У х в а л а

іменем україни

01 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Демяносова М.В.,

СитнікО.М.,

СтупакО.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Харків Екоресурс» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за послуги з вивезення побутових відходів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 23 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Харків Екоресурс» (далі - ТОВ «Харків Екоресурс») звернулося до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що позивач надає послуги з вивезення побутових відходів, а відповідачі є споживачами вказаних послуг.

Станом на 01 травня 2015 року відповідачі не здійснили оплату за надані послуги з 01 березня 2013 року по 30 квітня 2015 року, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 746,33 грн, з яких: сума основної заборгованості за надання послуг з вивезення побутових відходів - 481,76 грн; інфляційні витрати - 249,36 грн; 3 % річних від простроченої суми - 15,21 грн, яку позивач просив солідарно стягнути з відповідачів.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23 лютого 2016 року позов ТОВ «Харків Екоресурс» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Харків Екоресурс» заборгованість за надання послуг з вивезення побутових відходів за період з 01 березня 2013 року по 30 квітня 2015 року у розмірі 746,33 грн, з яких: сума основної заборгованості за надання послуг з вивезення побутових відходів - 481,76 грн; інфляційні витрати - 249,36 грн; 3 % річних від простроченої суми - 15,21 грн.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «Харків Екоресурс» відмовити в повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини першої статті 1 ЦК України особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, регулюються цивільним законодавством.

Пунктом 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені.

Як убачається з преамбули, Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає лише основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

За визначенням, наданим у статті 1 цього Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг (стаття 3).

Відповідно до частини першої статті 4 зазначеного Закону законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Згідно з частиною другою статті 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є цей Кодекс. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Якщо суб'єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов'язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України.

З огляду на те, що в процесі прийняття спеціального закону - Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зміни до ЦК України Верховною Радою України не розглядалися та не приймалися, стосовно спірних правовідносин норми спеціального закону не можуть конкурувати з нормами основного акта цивільного законодавства.

Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Отже, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

Судами встановлено, що власником житлового будинку та надвірних будівель, що знаходяться по АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 на підставі договору дарування, посвідченого 21 квітня 1983 року Дванадцятою харківською нотаріальною конторою та договору дарування від 13лютого 1987 року.

У будинку зареєстровані та проживають: ОСОБА_4 з 20 грудня 1983 року та її син ОСОБА_5 з 23травня 2006 року, вказані особи відповідно є споживачами послуг вивезення побутових відходів, які надаються позивачем.

Відповідно до ч. 2 та 10 ст. 35-1Закону України «Про відходи» власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі житлових будинків, земельних ділянок укладають договори з юридичною особою, яка в установленому порядку визначена виконавцем послуг на вивезення побутових відходів, здійснюють оплату таких послуг та забезпечують роздільне збирання побутових відходів.

Згідно з п. 3.2.5 Рішення Харківської міської ради від 16 листопада 2011 року № 504/1 1 «Про встановлення Правил благоустрою території міста Харкова» власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендатори житлових будинків (земельних ділянок) приватної власності, зобов'язані укладати договори з юридичною особою, яка в установленому порядку визначена виконавцем послуг на вивезення побутових відходів, здійснювати оплату таких послуг та забезпечувати збирання побутових відходів.

Так, рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 28 грудня 2011року № 940 «Про визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів в місті Харкові» виконавцем таких послуг встановлено ТОВ «Харків Екоресурс».

ТОВ «Харків Екоресурс» було опубліковано договір про надання послуг з вивезення побутових відходів від 27 листопада 2012 року в офіційному друкованому засобі масової інформації Харківської міської ради - газеті «Харьковские известия».

20 листопада 2012 рокуміж Українським державним підприємством поштового зв'язку «Укрпошта» та ТОВ «Харків Екоресурс» укладено договір про надання послуги з доставки рекламної та/або інформаційної продукції № 06-736, згідно з умовами якого УДППЗ «Укрпошта» здійснено доставку примірника газети «Харьковские известия», в якому було опубліковано договір про надання послуг з вивезення побутових відходів від 27 листопада 2012 року, в тому числі за адресою відповідачів.

Згідно з п. 30 договору про надання послуг з вивезення побутових відходів, зазначений договір набирає чинності з 01 січня 2013 року та укладається згідно з ч. 3 ст. 205,ст. ст. 642, 643ЦК України строком на три роки, якщо інше не буде заявлено споживачем у письмовій формі.

Договір про надання послуг з вивезення побутових відходів, був опублікований 27 листопада 2012 року в офіційному друкованому засобі масової інформації Харківської міської ради газеті «Харьковские известия» набрав чинності для жителів приватного сектору Київського району м. Харкова з 01 січня 2013 року.

Відповідачі впродовж місяця з дня опублікування проекту договору від 27 листопада 2012 року про свою відмову укласти договір про надання послуг з вивезення побутових відходів ТОВ «Харків Екоресурс» у письмовому вигляді не направили.

За таких обставин, суди дійшли законного і обгрунтованого висновку, що відповідачі прийняли пропозицію ТОВ «Харків Екоресурс» на укладення договору про надання послуг з вивезення побутових відходів, а тому є споживачами цих послуг.

Відповідно до Графіка планово-подворового вивезення твердих побутових відходів від приватних домоволодінь Фрунзенського району погодженого, зокрема з головою адміністрації Фрунзенського району, вивезення побутових відходів по АДРЕСА_1, здійснюється ТОВ «Харків Екоресурс» щосереди.

Отже, послуги з вивезення побутових відходів по АДРЕСА_1 надаються ТОВ «Харків Екоресурс» з 01 січня 2013 року на підставі договору на вивезення побутових відходів.

Станом на 01 травня 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 не здійснили оплату за надані послуги з 01 березня 2013 року по 30 квітня 2015 року у зв'язку з чим виникла заборгованість.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України). Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов'язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Крім того, застосування положень частини другої статті 625 ЦК України до спірних правовідносин також узгоджується із закріпленими в пункті 3 частини першої статті 96 Цивільного процесуального кодексу України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15.

Отже, встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2015 року та ухвала апеляційного суду Харківської області від 23 лютого 2016 року ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 23 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.В. Дем'яносов

О.М.Ситнік

О.В. Ступак