У х в а л а

іменем україни

01 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., Попович О.В.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: відділ державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання батьківства, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив:

- визнати його батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- внести зміни в актовий запис про народження дитини, де вказати його батьком дитини, а прізвище дитини «ОСОБА_5» змінити на прізвище «ОСОБА_5».

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що він є батьком ОСОБА_5, проте при народженні дитини він не перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, а тому запис про батька дитини при реєстрації її народження було вчинено за вказівкою відповідачки.

Посилаючись на те, що він весь час займався вихованням дитини, допомагав відповідачці її утримувати, і ОСОБА_5 визнає його як батька, проте з липня 2014 року відповідачка перешкоджає йому бачитись та спілкуватися з ОСОБА_5, ОСОБА_3 просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_3 батьком ОСОБА_5

Внесено зміни до актового запису № 2718, складеного 14 вересня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5, вказавши, що батьком є: ОСОБА_3, а прізвище дитини «ОСОБА_5» ухвалено змінити на прізвище «ОСОБА_5».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій врахували пояснення свідків та виходили з того, що ухилення відповідачки від проведення судово-генетичної експертизи без поважних причин відповідно до ч. 1 ст. 146 ЦПК України є підставою для визнання факту, що позивач ОСОБА_3 є рідним батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, сформованого 26 вересня 2014 року, ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві вчинено актовий запис № 2718 від 14 вересня 2010 року.

Матір'ю дитини записано ОСОБА_7, а батьком дитини - ОСОБА_8, при цьому, запис відомостей про батька дитини вносився на підставі ч. 1 ст. 135 СК України за заявою матері від 14 вересня 2010 року (а. с. 34-35, т. 1).

З копії свідоцтва про шлюб від 17 квітня 2015 року вбачається, що на час розгляду справи, відповідачка після реєстрації шлюбу, змінила своє прізвище з «ОСОБА_5» на «ОСОБА_5» (а. с. 168, т. 1).

За клопотаннями позивача ухвалами Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року та від 30 жовтня 2015 року у справі призначалася судово-генетична експертиза (а. с. 87-88, 234-235, т. 1).

Як вбачається з листів Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 03 серпня 2015 року та від 23 лютого 2016 року, експертиза не була проведена у зв'язку з тим, що відповідачка на відбір зразків крові не з'явилась (а. с. 174, т. 1; а. с. 9, т. 2).

Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 4 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

У разі ухилення відповідача від проведення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи у справах про визнання батьківства, материнства суд має право постановити ухвалу про примусовий привід на проведення такої експертизи.

Відповідно до вимог ч. ч. 2-4 ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Крім того, за правилами ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд, погоджуючись із висновком суду першої інстанції про те, що ухилення відповідачки від явки для проведення експертизи є підставою для визнання батьківства, на вказане вище уваги не звернув та не виконав вимоги ч. 2 ст. 146 ЦПК України, тобто не вирішив питання щодо примусових заходів для забезпечення проведення експертизи, формально пославшись в оскаржуваному рішенні на положення ч. 1 ст. 146 ЦПК України; на порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не встановив дійсні обставини справи та не перевірив причин неприбуття відповідачки до експертної установи для відібрання біологічного матеріалу з метою проведення судово-генетичної експертизи, як доказу батьківства позивача, та врахувавши лише покази свідків, дійшов передчасного висновку про доведеність позовних вимог.

З огляду на викладене колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що вказані вище обставини свідчать про порушення апеляційним судом норм процесуального права, що у свою чергу призвело до неповного встановлення судом апеляційної інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, а тому ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М. Коротун

Л.М.Мазур

О.В. Попович