Справа № 727/2817/17
Провадження № 2/727/939/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2017 року. Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Семенка О.В.

при секретарі Гончарук Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Чернівці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Чернівецької міської ради про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом до Чернівецької міської ради про визнання права власності на спадкове майно.

Вказували, що вони є співвласниками ? частини будинковолодіння з належними до нього будівлями та спорудами, яке складається з двох житлових будинків (літ. А та літ. Б), і є неподільним, що знаходиться за адресою м. Чернівці, вул. Сторожинецька, 121.

Дане майно належить їм на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 24.02.2009 року, виданих державним нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної контори ОСОБА_3

Окрім цього, вони зясували, що до складу спадкового майна належить і земельна ділянка за адресою м. Чернівці, вул. Сторожинецька, 121 на якій розташоване будинковолодіння з належними до нього будівлями та спорудами.

Оформити у позасудовому порядку право на спадщину за заповітом на дане майно у них немає можливості, оскільки документів, які б підтверджували право власності на дане майно за спадкодавцем у них відсутні.

В звязку з чим просять суд визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на спадкове майно, а саме: ? частку земельної ділянки площею 0,1068 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою м. Чернівці, вул. Сторожинецька, 121 згідно із кадастровим планом земельної ділянки виготовленої ПП «Зембудсервіс», та визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, право власності на спадкове майно, а саме: ? частку земельної ділянки площею 0,1068 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою м. Чернівці, вул. Сторожинецька, 121 згідно із кадастровим планом земельної ділянки виготовленої ПП «Зембудсервіс» .

Представник позивачів надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, від нього до суду надійшло письмове заперечення, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, а також просив розглядати справу у його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом встановлено, що рішенням Народного суду 7 дільниці м. Чернівці від 28 червня 1949 року було визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Михайлівно право власності на житловий будинок. Відповідно до даного рішення судом встановлено, що дійсно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у 1928 році купили землю де і збудували будинок в 1928 році.

Після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 24 травня 1963 року ОСОБА_6 отримала свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до даного свідоцтва ОСОБА_6 стала власником будинковолодіння з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою м. Чернівці, вул. Сторожинецька, 121.

Земельний кодекс Української РСР (ЗК УРСР) від 8 липня 1970 року у статті 3 передбачав, що земля є виключною власністю держави і надається тільки в користування. Відповідно до статей 13-15 ЗК УРСР земля в Українській УРСР надавалась громадянам СРСР в безоплатне користування. Землекористування могло бути безстроковим або тимчасовим (короткостроковим і довгостроковим). Стаття 20 ЗК УРСР передбачала, що право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств, організацій та погосподарських книгах сільських Рад.

Стаття 50 ЗК УРСР передбачала, що землі сільськогосподарського призначення надаються у безстрокове користування громадянам для ведення особистого господарства без застосування найманої праці. Крім земель, наданих у безстрокове користування, громадянам могли надаватись землі і в тимчасове користування

Земельний кодекс Української РСР від 18 грудня 1990 року у статті 7 передбачав право постійного (без заздалегідь встановленого строку) та тимчасового користування (короткострокового і довгострокового). Крім того, земля могла надаватись у довічне успадковуване володіння громадянам, зокрема, для ведення особистого підсобного господарства.

Земельний кодекс України від 13 березня 1992 року (ЗКУ 1992 р.) передбачив право приватної власності громадян на землю, зокрема право громадян України на одержання у власність земельних ділянок для особистого підсобного господарства.

Декрет Кабінету Міністрів України Про приватизацію земельних ділянок передбачив сільським, селищним, міським Радам народних депутатів забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України (пункт 1 Декрету). Пункт 3 Декрету передбачав, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Таким чином, правовий статус земельної ділянки залежав від того, коли саме та у якому порядку громадянин набув право на цю земельну ділянку.

Пункт 6 розділу Х Земельного кодексу України передбачав, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні були до 1 січня 2005 року, а згодом відповідно Закону України Про внесення змін до Земельного кодексу України від 06 жовтня 2004 року № 2059-IV до 1 січня 2008 року, переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Рішенням Конституційного Суду України у справі про постійне користування земельними ділянками від 22.09.2005 року № 5-рп/2005 положення пункту 6 розділу Х Земельного кодексу України визнані неконституційними в частині зобовязання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди.

Як зазначено у пункті 5.3. Рішення Конституційного Суду України у справі про постійне користування земельними ділянками від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 у контексті розвитку земельного законодавства, поряд із впровадженням приватної власності на землю громадянам, на їх вибір, забезпечувалася можливість продовжувати користуватися земельними ділянками на праві постійного (безстрокового) користування, оренди, пожиттєвого спадкового володіння або тимчасового користування. При цьому в будь-якому разі виключалась як автоматична зміна титулів права на землю, так і будь-яке обмеження права користування земельною ділянкою у зв'язку з непереоформленням правового титулу.

З наведеного вбачається, що громадяни, які свого часу набули у встановленому законодавством порядку право постійного користування земельною ділянкою, мають право продовжувати користуватись нею, і не ґрунтуються на нормах законодавства вимоги до таких громадян оформити право власності або ж укласти договір оренди на таку земельну ділянку.

Держкомзем у своєму Листі щодо застосування терміну самовільне зайняття земельної ділянки від 16.08.2006 року № 14-17-4/6045 з питання щодо притягнення осіб до відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки зазначив, що у випадку коли громадяни ти юридичні особи, яким земельні ділянки надані у власність чи користування рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, приступають до їх використання до виникнення права власності чи права користування ними (до оформлення правовстановлюючих документів), у цьому випадку має місце використання земельних ділянок без правовстановлюючих документів, а не їх самовільне зайняття. Це ж стосується земельних ділянок, право на які набуто на підставі міни, дарування, успадкування, інших цивільно-правових угод (у тому числі на підставі угод про купівлю-продаж майна чи земельних ділянок), якщо земельні ділянки використовуються без правовстановлюючих документів.

Судом також встановлено, що 06 травня 2006 року ОСОБА_6 склала заповіт. Відповідно до даного документу вона заповіла все її майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті і на що вона матиме право позивачам по справі в рівних частинах.

Позивачі по справі, після смерті ОСОБА_6 отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частини будинковолодіння з належними до нього будівлями та спорудами, яке складається з двох житлових будинків (літ. А та літ. Б), і є неподільним, що знаходиться за адресою м. Чернівці, вул. Сторожинецька, 121. При цьому отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частини земельної ділянки позивачі не можуть в звязку з відсутністю в них правовстановлюючих документів.

Пунктом 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Згідно з ч.4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004, № 1952-IV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Володіння та використання спадкодавцем позивачів протягом тривалого часу спірної земельної ділянки по вул. Сторожинецька, 121 в м. Чернівці підтверджується зібраними в матеріалах справи письмовими доказами.

Аналізуючи вищевказані норми та встановлені в судовому засіданні обставини, які не спростовані письмовими запереченнями відповідача, суд приходить до висновку, що право на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: вул. Сторожинецька, 121 в м. Чернівці, ОСОБА_6 набула у власність під час дії ЗК України від 18 грудня 1990 року (в редакції від 13 березня 1992 року), Закону України «Про власність», Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року № 15-92, тобто на законних підставах. Чинним на момент набуття нею цього права законодавством обов'язкова реєстрація таких прав не була передбачена.

Таким чином, оскільки за життя ОСОБА_6 не оформила документи підтверджуючих право власності на земельну ділянку за адресою м. Чернівці, вул. Сторожинецька, 121, яка була набута нею на законних підставах, що унеможливлює оформлення її спадкоємцями своїх прав власності на спадкове майно, то позовні вимоги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 слід задовольнити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10,60,209,213,215,218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Чернівецької міської ради про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на спадкове майно, а саме: ? частку земельної ділянки площею 0,1068 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою м. Чернівці, вул. Сторожинецька, 121 згідно із кадастровим планом земельної ділянки виготовленої ПП «Зембудсервіс» .

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, право власності на спадкове майно, а саме: ? частку земельної ділянки площею 0,1068 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою м. Чернівці, вул. Сторожинецька, 121 згідно із кадастровим планом земельної ділянки виготовленої ПП «Зембудсервіс» .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівці шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Шевченківського

районного суду м. Чернівці ОСОБА_7