживання зареєстроване та діти фактично проживають за іншою адресою та саме з матір`ю.
Крім того, у даному висновку не обгрутовано твердження про намір матері виїхати за межі України, а також не надано оцінку тих обставин, що батько є військовослужбовцем та не враховано специфіку його служби.
З огляду на викладене, суд не може прийняти до уваги висновок вищезазначеного органу опіки та піклування щодо вирішення даного спору, оскільки він є недостатньо обґрунтованими, зроблений однобічно, без повного з`ясування та перевірки усіх необхідних даних.
Отже, враховуючи, що на час розгляду справи малолітні діти сторін - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживають разом із матір`ю і таке проживання дітей із матір`ю позивачем не заперечується, враховуючи вік малолітніх доньок сторін, які потребують у цьому віці саме материнської турботи та догляду, відсутність, передбачених ч.2 ст.161 СК України, чи будь-яких інших виключних обставин, які б викликали необхідність розлучення малолітніх дітей з їх матір`ю, на що наголошено у Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.
Керуючись ст.ст. 104, 105, 110 112, 160, 161 СК України, ст.ст.3, 10, 60, 208, 209, 212 215 ЦПК України, суд,
В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити частково. Шлюб укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , зареєстрований, 19.10.2007 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області, актовий запис №250- розірвати.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 640 грн. судових витрат.
У решті позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Хмельницької області через Старокостянтинівський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: