АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 березня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, стягнення моральної шкоди та відшкодування витрат,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 та з урахуванням збільшених позовних вимог просив стягнути з відповідача згідно договору від 12.05.2015 суму основного боргу в розмірі 173 400 грн., 4 940,71 грн. витрат на правову допомогу, 237,76 грн. витрат на відправлення поштової кореспонденції, 8 552,35 грн. витрат на лікування та 5 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21.03.2017 позовну заяву задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 173 400 грн. В задоволенні інших вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Справа № 754/5628/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/8691/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Галась І.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права й на невідповідність рішення фактичним обставинам справи. В обґрунтування своїх доводів вказує, що при розгляді справи суд не врахував, що розписка про отримання від позивача кошів ним була складена під тиском позивача, вона не відображає реальну суть подій, та є безгрошовою, оскільки після її написання відповідач реально грошей не отримував. Зазначив, що фактично укладення сторонами договору позики не відбулося, але суд вищенаведені обставини не врахував.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржується, в зв'язку з чим судом апеляційної інстанції не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки доведені позивачем.

З таким висновком суду колегія суддів повністю погоджується.

Під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що 12.05.2015 ОСОБА_4 надав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 9 100 дол. США, а позичальник зобов'язався повернути позику до 31.12.2015 відповідно до розписки (а. с. 4). У зв'язку з непогашенням боргу в строки, сторонами погодили наступний графік погашення заборгованості: - 21.12.2015 відповідач повернув позивачу 1000 дол. США; - до 21.01.2016 має повернути 650 дол. США; - до 29.02.2016 має повернути 650 дол. США; - до 01.04.2016 має повернути 6 800 дол. США згідно розписки від 21.12.2015 (а. с. 5). Свої зобов'язання за розпискою від 21.12.2015 відповідач в повній мірі не виконав, та не повернув позивачу 6 800 дол. США (еквівалент 173 400 грн.), у зв'язку з чим виникла заборгованість. Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду із відповідним позовом про стягнення боргу, витрат на правову допомогу, на відправлення поштової кореспонденції моральної шкоди, на лікування та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що відповідач, який добровільно погодився на умови договору позики, повинен був належно їх виконувати.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 належним чином умови договору позики не виконує, у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість в розмірі 173 400 грн.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо наявності заборгованості відповідача перед позивачем відповідно до договору позики від 12.05.2015 правильними.

Доводи апеляційної скарги про те, що при розгляді справи суд першої інстанції не врахував, що претензії у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором відповідач не отримував, на думку колегії суддів висновків суду не спростовує у зв'язку з тим, що відповідач фактично не визнає самого факту укладання вищезгаданого договору.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм процесуального права не знайшло свого підтвердження в суду апеляційної інстанції, в зв'язку з чим не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем під тиском позивача була складена розписка, яка не відображає реальну суть подій також не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. ст.10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В порушення зазначеної норми права ОСОБА_2 не надано належних доказів на підтвердження вказаної обставини.

Також не спростовують висновків суду і посилання в апеляційній скарзі на безгрошовість договору позик, оскільки оригінал тексту самої розписки свідчить про інше.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк