Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/63/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Лях М.М.
Доповідач Дуковський О. Л.
РІШЕННЯ

Іменем України

27.02.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Дуковського О.Л.

суддів: Єгорової С.М., Карпенка О.Л.

за участю секретаря: Федоренко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому в режимі відеконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 09 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання батьківства,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про:

-визнання батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

В обгрнутування вимог зазначив, що він є біологічним батьком дітей, але їх мати ОСОБА_3 на час народження дітей у зареєстрованому шлюбі з позивачем не перебувала, при реєстрації народження дітей відомості про батька зазначені з її слів.

Враховуючи вищевикладене, вважає, що є всі підстави визнати його батьком неповнолітніх дітей.

Заочним рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення та ухвалити нове рішення у справі, яким задовольнити позов. Зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення не повно з'ясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовав норми матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши рішення суду у межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року народилась ОСОБА_4. Батьками дитини записані ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (а.с. 48).

ІНФОРМАЦІЯ_5 року народився ОСОБА_5. Батьками дитини записані ОСОБА_5 та ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 47).

Згідно свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_6 року народилась ОСОБА_6. Батьками дитини записані ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (а.с. 49).

З матеріалів справи вбачається, що згідно копії актового запису про народження ОСОБА_4 підставою запису відомостей про батька є заява матері від 07.06.2002 року (а.с. 113).

Крім того, ОСОБА_2 не заперечував, що з ОСОБА_3 до народження ОСОБА_6, спільно не проживали, спільного господарства не вели, тільки з 2003 року почали проживати разом, що підтверджується показами свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 53 КпШС України 1969 року в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 КпШС України 1969 року при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім'я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою.

Так, відповідно до ст.125 СК України у разі, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Вiдповiдно до статей 213 , 215 ЦПК рiшення щодо визнання батькiвства (материнства) має ґрунтуватися на всебiчно перевiрених судом даних, що пiдтверджують або спростовують заявленi вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - мiстити всi вiдомостi, необхiднi для реєстрацiї батькiвства (материнства) в органах РАЦС (прiзвище, iм'я та по батьковi матерi й батька, число, мiсяць i рiк їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирiшує на пiдставi будь-яких доказiв про це. Висновки експертизи, у тому числi судово-генетичної, необхiдно оцiнювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК , згiдно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, вiн оцiнює докази в їх сукупностi, а результати оцiнки вiдображає в рiшеннi з наведенням мотивiв їх прийняття чи вiдхилення.

Згідно п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», яка була діючою на час дії КпШС УРСР, згідно зі ст. 53 КпШС УРСР підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо).

Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір'ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.

З матеріалів справи вбачається, що в суді першої інстанції ОСОБА_2 заявлено клопотання про призначення у справі судово-генетичної експертизи. Однак, згідно листа КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» від 12.07.2016 року № 778, ухвалу Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 17.05.2016 року про призначення судово-генетичної експертизи щодо встановлення батьківства ОСОБА_2 відносно дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, у зв'язку з неявкою сторін та відсутності оплати позивачем зазначеної експертизи, повернено без виконання (а.с. 95).

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року.

Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, слід виходити з дати народження дитини.

При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільно-процесуального (така правова позиція викладена у постанові Верховний Суд України від 25.02.2015 року справа № 6-20цс15).

Підчас розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 заявлено клопотання про отримання письмового висновку Служби у справах дітей виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 137 ЦПК України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 січня 2017 року, зобов'язано Службу у справах дітей Виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області надати письмовий висновок з урахуванням думки та інтересів дітей, щодо можливості встановлення батьківства ОСОБА_2 відносно неповнолітніх дітей (а.с. 209-2010).

На виконання вищевказаної ухвали суду Службою у справах дітей Виконавчого комітету Світловодською міською радою Кіровоградської області від 25 січня 2017 року № 02-22/29/1 надано письмовий висновок, згідно якого у складі начальника служби у справах дітей ОСОБА_11 та головного спеціаліста ОСОБА_12 проведена бесіда з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, в ході якої встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 27.12.2003 року проживали без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство до квітня 2010 року. Під час спільного проживання позивач ображав її, наносив побої, неодноразово на очах у дітей. ОСОБА_3 разом з дітьми змушена була переховуватися, так як позивач зловживав спиртними напоями і був агресивним. ОСОБА_3 категорично заперечує про визнання ОСОБА_2 батьком її дітей. Діти також категорично заперечують про визнання ОСОБА_2 їхнім батьком, оскільки у них в спогадах лише втечі, переховування, образи та бійки ОСОБА_2 Ні ОСОБА_3, ні діти не бажають нічого змінювати на даному життєвому етапі і категоричні в своїх твердженнях щодо визнання батьківства ОСОБА_2 (а.с. 216-217).

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши зібрані у справі докази колегія суддів вважає за необхідне ухвалити нове рішення у справі про відмову в задоволенні позову.

ОСОБА_2 обґрунтовує позов інтересами дітей, підвищенням їх соціальних гарантій, матеріальних статків та виникненням додаткових юридичних прав. Зазначає про гарні відносини із дітьми.

Разом з тим, позивач не заперечує наявність спору з відповідачкою - матір'ю дітей та взаємну недовіру у стосунках.

На час розгляду справи ОСОБА_2 знаходиться під вартою у місцях позбавлення волі за скоєння чергового злочину

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про походження дітей від позивача, виходячи лише із показів свідків.

Крім того, судом неправомірно застосована норма ст. 128 СК України, щодо пропуску строку звернення позивачем з позовом до суду. Оскільки дана норма (ст. 128 СК України) не регулює застосування строку позовної давності, які визначені в ч.2 ст. 129 СК України і на які послався суд.

Разом з тим не враховано роз'ясненнь пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладених у п. 11 постанови № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» згідно яких встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Колегія суддів, критично відноситься до показів свідків, оскільки в них містяться суперечності, щодо фактів проживання сторін однією сім'єю, ведення ними спільного господарства та тривалісті стосунків між позивачем та відповідачем.

Відмовляючи в задоволенні позову з інших підстав, колегія суддів бере до уваги відсутність висновку судово-генетичної експертизи, а також думку відповідачки, дітей, Служби у справах дітей Виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області викладених у висновку від 25.01.2017 року № 02-22/29/1.

Крім того, судом враховується обставини за яких заявлено позов, особистість позивача та наявність обґрунтованого ризику при його задоволенні.

Керуючись ст. 307, ст. 309, ст. 312, ст. 313, ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 09 серпня 2016 року - скасувати і ухвалити нове рішення у справі.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання батьківства відносно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя

Судді::