Справа № 647/2624/16-ц
№ провадження 2/647/57/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2017 року Бериславський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого судді - В.С.Миргород

при секретарі Т.О.Полозок

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бериславі Херсонської області справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення режиму окремого проживання подружжя, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить встановити для нього та відповідачки режим окремого проживання.

Із позовних вимог вбачається, що з 25.12.2015 року він перебуває у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3 Фактично шлюбні відносини припинилися 01.06.2016 року. Відповідачка від розірвання шлюбу відмовилась, мотивуя тим, що вагітна, хоча він батьком дитини не визнає. Наміру відновлювати подружні відносини та проживати спільно позивач не має, просить встановити режим окремого проживання.

Позивач у судове засідання не з»явився, був повідомлений належним чином про день,місце та час розгляду цивільної справи, причину неявки суду не повідомив.

Представник позивача ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримав та уточнив їх, просить встановити режим окремого проживання подружжя з 09.09.2016 року.

Відповідачка ОСОБА_3 позов визнала суду пояснила, що дійсно з відповідачем не проживають спільно з 09.09.2016 року. Шлюб не розірвано у зв»язку з тим, що народила дитину, якій ще не має року. Відповідно до ст..169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки учасника розгляду цивільної справи, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів.

Згідно з ст.169 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності належним чином повідомленого позивача за умови участі в судовому засіданні його представника.

Вислухавши пояснення представника позивача, інших учасників судового розгляду справи, які з»явились, допитавши свідків та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав:

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Конституції України, Сімейного кодексу України.

Оцінка зібраних по справі доказів судом здійснюється за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст..ст.57-66 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України.

Статтями 3, 11 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

25 грудня 2015 року сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають дитину неповнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що унеможливлює розірвання шлюбу з ініціативи позивача.

Питання про режим окремого проживання поставив позивач. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, але шлюб між ними не розірваний. Причиною окремого проживання стало непорозуміння між подружжям.

В ч. 1 ст. 51 Конституції України та в ст.. 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Отже, однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу. Зокрема особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин.

Так, у відповідності до ч.1 ст.119 СК України, за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дитини дружини і чоловіка проживати спільно.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні положень статей 119, 120 СК судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим.

Режим окремого проживання може встановлюватися судом не тільки за позовом одного з подружжя, а й за заявою подружжя, яке досягло спільної згоди. Вирішуючи заяву в порядку ст. 119 СК, суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань.

Статтею 120 СК України встановлено, що режим окремого проживання не припиняє прав та обов'язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму. У разі встановлення режиму окремого проживання майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка.

Встановлення режиму окремого проживання не суперечить Конституції України, чинному сімейному законодавству, практиці Верховного Суду України, висловленій у постанові Пленуму № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», не порушує права подружжя. Інститут сепарації є юридичним закріпленням одного з проявів права кожного з подружжя на особисту свободу. Дружина, чоловік мають право вибору місця проживання і в результаті можуть жити окремо без встановлення режиму окремого проживання. Однак у цьому разі не зупиняється дія презумпції права спільної сумісної власності та презумпції батьківства, а отже, у конфліктних ситуаціях може виникнути потреба судового захисту прав одного з подружжя. Сепарація не має наслідком позбавлення права на спадкування за законом у разі смерті одного з подружжя. Встановлення режиму окремого проживання може відповідати інтересам одного з подружжя, який, не бажає продовжувати спільне життя. Встановлення режиму окремого проживання подружжя не припиняє їх батьківських прав та обов'язків. Вимагати встановлення режиму окремого проживання може один із подружжя. Володіючи правом на особисту свободу, він може вимагати сепарації і тоді, коли другий з подружжя не бажає подавати спільну заяву про сепарацію або заперечує проти неї. Кожен з подружжя може змінити своє місце проживання, не підтримувати жодних зв'язків із своїм чоловіком чи дружиною.

Припинення режиму окремого проживання може відбутися внаслідок фактичного поновлення шлюбних відносин, а також на підставі рішення суду.

Факт окремого проживання подружжя в судовому засіданні підтвердили свідки: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10П.З часу фактичного припинення спільного проживання сторін і на час розгляду справи судом сторони не поновили спільного проживання. Враховуючи наведене, надавши оцінку встановленим фактичним обставинам суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 119, 120 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Встановити для подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3, шлюб між якими зареєстрований 25 грудня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новокаховського міського управління юстиції у Херсонській області (актовий запис № 460), режим окремого проживання з 09.09.2016 року.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з часу проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Херсонської області через Бериславський районний суд Херсонської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга, подана після закінчення строків, встановлених ст..294 ЦПК України, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала не знайде підстав для поновлення строку про що постановляється ухвала.

Суддя В. С. Миргород