Справа № 466/8786/14 Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/783/251/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Копняк С.М., Левика Я.А.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника ПАТ «ОСОБА_4 МКБ» - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 МКБ» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 липня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_4 МКБ» звернулося з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2 186 026,96 грн. заборгованості по кредиту; звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме трьохкімнатну квартиру загальною площею 70,8 кв.м, житловою - 41,1 кв.м, розташовану за адресою: м. Львів, вул. Величковського, 44/112, яка належить відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, для задоволення вимог ПАТ «ОСОБА_4 МКБ» за кредитним договором № №НЕna/ 03666 від 04 березня 2011 року на суму 186 026,96 грн. ; визначення способу реалізації предмета іпотеки шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження та за початковою ціною на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки, - у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України « Про виконавче провадження» З дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та солідарне стягнення судового збору.

19 січня 2016 року, ОСОБА_6 звернувся в суд із позовом до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 МКБ», треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про визнання недійсним договору іпотеки від 04 березня 2011 року за № HEna/03666/S-1.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 04 лютого 2016 року вищевказані позови об»єднані в одне провадження.

Оскаржуваним рішенням позов ПАТ «ОСОБА_4 МКБ» задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3 в користь ПАТ «ОСОБА_4 МКБ» заборгованість за кредитним договором від 04 березня 2011 року за №НЕna/03666 у розмірі 186 026 грн. 96 коп. та судові витрати 1860 грн. 27 коп. В решті вимог відмовлено за безпідставністю.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ПАТ «ОСОБА_4 МКБ», треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про визнання недійсним договору іпотеки від 04 березня 2011 року за № HEna/03666/S-1 - відмовлено за безпідставністю.

Рішення в апеляційному порядку оскаржило ПАТ «ОСОБА_4 МКБ»,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні мотивував відмову у зверненні стягнення на предмет іпотеки, оскільки суду не надано доказів на підтвердження того, що іпотекодавці не надали згоди на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов»язань». Проте, даний висновок суперечить нормам ст. 33 Закону України «Про іпотеку» та висновкам зазначеним в Постанові № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», якими встановлено, що право вибору способу звернення на предмет іпотеки належить до іпотекодержателя і не залежить від волевиявлення іпотекодавців та наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку. Також зазначає, що суд першої інстанції помилково відмовив у зверненні стягнення на предмет іпотеки на підставі того, що згідно висновку експерта вартість квартири, яка є предметом звернення стягнення, є значно вищою ніж сума заборгованості за кредитним зобов»язанням, оскільки в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 19 серпня 2015 року вказано: «відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, і не співмірність суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна не є підставою для відмови у позові банку, який звернувся до суду за захистом свого майнового права». З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду змінити, скасувавши його в частині відмови в зверненні стягнення на предмет іпотеки та ухвалити в цій частині нове рішення, яким звернути стягнення на предмет іпотеки, а сааме: трьохкімнатну квартиру загальною площею 70,8 кв.м, житловою - 41,1 кв.м, розташовану за адресою: м. Львів, вул. Величковського, 44/112, яка належить відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, для задоволення вимог ПАТ «ОСОБА_4 МКБ» за кредитним договором № №НЕna/ 03666 від 04 березня 2011 року на суму 186 026,96 грн. шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження та за початковою ціною на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ПАТ «ОСОБА_4 МКБ» ОСОБА_5 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_2, ОСОБА_3 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до частковго задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, яка передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім цього, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини (ч.3 ст.61 ЦПК України).

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_6 про визнання недійсним договору іпотеки, не оскаржується, а відтак законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Задовольняючи позов ПАТ «ОСОБА_4 МКБ» в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у позичальника ОСОБА_2 склалася заборгованість за кредитним договором, то така підлягає солідарному стягненню, як з боржника, ОСОБА_2, так і з поручителів, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким є квартира, суд прийшов до висновку про її безпідставність, оскільки договором передбачено, що для задоволення вимог ПАТ «ОСОБА_4 МКБ» може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За правилами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістомзобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок як позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.03.2011 року між ВАТ «ОСОБА_4 МКБ», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_4 МКБ» та відповідачем, ОСОБА_2, було укладено Кредитний договір № НЕna/03666, згідно умов якого банком було надано їй кредит в розмірі 140000,00( сто сорок тисяч) гривень, з терміном повернення кредиту до 04.03.2016 року.

За умовами Кредитного договору відповідач ОСОБА_2 зобов»язана забезпечити своєчасне повернення кредиту, шляхом сплати єдиного щомісячного ануїтетного платежу кожного місяця в розмірі, визначеному Додатком 1 до Кредитного договору протягом дії Кредитного договору; забезпечити своєчасну сплату нарахованих процентів за користування кредитом виходячи з фіксованої процентної ставки в розмірі 21% процентів річних, а починаючи з 04.03.2012 року виходячи з плаваючої процентної ставки, що складається з Фіксованого відсотка 6% річних (6%+FAIR) на рахунок позивача; за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за кредит сплачувати пеню за кожний день прострочення в розмірі 0,1% ( одна десята проценту) від простроченої суми за кожний день прострочення сплати коштів.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_9 04.03.2011 року був укладений Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за № 265. За умовами вказаного договору позивачу було надано в іпотеку квартиру загальною площею 70,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_9 на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.12.2004р.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_6 про визнання недійсним договору іпотеки, укладеного між ПАТ «Піреус Банк» та ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3 відмовлено, рішення суду в цій частині не оскаржувалося, а відтак договір іпотеки є чинним.

Позивач добросовісно виконав свої зобов»язання за Кредитним договором, а саме, 04.03.2011 року, надав відповідачу кредит в розмірі 140000 (сто сорок тисяч) гривень, що підтверджується заявою на видачу готівки № 1917822 від 04.03.2011 року.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором по поверненню кредитних коштів, відсотків за користування кредитними коштами, своєчасно не виконувала, внаслідок чого у неї станом на 02.12.2014 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 186026.96 грн., з яких 127439.61 грн. сума заборгованості (основний борг); 45085.12 грн. сума нарахованих і несплачених відсотків за користування кредитом; 6856.20 грн. сума пені за несвоєчасну сплату процентів основного боргу ; 6646.03 грн. сума пені за несвоєчасну сплату боргу.

Відповідачі в суді апеляційної інстанції не заперечували наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, погодилися із зазначеною у ньому сумою заборгованості, не заперечували щодо сплати заборгованості, мотивуючи виникнення заборгованості відсутністю коштів, просили врахувати обставини, які вплинули на утворення заборгованості, погіршення стану здоров»я, як позичальника, ОСОБА_2, так і її чоловіка, ОСОБА_6, необхідності витрачати кошти на лікування, у зв»язку з чим значна сума коштів, яка могла б бути використана на погашення кредиту, витрачалася на лікування.

Встановивши вищезазначені обставини, колегія суддів вважає, що з боржника ОСОБА_2 слід стягнути 186026.96 грн. заборгованості за Кредитним договором № НЕna/03666 від 04.03.2011 року.

З врахуванням положень ст. 11 ЦПК України, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про стягнення зазначеної суми заборгованості з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3 в солідарному порядку, оскільки така вимога ПАТ «ОСОБА_4 МКБ» не заявлялась, що свідчить про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов»язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За положеннями частин першої і третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Відмову в задоволенні позову ПАТ «ОСОБА_4 МКБ» про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції мотивував тим, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, можливість позасудового врегулювання передбачена іпотечним договором, укладеним між позивачем та відповідачами, який передбачає, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Крім цього, суду не надано доказів на підтвердження того, що іпотекодавці не надали згоди на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, що передбачено умовами договору іпотеки.

З врахуванням положень ст. 20 ЦК України, ст. ст. 3 і 4 ЦПК України, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, оскільки право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором належить виключно позивачеві ПАТ «ОСОБА_4 МКБ» (п. 9 роз»яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Відстрочка виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не допускається у разі, якщо: іпотеку включено до іпотечного пулу; відстрочка може призвести до істотного погіршення фінансового стану іпотекодержателя; проти іпотекодавця чи іпотекодержателя порушено справу про банкрутство.

Відповідно до роз»ясень п. 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 02.12.2014 року сума основного боргу становила 127439.61 грн., з якої прострочена заборгованість становить 72869.96 грн., сума нарахованих і несплачених процентів становить 45082.12 грн., з яких прострочені 42658.64 грн.

З долучених до матеріалів справи квитанцій, виписок по особовому рахунку, вбачається, що відповідачка з часу отримання кредиту своєчасно сплачувала платежі за кредитним договором, останній платіж нею сплачено 27.12.2013 року.

Слід зазначити те, що значну суму заборгованості, яку просить стягнути позивач з боржника, і в рахунок поранення якої просить звернути стягнення на предмет іпотеки, становить заборгованість, про стягнення якої банк звернувся достроково.

Окрім цього, як вбачається з наявного в матеріалах спарви Звіту про оцінку трьохкімнатної квартири №112 загальною площею 70.8 кв.м, що розташована за адресою: м.Львів, вул. Величковського, становить 1042247.00 грн., в той час як розмір заборгованості за договором кредиту становить 186 026 грн. 96 коп.

Зважаючи на обставини, які вплинули на можливість своєчасного погашення боржником платежів по сплаті кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, які стали причиною утворення заборгованості, а саме, погіршення стану здоров»я, як позичальника, ОСОБА_2, так і її чоловіка, ОСОБА_6, який є інвалідом, необхідність витрачання коштів на лікування, погіршення майнового стану, таку поведінку боржника, яка полягала в несплаті кредитних коштів, на думку колегії суддів, не слід вважати недобросовісною щодо виконання умов договору; а також враховуючи те, що відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_3 не є боржниками по договору та передали у іпотеку частину належної їм на праві власності квартири, у якій вони разом з боржником фактично проживають і іншого житла не мають, колегія суддів вважає, що враховуючи згадані вже принципи справедливості, добросовісності та розумності та співставляючи право банку на отримання задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки та необхідності у цьому випадку позбавити права на житло відповідачів, а також малолітніх дітей, ОСОБА_10, 24.112011 р.н., ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, які зареєстровані та проживають у квартирі №112 житлового будинку №44 по вул. Величковвського у м.Львові, колегія суддів вважає, що шкода, яку може бути завдано банку у звязку із відмовою у позові та шкода, яка реально буде завдана відповідачам та малолітнім дітям у звязку із його задоволенням, є такими що значно різняться між собою, оскільки відповідачі разом із малолітніми дітьми у випадку виконання рішення про звернення стягнення на квартиру підлягатимуть виселенню без надання іншого житла, будуть позбавлені права на проживання у квартирі.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що обгрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ «Піреус Банк» у позовній заяві не зазначив, які збитки йому завдано і чи змінився обсяг прав іпотекодержателя у зв»язку з тимчасовим невиконанням ОСОБА_2 умов договору по сплаті кредитних коштві, оскільки відповідно до положень ст. 39 Закону України «Про іпотеку» суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Банком в обгрунтування його позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, не наведено доводів на підтвердження заподіяння йому, як іпотекодержателю, збитків або зміни обсягу його прав, тимчасовою несплатою ОСОБА_2 платежів за кредитним договором.

За вищенаведених обставин така міра цивільно правової відповідальності, як звернення стягнення на спірну квартиру, яка є єдиним місцем проживання відповідачів, не відповідає залаьним засадам цивільного законодавства, які передбачені п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України справедливості, добросовісності та розумності, а тому колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні пощовної вимги ПАТ «ОСОБА_4 МКБ» про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким є квартира №112 житлового будинку №44 по вул. Величковвського у м.Львові.

При цьому колегія суддів вважає, що вказана відмова у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки жодним чином не впливає на можливість банку звернутись з таким же позовом повторно у випадку зміни обставин, зокрема, збільшення розміру заборгованості, тривалого непогашення такої.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.2 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 МКБ» - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 липня 2016 року в частині вирішення позовних вимог за первісним позовом ПАТ «ОСОБА_4 МКБ» та стягнення судового збору - скасувати та ухвалити в частині вимог ПАТ «ОСОБА_4 МКБ» нове рішення.

Позовні вимоги ПАТ «ОСОБА_4 МКБ» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 Миколаїни на користь ПАТ «ОСОБА_4 МКБ» 186026 грн. 96 коп. заборгованості за кредитним договором від 04 березня 2011 року за №НЕna/03666 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОСОБА_4 МКБ» 1860.26 судового збору.

В задоволенні позовної вимоги ПАТ «ОСОБА_4 МКБ» про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме, на трьохкімнатну квартиру загальною площею 70,8 кв.м, житловою - 41,1 кв.м, розташовану за адресою: м. Львів, вул. Величковського, 44/112, яка належить відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, для задоволення вимог ПАТ «ОСОБА_4 МКБ» за кредитним договором № №НЕna/ 03666 від 04 березня 2011 року на суму 186 026,96 грн. ; визначення способу реалізації предмета іпотеки шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження та за початковою ціною на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки, - у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України « Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» - відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Копняк С.М.

ОСОБА_12