АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/5209/16-ц Номер провадження 22-ц/786/251/17Головуючий у 1-й інстанції Маханьков О. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Гальонкіна С.А.,

суддів: Кузнєцової О.Ю., Лобова О.А.,

при секретарі : Гнатюк О.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на заочне рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про захист прав споживачів, розірвання договору побутового підряду та відшкодування збитків.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2016 року позивач звернувся до місцевого суду з позовом до ОСОБА_4 про захист прав споживачів, розірвання договору побутового підряду та відшкодування збитків.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 14 липня 2015 року між позивачем та ФОП ОСОБА_4 укладено Договір підряду №СВ/140715 про виконання робіт по виготовленню та влаштуванню сходів на обєкті за адресою замовника (позивача у справі). Загальна вартість договору встановлена в сумі 176000 грн. 14 липня 2015 року позивач сплатив відповідачу авансовий платіж в розмірі 800 доларів США, що становить 10% від суми на виготовлення креслень. 08 серпня 2015 року відповідач отримав передплату за виготовлення сходів в розмірі 4500 євро, що становить 60% від суми на виготовлення та монтаж сходів, визначеної характеристики. Строк виконання робіт сплив 23 жовтня 2015 року. Однак, роботи відповідно до договору підряду відповідачем не були виконані. Згідно умов договору, замовник має право на стягнення штрафу в розмірі 0,1 % від загальної вартості ненаданих послуг за кожен день прострочення надання послуг, а у разі прострочення більше ніж на 15 днів, починаючи з 16 дня розмір штрафу становить 10% від загальної вартості Договору.

В подальшому, позивачу стало відомо, що ФОП ОСОБА_4 14 березня 2016 року за власною ініціативою припинив свою підприємницьку діяльність.

Оскільки, відповідачем умови договору підряду не були виконані в повному обсязі, то позивач просив розірвати укладений договір підряду та стягнути з ОСОБА_4, як фізичної особи, сплачені кошти в розмірі 800 доларів США та 4500 євро за офіційним курсом НБУ на день здійснення стягнення, а також штраф в розмірі 10 % від загальної вартості договору, що становить 17600 грн. та понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1640 грн.

Заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 грудня 2016 року позов ОСОБА_2до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про захист прав споживачів, розірвання договору побутового підряду та відшкодування збитків задоволено.

Розірвано договір підряду № СВ/140715 від 14 липня 2015 року, укладений між ОСОБА_2 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі еквівалентному 800 (вісімсот) доларів США за офіційним курсом НБУ на день здійснення стягнення, внесені в якості авансового платежу.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі еквівалентному 4500 (чотири тисячі пятсот) Євро за офіційним курсом НБУ на день здійснення стягнення, внесені в якості передплати.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошові кошти 17600 (сімнадцять тисяч шістсот) гривень в якості штрафу.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1 640 гривень.

В апеляційній скарзі представник позивача просить рішення місцевого суду змінити. Посилається на те, що судом порушено норми процесуального і матеріального права. Суд вийшов за межі позовних вимог та допустив стягнення з відповідача, як фізичної особи-підприємця, тоді як позов було предявлено до ОСОБА_4, як фізичної особи, оскільки свою підприємницьку діяльність він припинив 14 березня 2016 року.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню з підстав, визначених п. 3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин в межах предявлених позовних вимог.

Рішення суду переглядається в межах доводів апеляційної скарги, які колегія суддів вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 14 липня 2015 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_4 укладено Договір підряду №СВ/140715 про виконання робіт по виготовленню та влаштуванню сходів на обєкті за адресою замовника: АДРЕСА_1.

Відповідно до умов договору Замовник доручив, а Підрядник зобовязався в порядку і на умовах визначених у цьому Договорі та на власний ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони, а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу. Загальна вартість договору встановлена в сумі 176000 грн. (п.2.1.).

14 липня 2015 року позивач сплатив відповідачу авансовий платіж в розмірі 800 доларів США, що становить 10% від суми на виготовлення креслень. 08 серпня 2015 року відповідач отримав передплату за виготовлення сходів в розмірі 4500 євро, що становить 60% від суми на виготовлення та монтаж сходів, визначеної характеристики.

Про отримання грошових коштів підрядник власноручно зазначив, зробивши відмітки на договорі підряду.

Розділом 3 Договору визначено строки виконання замовлених робіт. Кінцевий строк виконання робіт згідно п. 3.1. сплив 23 жовтня 2015 року.

Однак, роботи відповідно до договору підряду та в обумовлені строки відповідачем не були виконані.

Згідно п. 5.3. договору, замовник має право на стягнення штрафу в розмірі 0,1 % від загальної вартості ненаданих послуг за кожен день прострочення надання послуг, а у разі прострочення більше ніж на 15 днів, починаючи з 16 дня розмір штрафу становить 10% від загальної вартості Договору.

Задовольняючи в повному обсязі предявлені позовні вимоги, суд першої інстанції вірно вважав, що вони доведені належними і допустимими доказами та підлягають задоволенню враховуючи умови договору підряду та норми матеріального права, а саме ст.ст. 530, 611, 612, 624, 849 ЦК України.

Разом з тим, місцевий суд допустив стягнення з відповідача, як фізичної особи підприємця.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого суду та звертає увагу на те, що позовні вимоги були предявлені до ОСОБА_4, як фізичної особи, та саме за такими позовними вимогами суддею місцевого суду було відкрито провадження у справі (а.с.3-9, 29).

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд не вправі здійснювати заміну відповідача за власною ініціативою без відповідного клопотання позивача (ст. 33 ЦПК України).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на те, що ФОП ОСОБА_4, з яким було укладено договір підряду, 14 березня 2016 року припинив свою підприємницьку діяльність, а тому враховуючи норми матеріального права та висновки ВСУ, висловлені зокрема в постанові № 6-125цс13, про те, що припинення субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру субєктів підприємницької діяльності) не припиняє її зобовязань за укладеними договорами, які залишаються за нею як фізичною особою, просив розірвати договір підряду та стягнути з ОСОБА_4, як фізичної особи, сплачені кошти на виконання укладеного договору, штраф згідно умов договору за тривале його невиконання та сплачений судовий збір за подачу позову до суду.

Із наданих позивачем доказів, наявних в матеріалах справи, вбачається, що ФОП ОСОБА_4 припинив свою підприємницьку діяльність за власним рішенням, про що 14.03.2016 року внесено відповідний запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем (а.с.16-19).

Разом з тим, цим обставинам суд першої інстанції взагалі не дав оцінки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що з часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця в порядку, встановленому Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», спори за участю такої фізичної особи-підприємця, у тому числі повязані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася ним раніше, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки за загальним правилом громадянин-підприємець відповідає за своїми зобовязаннями належним йому майном і після припинення своєї підприємницької діяльності.

Згідно зі ст. 609 ЦК України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Проте до підприємницької діяльності фізичних осіб згідно зі ст. 51 ЦК України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Частиною 3 ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Відповідно до ст. 52 ЦК України фізична особа підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Таким чином, відповідно до ст. ст. 51, 52, 609 ЦК України, однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення діяльності субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру субєктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги підлягають задоволенню, а рішення місцевого суду зміні в частині вирішення позовних вимог та їх задоволення до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог та стягнення грошових коштів і судових витрат з ОСОБА_4, як фізичної особи.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем за подачу апеляційної скарги в сумі 1804 грн. (а.с.43) підлягають стягненню на його користь з відповідача.

Керуючись ст.ст. 303, 309 ч.1 п. 3, 4, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 грудня 2016 року змінити в частині задоволення позовних вимог до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 та стягнення грошових коштів і судових витрат з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, зазначивши, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені повністю до ОСОБА_4 та стягнення грошових коштів і судових витрат підлягають стягненню з ОСОБА_4.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1804 грн. (одна тисяча вісімсот чотири гривні) в рахунок відшкодування сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_1

Судді: (підпис) ОСОБА_5

(підпис) ОСОБА_6

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1