Справа № 146/207/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"02" березня 2017 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Пилипчука О.В.,

з участю секретаря Бойко Т.Є.,

представника ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт. Томашполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_5 про визнання права власності на майно,

ВСТАНОВИВ:

9 лютого 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з цим позовом, в якому просить визнати за ним право власності на нежитлове приміщення будинок механізатора № 2, що розташований по вул.Л.Українки, 85А в с.Антонівка Томашпільського району Вінницької області.

Даний позов обґрунтовано наступним.

5 січня 2015 року між позивачем і відповідачами було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення будинку механізатора № 2, що розташований по вул.Л.Українки, 85А в с.Антонівка Томашпільського району Вінницької області, який знаходиться у спільній частковій власності.

За умовами вищевказаного договору позивач повністю сплатив відповідачам вартість нерухомого майна в сумі 4805 гривень, а відповідачі в свою чергу комісійно передали йому нерухоме майно-будівлю механізатора № 2, проте зареєструвати своє право власності на придбану нерухомість та посвідчити договір купівлі-пародажу нотаріально позивач не зміг в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно, яке рахувалося як основні засоби в товаристві «Антонівське».

Позивач вважає. Що відповідно ст.. 220 ЦК України, суд може визнати такий договір дійсним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, попросили його задовольнити.

Після розяснення головуючим ч. 2 ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову, а також до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, ні позивач, ні його представник до суду відповідної заяви не подали, додаткових доказів суду не надали.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги визнали, не заперечили проти їх задоволення.

Третя особа без самостійних вимог -голова спілки громадян-співвласників майнових паїв КСП «Антонівське» с.Антонівка ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечив проти їх задоволення.

Суд, заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду.

Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цивільно-процесуального Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).

Згідно ст.. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Судом встановлено, що 15 квітня 2002 року Антонівською сільською радою ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ВІ ХХ № 001851, згідно якого він має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства «Антонівське» ТОВ «Антонівське» с.Антонівка, відповідно до списку осіб, які мають право немайновий пай, затвердженого зборами співвласників 24 лютого 1996 року; частка ОСОБА_3 визначена в розмірі 4784 гривень (а.с.6).

5 квітня 2003 року Антонівською сільською радою ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ВІ ХХ № 000929, згідно якого вона має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства «Антонівське» ТОВ «Антонівське» с.Антонівка, відповідно до списку осіб, які мають право немайновий пай, затвердженого зборами співвласників 24 лютого 1996 року; частка ОСОБА_4 визначена в розмірі 557 гривень (а.с.7).

Згідно Порядку виділення членам КСП майнових паїв та їх документального посвідчення, визначений Постановою від 28 лютого 2001 р. N 177 « Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки ( Із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ N 1503 (1503-2001-п) від 17.11.2001 N 912 (912-2003-п ) від 16.06.2003 ), визначаються розміри паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств (далі - підприємства), у тому числі реорганізованих, у яких не завершено процес паювання майна і не здійснено належного оформлення та реалізації цих прав відповідно до законодавства, а також уточнення розмірів паїв у тих підприємствах, де майно призначалося, але не використано для погашення заборгованості із сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) до бюджетів і державних цільових фондів у зв'язку із писанням цієї заборгованості відповідно до законодавства.

Майновий пай члена підприємства документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства за зразком згідно з додатком.

Отже, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є власниками майнових паїв КСП «Антонівське» с.Антонівка.

Серед основних нормативно-правових актів, що регулюють дані правовідносини, а саме врегулювання та визначення порядку оформленні прав власності на майно, виділене в натурі власникам майнових паїв членів КСП є наступні: Постанова КМ України від 28.02.2001 року за № 177 «Про врегулювання питань забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки»; Наказ Мінагрополітики України від 14.03.2001 року за № 62 «Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств»; Наказ Мінагрополітики України від 14.03.2001 року за № 63 «Про затвердження Порядку оформлення правонаступництва за зобовязаннями реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств».

Загальний масив пайового майна, яке виділялося в натурі власникам майнових паїв членів розформованих КСП та яке необхідно буде оформлювати складається із обєктів рухомого та нерухомого майна.

Для виділення, наступного оформлення і реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна необхідно вчинити наступні дії, а саме:

-подати заяву в довільній формі про вихід за складу учасників / членів спілки співвласників та виділення майна в натурі. Факт подачі такої заяви повинен бути підтверджений відміткою про вручення бажано аби таку відмітку поставив особисто голова спілки. В даній заяві необхідно вказати конкретні обєкти нерухомого майна, які необхідно виділити;

-скликати загальні збори учасників Спілки співвласників майнових сертифікатів на якому провести голосування та отримати згоду щодо виділення вказаного у заяві нерухомого майна. За результатом таких зборів необхідно підготувати та прийняти відповідний протокол про виділення конкретно визначеного майна розформованого КСП в натурі із деталізованим зазначенням нерухомого майна, яке виділяється в натурі, а саме щоб назва кожного обєкту нерухомого майна кожної окремої будівлі, споруди відповідала назві цього ж обєкту нерухомого майна, яка записана у балансі спілки власників майнових сертифікатів;

-скласти та обопільно підписати акт прийому-передачі обєктів нерухомого майна, яке виділяється в натурі власнику(-ам) майнових паїв на підставі їх заяви про вихід зі складу учасників / членів Спілки співвласників та Протоколу зборів учасників Спілки про виділення конкретно визначеного майна розформованого КСП в натурі;

-отримати відповідне Рішення сільської ради про затвердження протоколу зборів спілки співвласників про виділення конкретно визначеного майна розформованого КСП в натурі та акту прийому-передачі із наданням дозволу на оформлення права власності;

-паралельно необхідно отримати ОСОБА_6 про присвоєння поштової адреси кожному конкретному обєкту нерухомого майна (назва вулиці, на якій розташований обєкт нерухомості та порядковий номер будівлі, споруди), яка видається тою ж Сільською радою, а адреса присвоюється згідно відповідного плану села. ОСОБА_6 може видаватись як окремо щодо кожного обєкту нерухомого майна, так і в загальному на всі обєкти нерухомого майна;

-замовити виготовлення технічних паспортів на кожний обєкт нерухомості на кожну будівлю, споруду, що відображені в протоколі зборів спілки співвласників та акті прийому-передачі мана. В технічних паспортах повинні буди зазначені адреси на кожну будівлю відповідно до ОСОБА_6 присвоєння поштової адреси, що видана Сільською радою. На сьогоднішній день технічні паспорти виготовляються приватними організаціями і в складності їх замовленні та виготовленні фактично не має. Обовязково необхідно узгодити, що в технічному паспорті не допускається вказувати "КОМПЛЕКС" або "МАЙНОВИЙ КОМПЛЕКС", оскільки такі терміни і визначення обєкту нерухомого майна додадуться майбутньому власнику зайвих клопотів у його оформленні;

-«погасити» або зробити відмітку на свідоцтві про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат) про виділення майна в натурі.

До матеріалів позовної заяви позивачем було подано план будинку № 85А по вул..Л.Українки в с.Антонівка та довідку КП «Могилів-Подільське МБТІ» № 6 від 24 січня 2017 року про показники обєкта-нежитлової будівлі, що розташована в с.Антонівка по вул..Л.Українки, 85А, право власності на яку не зареєстровано (а.с.13-14).

Згідно поданих до суду документів позивачем у справі ОСОБА_2 вбачається, що він, як і відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не вчинили дії, необхідні для виділення, наступного оформлення і реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна- будинок механізатора № 2, що розташований по вул.Л.Українки, 85А в с.Антонівка Томашпільського району Вінницької області, зокрема, не подали заяву до спілки співвласників про виділення майна в натурі, в результаті чого не отримали рішення про затвердження протоколу зборів спілки співвласників про виділення конкретно визначеного майна розформованого КСП в натурі та акту прийому-передачі із наданням дозволу на оформлення права власності.

Як вбачається із протоколу № 4 зборів учасників товариства «Антонівське» с.Антонівка, ОСОБА_5 обрано головою спілки громадян-співвласників майнових паїв КСП «Антонівське» с.Антонівка (а.с.4-5).

Згідно акту приймання-передачі основних засобів від 18 грудня 2015 року, комісія з передачі майна, що утворена відповідно до рішення з реорганізації ТОВ «Антонівське» Томашпільського району Вінницької області, протокол № 4 від 30 березня 2011 року, передала, а підприємство (голова комітету) ОСОБА_5 прийняв: будинок механізатора № 2, залишкова вартість по оцінці-4805. Прийняла підприємство (фізична особа) власники майнових паїв в складі: ОСОБА_4, ОСОБА_3 (а.с.8).

Згідно акту приймання-передачі основних засобів від 5 січня 2017 року, комісія з передачі майна, що утворена відповідно до рішення з реорганізації ТОВ «Антонівське» Томашпільського району Вінницької області, протокол № 4 від 30 березня 2011 року, передала, а підприємство (голова комітету) ОСОБА_5 прийняв: будинок механізатора № 2, залишкова вартість по оцінці-4805. Прийняв підприємство (фізична особа) власник майнових паїв в складі: ОСОБА_2 (а.с11).

З даних актів приймання-передачі основних засобів вбачається, що предметом передачі був будинок механізатора № 2, залишкова вартість по оцінці-4805, однак дані акти є ідентичними, а тому не можуть братися до уваги як доказ на підтвердження позовних вимог.

Як вбачається із договору купівлі-продажу майнового паю від 5 січня 2017 року, ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_2 купив майновий пай колективного сільськогосподарського підприємства ТОВ «Антонівське» Томашпільського району Вінницької області номінальною вартістю 4784 гривень, майновий сертифікат серії ВІ ХХ № 001851 (а.с.9).

Як вбачається із договору купівлі-продажу майнового паю від 5 січня 2017 року, ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_2 купив майновий пай колективного сільськогосподарського підприємства ТОВ «Антонівське» Томашпільського району Вінницької області номінальною вартістю 557 гривень, майновий сертифікат серії ВІ ХХ № 000929 (а.с.10).

Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Указом Президента України від 29 січня 2001 року № 62 ( 62/2001 ) «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки», передбачено, що в Україні забезпечується вільне здійснення права власності на паї, зокрема передачі паїв в оренду, купівлі-продажу, дарування, міни, передачі у спадщину.

Відповідно до листа Міністерства аграрної політики України від 20 квітня 2005 року № 37-17-2/5492 стосовно питань оформлення викупу майнових паїв, при викупі майнових паїв або часток у майні, що знаходиться у спільній частковій власності, відповідно до Договору про спільне володіння, користування і розпорядження майном, обов'язково укладаються відповідні договори купівлі-продажу, форми яких наведені у Рекомендаціях щодо використання майна, яке перебуває у спільній частковій власності, затверджених наказом Мінагрополітики від 09.04.2001 N 97. При викупі майнових паїв договори купівлі - продажу укладаються з кожним власником цих паїв і підписуються сторонами договору особисто або довіреною особою, повноваження якої посвідчуються нотаріально. До договорів купівлі-продажу майнового паю обов'язково додаються копії договору про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній (частковій) власності, та акт приймання-передачі майна співвласниками від підприємства-правонаступника, довіреність на ім'я голови комітету (уповноважену особу) спілки (об'єднання) громадян-співвласників майна на право представляти їхні інтереси, рішення зборів співвласників про продаж часток у спільній власності. Договір купівлі- продажу майнового паю не потребує обовязкового нотаріального посвідчення, проте його можна посвідчити нотаріально за бажанням сторін відповідно до статті 54 Закону України «Про нотаріат» ( 3425-12 ).Згідно з чинним законодавством у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад вчиняють нотаріальні дії, зокрема посвідчують заповіти та доручення, засвідчують правильність копій документів і виписок з них, а також справжність підпису на документах. Щодо видачі нового майнового свідоцтва, то органи місцевого самоврядування за заявою покупця майнових паїв зобов'язані видати на його ім'я нове свідоцтво на сумарну номінальну вартість викуплених майнових паїв.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 2 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. В ч. 2 ст. 328 ЦК України вказано, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Нормами ч. 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За договором купівлі-продажу, відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно вказаних норм законодавства сторонами було досягнуто домовленості по істотним умовам договорів купівлі-продажу, однак не зазначено, чи здійснені необхідні дії по оплаті майна за договорами купівлі-продажу, окрім того, договори купівлі-продажу майнових паїв не містять печаті, тобто не відповідають формі укладення договору купівлі-продажу.

Також з даних договорів вбачається те, що відповідачі у справі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 продали ОСОБА_2 лише майнові сертифікати, тоді як в позові зазначено про договір купівлі-продажу нерухомого майна.

Відповідно до Закону України «Про об'єднання громадян» та свого Статуту Спілка громадян співвласників майнових паїв КСП «Антонівське» не являється юридичною особою, що згідно ст..91 ЦК України має такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині, то відповідно до ст..ст.15,16 ЦК України має право на захист своїх прав та інтересів- на визнання в судовому порядку права власності на вищезазначені об'єкти нерухомого майна, придбані в законному порядку.

Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд серед інших вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин,яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд неодноразово розяснював позивачу та його представнику ст.. 60 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення по справі і щодо яких у сторін виникає спір; доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Ні позивач, ні його представник не надали суду доказів, які б підтверджували викладені у позовній заяві обставини.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Особа здійснює свої права вільно на власний розсуд (ст. 12 ЦК).

Відповідно до ст. 13 ЦК цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч. 1). При їх здійсненні особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. З урахуванням наведеного надзвичайно важливого значення набуває необхідність належного зясування судом питання щодо того, про захист яких саме прав особи йдеться. Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен зясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних субєктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до абз. 2 п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Це означає, що належним способом захисту цивільних прав у такому разі є предявлення позову про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, яка є підставою для визнання права власності на майно.

Тобто, звертаючись до суду, позивач ОСОБА_2 вибрав не вірний спосіб захисту своїх прав та інтересів.

Оскільки вимоги позивача ОСОБА_2 не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, не були підтверджені належними доказами, позивачем не вірно вибрано спосіб захисту своїх прав та інтересів у суді, тому суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 необхідно відмовити.

Відповідно до ст.. 215 ЦПК України, у резолютивній частині рішення суду повинно бути вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до п.1 ст.. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві -пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З огляду на вищевикладене, судові витрати необхідно віднести за рахунок позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 316, 328, 334, 638, 639, 655 ЦК України, листом Міністерства аграрної політики України від 20 квітня 2005 року № 37-17-2/5492 стосовно питань оформлення викупу майнових паїв, Указом Президента України від 29 січня 2001 року № 62( 62/2001 ) «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки» ст. ст. 15, 57, 72-73, 107, 174, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_5 про визнання права власності на майно відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем ОСОБА_2

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 3 березня 2017 року.

Суддя: ОСОБА_7