РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Першко О.О.,

секретар - Прокопчук Л.М.,

за участі: заявника - ОСОБА_1,

заінтересованої особи - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_2, про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, заінтересована особа ОСОБА_2, в якій просить встановити факт його постійного проживання разом із бабою ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на час відкриття спадщини.

Заяву мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його баба ОСОБА_3, яка постійно проживала в АДРЕСА_1. Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме: приватизована однокімнатна квартира АДРЕСА_1. На день своєї смерті ОСОБА_3 склала заповіт, за яким належну їй на праві особистої власності квартиру заповіла йому. Крім нього спадкоємцем першої черги за законом є дочка померлої - ОСОБА_2, яка на спадщину не претендує. Він звернувся в нотаріальну контору, щоб отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3, однак йому було відмовлено через пропуск строку для прийняття спадщини. Разом з тим, він не подавав заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори в встановлений законом шестимісячний строк, так як спадщину прийняв, оскільки на день смерті ОСОБА_3 постійно проживав разом із нею. ОСОБА_3 в зв'язку з похилим віком та станом здоров'я потребувала стороннього догляду і він останніх три роки до її смерті постійно разом з нею проживав та її доглядав, займався домашнім господарством, купляв ліки. Після смерті похоронив її. Однак так як отримати свідоцтво про право на спадщину не має можливості змушений звертатись до суду з заявою про встановлення факту спільного проживання.

У судовому засіданні заявник заяву підтримав та просив її задовольнити з підстав у ній наведених. Пояснив, що з 1997 року періодично, а з 1998 року постійно проживав разом з бабою ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2, проживав там як на день смерті баби, так і проживає по даний час. В зв'язку з похилим віком та станом здоров'я ОСОБА_3 потребувала опіки, а тому він здійснював її догляд останніх два роки перед її смертю.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала заяву та пояснила, що є єдиною дочкою померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3, а її син - ОСОБА_1 є її єдиним внуком. На випадок своєї смерті ОСОБА_3 зробила розпорядження, а саме належну їй на праві власності однокімнатну квартиру заповіла ОСОБА_1, з чим вона погоджується і на спадщину не претендує, так як це була воля ОСОБА_3 ОСОБА_1 з 1997-1998 року проживав разом з ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_4, товариш заявника, в судовому засідання показав, що ОСОБА_1 останніх 15 років постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1. Матір заявника - ОСОБА_2 проживає по АДРЕСА_7, однак заявник з метою догляду за своєю бабою ОСОБА_3 переїхав за її місцем проживання та доглядав її.

Свідок ОСОБА_5, товариш заявника, в судовому засіданні показав, що тривалий час знайомий із заявником. Заявник не менше ніж останніх вісім років проживав в однокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_3, разом із своєю бабою ОСОБА_3, проживав з нею як на день її смерті, так і проживає по даний час.

Заслухавши пояснення заявника, заінтересованої особи, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м. Рівне померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 (а.с.3).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 31 липня 1954 року вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_7, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.4). З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 07 липня 2009 року №0 слідує, що дошлюбним прізвищем ОСОБА_2 було прізвище «ОСОБА_6» (а.с.5).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого 15 квітня 1980 року вбачається, що ОСОБА_8 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_1, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с.4).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 19 травня 1993 року, виданого Фондом державно-комунального майна міської Ради народних депутатів, квартира, яка знаходиться в АДРЕСА_4 належить на праві власності ОСОБА_3 (а.с.6).

Згідно заповіту від 01 вересня 1997 року ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила розпорядження: належну їй на праві особистої власності квартиру АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_1 (а.с.7).

В судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердили той факт, що померла ОСОБА_3 та її внук ОСОБА_1 проживали спільно в квартирі за адресою: АДРЕСА_5. Станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на день смерті баби, ОСОБА_1 проживав у вказаній квартирі і проживає там на даний час.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно ч.1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно ч.1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною другою статті 256 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Пунктом 23 цієї ж постанови роз'яснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що доводи ОСОБА_1 щодо факту постійного проживання разом з бабою ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 по день смерті ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 року включно знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, у зв'язку з чим вимоги щодо встановлення вказаного факту підлягають задоволенню в повному обсязі.

Встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 має для заявника суттєве юридичне значення і необхідне для подальшого оформлення спадкових прав після смерті спадкодавця ОСОБА_3 В інший спосіб, як через встановлення даного факту судовим рішенням, заявник документально не може підтвердити факт постійного проживання разом з бабою на день її смерті.

Керуючись статтями 10, 60, 208, 209, 212-215, 256-259, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р I Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_2, про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити повністю.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із бабою ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 року, за адресою: АДРЕСА_6.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд Рівненської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 20 вересня 2017 року.

Суддя О.О. Першко