Справа № 715/2412/16-ц
Провадження № 2/715/65/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2017 року смт. Глибока

Глибоцький районний Чернівецької області

у складі головуючого судді Маковійчук Ю.В.

секретаря судового засідання Затолошної Р.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, мотивуючи свої вимоги тим, що 04 серпня 2014 року між ними укладено договори довічного утримання, посвідчені приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Кінащук Н.М., реєстровий № 1809 та №1813, відповідно до умов яких він передав належні йому на праві власності житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку загальною прощею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходяться по АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_3

В свою чергу відповідач ОСОБА_3 зобов'язався довічно повністю утримувати його, забезпечивши його харчуванням, одягом, доглядом та необхідною допомогою, на суму по 1000 грн. за кожним договором, зберігати в його довічному користуванні кімнату. Вказує на те, що відповідач належним чином договору не виконує, не надає належного догляду, не виконує зобов'язання щодо повного забезпечення харчуванням, одягом, ліками, матеріальним забезпеченням, він сам змушений купувати собі продукти харчування, дрова, ліки, оплачувати електроенергію, прибирати в будинку, а тому просить розірвати укладений між ними договір довічного утримання та визнати за ним право власності на житловий будинок.

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання та стягнення коштів, посилаючись на те, що між ними дійсно було укладено договори довічного утримання. Він належним чином виконував умови договору, однак, ОСОБА_1 та його син не бажають щоб він і надалі виконував обов'язки, передбачені по договору. Посилається на те, що позивач не допускав його до будинку, не приймав продукти харчування, які він приносив. Вказував на те, що позивач після підписання договору був задоволений тим, як він та його сім'я за ним доглядає, відносини між ними погіршилися після листопада 2016 року. При цьому посилався на те, що дійсною причиною по якій ОСОБА_1 хоче розірвати договір є те, що уклавши оспорюванні договори він фактично позбавив права власності свого сина. Зважаючи на викладене, просив розірвати оспорювані договори довічного утримання та стягнути на його користь із ОСОБА_1 15 397 грн., які він витратив на оформлення вказаних договорів.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві. Крім того, будучи допитаний в судовому засіданні в якості свідка, вказував на те, що оспорювані ним договори слід розірвати, так як в умовах договорів не враховано його інтереси та інтереси його сина, договір є «несправедливий та лицемірний». Вказував на те, що спочатку, після підписання договору, він був всім задоволений, однак, згодом, коли вчитався в умови договору, зрозумів, що підписані договори не враховують його побажання щодо збереження в будинку кімнати - музею, його поховання за православним обрядом. Також посилався на те, що ОСОБА_3 неналежним чином за ним доглядав, зокрема, ОСОБА_3 тільки один раз зробив порядок в домі, привіз дрова 2 кубометри, коли на зиму потрібно 7-8 кубів, не допомагав йому по господарству, два рази в тиждень приносив їжу. При цьому вказував на те, що був задоволений їжею, яку готувала дружина Лівіу.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала позицію свого довірителя, просила позов задовольнити. Зустрічний позов просила задовольнити частково, посилалася на те, що ОСОБА_1 не бажає, щоб його і надалі доглядав ОСОБА_3. так як він належним чином не виконує свої зобов'язання за договором і ОСОБА_1 хоче розірвати укладені між ними договори. Просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення коштів, витрачених ОСОБА_3 на укладення договорів, так як їх повернення не передбачено ні законом, ні договорами.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнав, просив суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на його безпідставність. Пред'явлений ним зустрічний позов підтримав повністю, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві та просив суд його задовольнити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов слід задовольнити, у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Судом встановлено, що 04 серпня 2014 року укладено договори довічного утримання, посвідчені приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Кінащук Н.М., реєстровий № 1809 та №1813, між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3, відповідно до якого ОСОБА_1 передав належні йому на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку загальною прощею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходяться по АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_3

Відповідно до п. 3.2 договору № 1813 та п. 9 договору № 1809 набувач ОСОБА_3 зобов'язався довічно повністю утримувати відчужувача ОСОБА_1, забезпечивши його харчуванням, одягом, доглядом та необхідною допомогою, вартість такого матеріального забезпечення сторонами визначено по 1000 грн. за кожним договором, тобто 2 000 грн. на місяць. Оцінка матеріального забезпечення підлягає індексації в порядку, визначеному законом.

Згідно п. 8 договору № 1809 набувач зобов'язався безкоштовно забезпечувати відчужувача житлом у житловому будинку, який йому переданий за даним договором, довічно. Для проживання відчужувачу надається житлова кімната площею 14,90 кв.м відмічена в плані цифрою 1-4.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_6 після укладенні договорів частково виконував взяті на себе зобов'язання. Так, встановлено, що він двічі на тиждень приносив продукти харчування ОСОБА_7, привіз 2 кубометри дров, возив ОСОБА_1 до лікарні, після укладенні договору провели генеральне прибирання в будинку, купив холодильник, декілька разів викосив траву біля будинку.

Так, свідок ОСОБА_8 судовому засіданні пояснила, що вона працює в сільській раді та знала, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір довічного утримання і бачила, що ОСОБА_9 носила їду до ОСОБА_1, при цьому вказувала на те, що вона приносила до сільської ради сумки з їдою, які не хотіли брати у ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що він є сільським головою, до нього звертався ОСОБА_1, і сказав, що він знайшов сім'ю, яка буде за ним і сином доглядати. В цьому році до нього прийшов Лівіу і сказав, що від нього не хочуть брати їжу, так як у договорі ніде не сказано про сина. При цьому вказував на те, що ОСОБА_1 претензій по догляду не висловлював, однак, ОСОБА_3 звертався до сільської ради із заявою про те, що він не може передати їжу.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що він був присутній коли ОСОБА_3 купив холодильник і привіз його до будинку, де поживав ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що він знає, що ОСОБА_3 два рази в тиждень привносив ОСОБА_1 їжу, працював на городі, косив траву біля будинку, колов дрова. Також посилався на те, що бачив як ОСОБА_13 30.12.2016 року на санках відвозив банки до сусіда.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що вона разом із ОСОБА_9 ходили до ОСОБА_1 додому, побілили в хаті, помили віка і двері, почистили грубки.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що у 2014 року ОСОБА_1 запропонував укласти з ним договір, щоб вони з чоловіком за ним доглядали. Після того, як уклали договір вони прибирали в хаті, прали одяг, сину ОСОБА_15 купили мобільний телефон, два рази в тиждень приносили їду, купили холодильник, доглядали за могилами, працювали на городі. Вказувала на те, що ОСОБА_1 був всім завжди задоволений.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що під час підписання договору в нотаріуса батько був присутній, весь час мовчав. Після того, як був укладений договір ОСОБА_9 прибрали в будинку, більше після того не прибирали, хоча і мали ключі від будинку. Їжу приносили два рази в тиждень. Вказував на те, що після прання приносили мокрий, не підшитий одяг, не платили за електроенергію, не вітали батька з днем народження.

Суд критично оцінює пояснення відповідача ОСОБА_3 та свідків щодо належного догляду за ОСОБА_1 Так, положення оспорюваних договорів містили чітке визначення розміру матеріального забезпечення, яке відповідач ОСОБА_3 зобов'язаний був надавати позивачу ОСОБА_1 на протязі всього часу дії договору, а саме на суму 2 000 грн.

Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як встановлено в судовому засіданні, із пояснень сторін, свідків, ОСОБА_3 два рази в тиждень приносив продукти харчування, один раз після укладення договору зробили генеральне прибирання в будинку, час від часу прали одяг, привіз 2 складометри дров, декілька разів косив траву біля хати, працював на городі, купив холодильник.

Однак, в судовому засіданні не було доведено того, що відповідачем шляхом забезпечення продуктами харчування, проведення ремонтних робіт, оплати комунальних послуг, понесених витрат на лікування, прибирання будинку, були витрачені кошти, в розмірі матеріального забезпечення визначеного договором, тобто на суму 2 000 грн. щомісячно. Виходячи з положень ст. 57 ЦПК України, такими доказами можуть бути: квитанції за грошовими переказами відповідача на ім'я позивача, фіскальні чеки на придбання для позивача продуктів харчування, ліків, одягу тощо, а також інші фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність обставин, що обґрунтовують заперечення відповідача.

Крім того, слід зазначити, що позивач ОСОБА_1 самостійно купував ліки, оплачував світло. ОСОБА_3 в судовому засіданні посилався на те, що він не давав кошти ОСОБА_1 на лікування та оплату за електроенергію, так як останній відмовлявся, однак, така позиція відповідача суперечить умовам договору довічного утримання, згідно умов якого сторони домовилися, що набувач зобов'язується повністю довічно повністю утримувати відчужувача.

Із наданих в судовому засіданні для огляду квитанціями встановлено, що саме ОСОБА_1 платив за електроенергію, за власні кошти купава собі ліки.

Посилання відповідача на те, що ОСОБА_16 з моменту укладення договору і до осені 2016 року не висловлював незадоволення стосовно його догляду, не є таким доказом у розумінні ст. 57 ЦПК України.

Крім того, судом було встановлено, що між сторонами склалися такі відносини, які виключають можливість нормального виконання ними зобов'язань за цим договором, про що свідчать пояснення обох сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача.

За нормами ч. 1 ст. 356 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 60 ЦПК України тягар доведення обставин, що являються підставою вимог чи заперечень покладається на позивача та на відповідача.

При цьому не має правого значення наявність чи відсутність вини набувача у невиконанні договору, оскільки саме таке застереження містить ст. 755 ЦК України, якою врегульовано підстави його припинення на вимогу відчужувача.

Статтею 756 ЦК України визначено правові наслідки розірвання договору, згідно з якими відчужувач набуває право власності на передане ним майно і має право вимагати його повернення.

Суд, дослідивши докази по справі, проаналізувавши пояснення сторін, свідків прийшов до висновку, що відповідач ОСОБА_3 неналежним чином виконував свої зобов'язання за договором довічного утримання позивача, в частині матеріального забезпечення на суму 2 000 грн. з моменту його укладення, чим були порушені права ОСОБА_1 та відповідно до умов договору є підставою для розірвання договору довічного утримання, а тому первісний позов ОСОБА_1 слід задовольнити.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 суд виходить із того, що відмову позивача від прийняття виконання ним обов'язків за договором не є правовою підставою для розірвання договору довічного утримання з підстав неможливості виконання умов договору, оскільки ст. 755 ЦК України не пов'язує можливість розірвання договору довічного утримання з такими діями відчужувача.

Згідно з ч.2 ст. 756 ЦК України якщо розірвання договору здійснюється у судовому порядку з підстав неможливості його подальшого виконання, суд може залишити за набувачем право власності на частину майна з урахуванням тривалості часу, протягом якого він належно виконував свої обов'язки за договором. Цей наслідок застосовується судом у разі неможливості виконання набувачем своїх обов'язків за договором з обставин, що мають істотне значення. Такими обставинами можуть бути погіршення майнового стану, втрата працездатності, тяжка хворобі близьких тощо.

Виходячи із вище встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання з підстав неможливості виконання умов договору є безпідставними, як і безпідставними є вимоги про повернення коштів витрачених при оформленні договору, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Ціна позову ОСОБА_1 складає 139929 грн. Судовий збір за вимогою матеріального характеру - 1399,29 грн. Крім того, позивачем пред'явлено дві вимоги немайнового характеру, за подання яких відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» має бути сплачено за кожну вимогу по 551,20 грн. Тобто загальна сума судового збору при поданні позову складає 2 501,69 грн. (1399,29+ 551,20*2). Позивачем при поданні позову сплачено 2 393,38 грн., не доплачено 108,31 грн.

Враховуючи те, що при задоволенні позову із відповідача на користь позивача стягуються понесенні ним судові витрати, суд приходить до висновку, що із відповідача на користь позивача слід стягнути 2 393,38 грн., а недоплачені позивачем судові витрати в сумі 108,31 грн. слід стягнути із відповідача на користь держави.

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, який містив вимогу майнового і немайнового характеру, а тому повинен був сплати окремо по 640 грн. за кожну подану ним вимогу. Ним було сплачено тільки 640 грн.

При відмові у позові сплачений судовий збір не повертається. Виходячи із того, що при зверненні до суду із зустрічним позовом ОСОБА_3 не в повній мірі сплачено судовий збір, суд вважає, що із останнього на користь держави необхідно стягнути недоплачений ним судовий збір в сумі 640 грн. А в цілому із ОСОБА_3 на користь держави необхідно стягнути 748,31 грн. (640грн.+ 108,31 грн.)

На підставі ст.ст. 755, 756 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання, укладений 04 серпня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Кінащук Н.М., реєстровий № 1808.

Розірвати договір довічного утримання, укладений 04 серпня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Кінащук Н.М., реєстровий № 1813.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1, який складається із житлового будинку літ. «А» загальною площею 55,10 кв.м., житлової площі 30,90 кв.м., літньої кухні літ. «Є», сараїв літ «Б, Д, Г, Е, Ж», вбиральні літ «В», огорожі № 1-6.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться по АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2393,38 грн. у відшкодування понесених ним судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 748,31 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Глибоцький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: