Справа № 310/401/17
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

28 лютого 2017 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді..........ОСОБА_1,

при секретарі…………..ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» про визнання договору недійсним та стягнення коштів, -

В с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою «Лізингова компанія «Авто Лайф» про визнання договору недійсним та стягнення коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.01.2017 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» було укладено договір фінансового лізингу №2080 з додатками, згідно якого предметом лізингу по данному догвоороу є автомобіль Ford Kuga. Відповідно до умов договору лізингодавець бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власніть та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на умовах, передбачених договором. В мережі інтернет він знайшов оголошення про продаж автомобіля вартістю 240000 гривень, розміщене працівниками відповідача, та приїхав до офісу компанії у м. Павлоград, де менеджер компанії пояснив, що він повинен спочатку сплатити передплату (аванс) за транспортний засіб 80000 грн. шляхом перерахування на розрахунковий рахунок відповідача, після чого з ним буде укладено договір лізингу і протягом декількох днів відповідач передасть йому в користування предмет лізингу. В той же день ним було оплачено рахунок на суму 80000 грн. Представником відповідача не було розяснено призначення платежу в сумі 24000 грн., який потім виявився комісією за організацію угоди. Також позивач зазначив, що він вважав це частковою оплатою вартості транспортного засобу. Крім того, протягом обіцяних днів предмет лізингу так і не був йому переданий. Він неодноразово дзвонив до компанії, вирішити питання так і не вдалося. Вважає, що під час попередніх переговорів представником компанії його введено в оману щодо умов виконання договірних зобовязань, після підписання і вивчення змісту договору стало зрозуміло, що сплачені кошти не повернуть та можливості розірвати договір немає, оскільки договір зовсім не передбачає можливості розірвання з ініціативи лізингоодержувача без втрати грошових коштів, що є порушенням його прав як споживача. Зазначив, що враховуючи несправедливі умови спірного договору фінансового лізингу №2080 від 10.01.2017 року, відсутність у відповідача відповідної ліцензії для надання фінансових послуг та відсутність нотаріального посвідчення спірного договору, даний договір слід визнати недійсним. Просив визнати договір фінансового лізину №2080 з додатками від 10.01.2017 року недійсним, стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» на його користь сплачені кошти у розмірі 80000 грн. та судові витрати у розмірі 800 грн.

Представник позивача адвокат ОСОБА_4 (договір про наданні правової допомоги від 20.02.2017р.) про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без участі позивача, просила позов задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Крім того, надала письмові пояснення по справі, в яких зазначила, що договір фінансового лізингу укладений між позивачем та відповідачем, забезпечує захист інтересів лише лізингодавця, що свідчить про очевидну диспропорцію між правами та обов'язками сторін. Адже в спірному договорі обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом; звужені обов'язки та значно розширені права лізингодавця, зокрема, виконання зобов'язань забезпечено лише відповідальністю лізингоодержувача; передбачена сплата лізингоодержувачем штрафів, пені, при цьому відповідного захисту його прав від неналежного виконання договірних зобов'язань лізингодавцем умовами договору не передбачено; надано лізингоодержувачу право не повертати кошти на оплату, здійснену лізингоодержувачем (споживачем) без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від лізингодавця у зв'язку з розірванням договору. Вважає, що умови договору є несправедливими, що є правовою підставою для визнання договору недійсним та повернення коштів позивачу.

ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направило, про причини неявки суд не повідомили, заперечень проти позову не надали. Тому суд у відповідності до ст. 224 ЦПК України, вважає за можливим провести заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 січня 2017 року між позивачем та відповідачем ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» було укладено договір фінансового лізингу № 2080 (а.с.11-18). Предметом даного договору є транспортний засіб Ford Kuga. Згідно додатку №2 до договору фінансового лізингу ціна товару 8571,43 дол.США (а.с.20).

Відповідно до квитанції АТ «ОСОБА_5 Аваль» від 10.01.2017р. позивач сплатив відповідачу 80000 грн, призначення платежу авансовий платіж згідно договору фінансового лізингу №2080 від 10.01.2017р. (а.с.23).

Статтею 806 ЦК України визначено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст. 806 ЦК України фінансовий лізинг (далі - лізинг) це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у свою власність річ відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю - продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Згідно ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства Договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2766цс15, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Встановлено, що спірний договір не був нотаріально посвідчений у відповідності до вимог ст. 799 ЦК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 215, ч. 2 ст. 216 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Враховуючи обставини справи та вимоги закону, оскільки на порушення вимог статті 799 ЦК України такий договір нотаріально не посвідчений, то згідно зі статтею 220 ЦК України він є нікчемним.

Крім того, судом встановлено, що умови спірного договору фінансового лізингу є несправедливими.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначенню ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Перелік несправедливих умов у договорі зі споживачем не є вичерпним (частина четверта статті 18 цього Закону).

У спірному договорі фінансового лізингу (п.12.3) зазначено, що у випадку розірвання договору лізингоодержувачем лізингодавець повертає сплачені кошти з вирахуванням штрафу за дострокове розірвання - 20 % від сплаченої суми авансового платежу. У такому випадку комісія за організацію договору лізингоодержувачу не повертається.

Окрім того, умовами договору передбачено право лізингодавця розірвати договір в односторонньому порядку за умови невиконання лізингоодержувачем його положень зі стягненням з останнього певних штрафних санкцій, однак таке право у лізингоодержувача умовами договору не передбачено.

Закон України «Про захист прав споживачів» передбачає повернення суми авансових платежів з вирахуванням штрафу за дострокове розірвання договору. Цією нормою до несправедливих умов договору віднесено надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору, а спірним пунктом договору передбачено право лізингодавця не повертати лізингоодержувачу комісію за організацію договору, що порушує принцип добросовісності, призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків і завдає шкоди споживачеві, а тому зазначена у пункті 12.3 умова договору є несправедливою в розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Оскільки, договір фінансового лізингу містить несправедливі умови відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», предмет договору фінансового лізингу є не конкретизованим, при укладенні договору сторонами не дотримано положення законодавства щодо обов'язковості нотаріального посвідчення договору, то такий договір підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про застосування наслідків недійсності правочину та стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого останнім авансового платежу у розмірі 80000 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути понесені ним витрати на сплату судового збору за позовну вимогу майнового характеру у розмірі 800 грн. (квитанція № НОМЕР_1 від 26.01.2017р. а.с.1). Крім того, оскільки позивач відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору за вимогу немайнового характеру, тому відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України судовий збір за цю вимогу підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 57, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу № 2080 від 10 січня 2017 року, укладений між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 80000 грн. та понесені судові витрати розмірі 800 грн., а всього стягнути 80800 (вісімдесят тисяч вісімсот) грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» судовий збір у сумі 640 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

СуддяОСОБА_1