АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 643/7065/16-ц Головуючий суддя І інстанції Горбунова Я. М.
Провадження № 22-ц/790/1719/17 Суддя доповідач Шаповал Н.М.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі :

головуючого Шаповал Н.М.

суддів Кіпенка І.С., Кружиліної О.А.

за участю секретаря Брулевича В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати недійсним кредитний договір та договір іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09.08.2006 р. між ним та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір №826/1-27/20/6-058, відповідно до якого Банк зобовязався надати позивачу кредитні кошти шляхом перерахування грошових коштів на рахунок «ФК «Житлобудінвест» у розмірі 113 916 доларів США, а позивач зобовязався сплатити відсотки за користуванням кредитом у розмірі 13 % річних. У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та Банком 09.08.2006 р. було укладено договір іпотеки №826/4-27/20/6-094, відповідно до умов якого позивач передав Банку в іпотеку квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач вважає, що вищевказаний договір кредиту укладений з порушенням вимог законів України, актів цивільного законодавств, містить несправедливі для нього положення, і при укладанні договору його було введено в оману.

На думку позивача, Банк ввів його в оману, так як кредит передбачав видачу валюти у доларах США, а фактично розрахунок був здійснений у гривні, крім того у відповідача відсутній документ на здійснення валютних операцій. Також позивач вважає, що відповідачем безпідставно було підвищено відсоткову ставку.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 січня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування вказаного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким задовольнити його позовні вимоги, вирішити питання про судові витрати. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, зазначає, що єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня. Надання та одержання кредиту в іноземній валюті, використання іноземної валюти, як засобу платежу можливо при дотриманні субєктами господарських відносин імперативних вимог законодавства, щодо одержання індивідуальної ліцензії. Використання банком долара США, як предмету кредитування за споживчим кредитом, є внесення в кредитний договір пункт, що значно погіршує становище позичальника, як споживача, порівняно з банком в разі настання певних подій.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України - у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін з підстав, передбачених ст. 308 ЦПК України.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не доведено наявність умислу в діях відповідача і істотність значення обставин, щодо яких введено його в оману, а також не наведено доказів стосовно недійсності договору іпотеки.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.

Як встановлено судом першої інстанції 09 серпня 2006 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» був укладений договір кредиту на суму 113 916 доларів США, зі сплатою 13 % річних з кінцевим терміном погашення 08 липня 2021 року. З метою забезпечення даного договору між сторонами 09 серпня 2006 р. був укладений договір іпотеки на майнові права на незакінчену будівництвом квартиру АДРЕСА_2, посвідчений ПН ХМНО ОСОБА_2 (а.с. 4-10, 11-12).

Згідно п. 1.2 кредитного договору кредит надається позичальнику на наступні цілі: фінансування будівництва придбання (інвестування) житла відповідно до Договору №45/111 про участь у Фонді фінансування будівництва від 24.07.2006 р., що укладений між Позичальником та ТОВ «ФК «ЖИТЛОБУДІНВЕСТ» та свідоцтва. (а.с.5)

В п. 2.1 кредитного договору зазначено, що надання кредиту здійснюється шляхом видачі Позичальнику готівкових грошей в іноземній валюті (долари США) з наступною їх конвертацією (обміном) через операційну касу Кредитора в гривні та прийняттям суми в гривнях для перерахуванням на цілі, визначені в п. 1.2 цього Договору.(а.с.6)

Посилання ОСОБА_1 на недійсність договору кредиту у зв'язку з його невідповідністю нормам діючого законодавства, а саме Цивільного кодексу України, ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про національний банк України», ЗУ «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», ЗУ «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» матеріалами справи не підтверджено.

Можливість кредитування в іноземній валюті передбачена ст. 47 Законом України «Про банки ї банківську діяльність», згідно до положень якої кредитною операцією, зокрема, є розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Статті 47 та 49 ЗУ «Про банки ї банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

ПАТ «Укрсоцбанк» має відповідну ліцензію Національного банку України № 5 від 29 грудня 2001 року. (а.с.29)

Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

ПАТ «Укрсоцбанк» має відповідний дозвіл Національного банку України № 5-1 від 29 грудня 2001 року на здійснення операцій з валютними цінностями згідно з Додатком до дозволу від 29 грудня 2001 року (а.с.29,30).

А тому операція з надання кредиту не є операцією з використанням іноземної валюти на території України як засобу платежу, і тому не потребує індивідуальної ліцензії, як це передбачено підпунктом «в» п. 4 ст. 5 Декрету. Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснив, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел в діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Судова колегія вважає, що ОСОБА_1 не доведено наявність умислу в діях відповідача і істотність значення обставин, щодо яких введено його в оману, і сам факт оману.

Обставини, щодо яких позивач вказує що його введено в оману, свого підтвердження не знайшли. Крім того, викладені в тексті договору умови, гарантії та інформація свідчать, що сторони усвідомлювали всі суттєві обставини для укладення договору, а саме, щодо природи та предмету правочину, умов надання та використовування кредитних коштів, валюти кредитування, можливості фінансових ризиків, прав та обовязків сторін, відповідальності сторін, та інші обставини.

Крім того, позивач не навів жодних доводів стосовно недійсності договору іпотеки.

Суд повно та всебічно зясував обставини по справі, наданим доказам дав належну оцінку і ухвалив законне рішення .

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: Н.М. Шаповал

Судді колегії : ОСОБА_3

ОСОБА_4