Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

21 лютого 2017 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Шаховніної М. О. ,

при секретарі - Якимович К. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Подільської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла її рідна сестра - ОСОБА_3, яка перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4 Від сумісного проживання у них народилася донька - відносно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказала, що навесні 2011 року сестра з донькою переїхала до неї на постійне проживання, з цього ж часу відповідач перестав цікавитися життям доньки, надавати будь-яку матеріальну допомогу.

Позивачка зауважила, що після смерті сестри всі обов'язки по вихованню та догляду за ОСОБА_5 виконує вона, а відповідач ухиляється від здійснення батьківського обов'язку по вихованню доньки, життям дитини не цікавиться, не турбується про її стан здоров"я, з дитиною не спілкується та не бачиться.

Уточнивши позовні вимоги, посилаючись на те, що відповідач самоусунувся від виховання ОСОБА_5, участі у її вихованні не приймає, станом здоров'я та життям дитини не цікавиться, нехтує виконанням своїх батьківських обов'язків, позивачка просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У судовому засіданні, ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 06 січня 2017 року, не виходячи до нарадчої кімнати, було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Службу у справах дітей Подільської районної у місті Києві державної адміністрації.

У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Позивачка пояснила, що на даний час вихованням дитини займається тільки вона, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, дитиною взагалі не цікавиться.

Відповідач своє право на участь у судовому засіданні не використав, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Повідомлення про причини неявки до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Представник Служби у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації не заперечувала проти задоволення позовних вимог позивачки з огляду на те, що батько дитини самоусунувся від її виховання та утримання.

Представник Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації просив позов задовольнити та надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно своєї доньки ОСОБА_5

Заочний розгляд справи відбувається за відсутності відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи.

Суд, заслухавши пояснення позивачки та представника позивача, представників третіх осіб, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3, яка є сестрою позивачки та відповідач ОСОБА_4 перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від сумісного проживання у них народилася донька - відносно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_3 померла ( а.с. 7).

У судовому засіданні позивачка пояснювала, що навесні 2011 року сестра з донькою переїхала до неї на постійне проживання, з цього ж часу відповідач перестав цікавитися життям доньки, надавати будь-яку матеріальну допомогу.

Після смерті ОСОБА_3 всі обов'язки по вихованню та догляду за ОСОБА_5 виконує позивачка, ОСОБА_5 проживає разом з ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні.

Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 08 вересня 2016 року, дитина забезпечена усім необхідним для нормального фізичного та духовного розвитку, в родині панують добрі та дружні відносини. Батько участі у вихованні дитини не приймає та не спілкується з донькою (а.с. 9).

Як пояснила у судовому засіданні ОСОБА_1 участі у вихованні та утриманні дитини батько дитини не приймає, життям дитини не цікавиться, не турбується про її стан здоров"я, що стало підставою для звернення з даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Невиконання та ухилення від покладених на батьків обов'язків щодо виховання дитини є підставою для позбавлення батьків батьківських прав як це передбачено ст. 164 СК України.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно висновку від 20 січня 2017 року № 109/02/40-1284 орган опіки та піклування Шевченківської РДА в м. Києві вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно його малолітньої доньки ОСОБА_5, 2006 року народження (а.с. 53-54).

Вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, судом також прийнято до уваги наступні обставини: позбавлення батьківських прав - є крайнім заходом; характер винної поведінки відповідача по відношенню до своєї дитини, що виражається у неповному виконанні батьківських обов'язків; частку сплачених у добровільному порядку коштів на утримання дитини; його особу, бажання приймати активну участь у вихованні доньки, допомагати їй матеріально; його бажання бути батьком; мету позивача подання даного позову.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до вимог ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав є способом захисту прав і інтересів дитини.

Судом встановлені факти, які свідчать, що відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, свої батьківські обов'язки відносно доньки не виконує.

Враховуючи, що ОСОБА_4 свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитини, не турбується про її стан здоров'я, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення його батьківських прав щодо доньки ОСОБА_5, а відтак і про задоволення позову.

Також, слід зазначити, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Оскільки, у даному випадку суд прийшов до висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_5, одночасно суд приходить до висновку, що слід стягнути з ОСОБА_4 на користь того закладу або фізичної особи, які будуть опікуватись дитиною аліменти у розмірі 1/4 частки усіх видів його доходів або заробітку.

Статтею 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

У ч. 1 ст. 183 СК України зазначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно зі ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров"я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

З огляду на те, що дитина проживає з позивачкою, а відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини добровільно, приймаючи до уваги матеріальне становище відповідача, виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частки від усіх його видів заробітку (доходу).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред"явлення позову а відтак, аліменти підлягають стягненню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 05 грудня 2016 року.

Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 164, 166, 176, 182, 183, 191 СК України, на підставі ст. ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 56, 57, 58, 60, 79, 84, 88, 169, 209, 212-215, 224, 228, 233, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав відносно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Внести до актового запису про народження ОСОБА_5 №1819 від 27 жовтня 2006 року, складеного Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у місті Києві відповідні зміни.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь того закладу або фізичної особи, які будуть опікуватись дитиною аліменти на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки усіх видів його доходів або заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 грудня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення суду після набрання ним законної сили направити до державного органу реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження ОСОБА_5, відповідно до вимог ч. 5 ст. 164 СК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Суддя М. О. Шаховніна