Справа № 127/5666/17
Провадження № 2/127/2776/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницької обласної клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова, Вінницької міської ради про визнання права користування житлового приміщення, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суду з позовом до Вінницької обласної клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова, Вінницької міської ради про визнання права користування житлового приміщення. Позов мотивовано тим, що з 2005 року по теперішній час позивач працює у Вінницькому обласному клінічному госпіталі ветеранів війни що у м. Вінниці. Відповідно до ордеру №8 від 27.09.1996року позивач була поселена у кімнату №213 до гуртожитку по вул.. Р.Скалецького, 31 в м. Вінниці. Рішенням Вінницької обласної ради від 20.06.2013 року №569, а саме п. 3 ВОКЛ ім. М.І. Пирогова зобовязано передати у комунальну власність територіальної громади міста Вінниці дану будівлю гуртожитку із інженерними комунікаціями та технічними пристроями. Починаючи з 2010 року ведеться робота по підготовці гуртожитку до передачі в комунальну власність міста з подальшою приватизацією займаних кімнат мешканцями. Проте однією з умов передачі гуртожитку в комунальну власність міста є реєстрація місця проживання мешканців відповідно до займаних кімнат. Але мешканці гуртожитку зареєстровані не до займаних кімнат, а тільки до будинку, тобто в адресі реєстрації місця проживання вказано лише «Скалецького 31, гуртожиток». Мешканці гуртожитку неодноразово зверталися до головного лікаря ВОКЛ ім. М.І. Пирогова на балансі якої знаходиться гуртожиток провести перереєстрацію мешканців відповідно до займаних кімнат, але отримували відмову, оскільки перереєстрація громадян не входить до компетенції ВОКЛ ім. М.І. Пирогова. Просить визнати за позивачем право користування житловим приміщенням.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала за обставин викладених в ньому, просила позов задовольнити.

Представники відповідачів в судовому засіданні при винесені рішення покладались на розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно ордера №8 від 27.09.1996року ОСОБА_1 була поселена у кімнату до гуртожитку по вул. Р. Скалецького, 31 в м. Вінниця (а.с.17).

Згідно довідки ВОКЛ ім. М.І. Пирогова №01-1-23/466 від 03.03.2017року станом на 31.12.2016р. у ОСОБА_1 заборгованості по оплаті за проживання в гуртожитку по вул.. Скалецького, 31 не має (а.с.18).

Відповідно до акту №3152 від 28.02.2017р. ОСОБА_1 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 в кімнаті №213 (а.с.19).

Згідно договору про користування електричною енергією укладений між ПАТ «Вінницяобленерго» та ОСОБА_1, саме на постачання електроенергією кімнати №213, а також квитанції про сплату комунальних послуг, згідно яких платником являється ОСОБА_1 за кімнату під номером 213 (а.с.5, 6).

Відповідно до преамбули ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04.09.2009року № 500 - VI цей Закон регулює правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1 вказаного Закону сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них.

Статтею 2 цього Закону закріплено, що громадяни, на яких поширюються дія Закону, можуть реалізувати конституційне право на житло шляхом приватизації житла у гуртожитку.

Частина 1 статті 4 Закону №500 - VI встановлює, що громадяни, на яких поширюються дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до Закону. Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» (2482-ХІІ) з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 130 ЖК УРСР порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається законодавством Союзу PCP і Української PCP.

Відповідно до ч.3 ст. 9 ЖК УРСР громадяни мають право, зокрема, на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, на підставах, передбачених законом.. Крім того, таке ж право та порядок його реалізації визначено ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» №2482-ХІІ від 19.06.1992р., а також Законом про права мешканців гуртожитків.

Відповідно до ч.2 ст. 25 Закону про права мешканців гуртожитків громадяни, які вважають, що їх житлові права чи житлові права членів їх сімей порушені, мають право для вирішення спорів звертатися безпосередньо до суду.

Відповідно до п.п.6, 14 ст.18 Закону про права мешканців гуртожитків органи місцевого самоврядування у житловій сфері щодо приватизації громадянами житла у гуртожитках: здійснюють володіння, використання, управління, експлуатацію переданих територіальним громадам згідно з цим Законом гуртожитків (безпосередньо чи через визначеного виконавчим органом ради управителя); укладають та розривають договори найму житла у гуртожитках, що є власністю відповідних територіальних громад.

Режим проживання в гуртожитку регулюється нормами ЖК УРСР, а права та обов'язки сторін регламентуються також Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, які затверджені постановою КМУ від 08.10.1992р. №572, та Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986р. №208.

Відповідно до ч.1ст. 9 ЖК УРСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду.

З огляду на вказані обставини, відповідно до приписів Законів № 500- VI та №2482-ХІІ позивачі правомірно користуються вказаними житловими приміщеннями гуртожитку. Частиною 1 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Згідно із статтею 6 Закону громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» місцем проживання фізичної особи вважається адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місцем перебування адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтею 310 ЦК України визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити.

За клопотанням представника позивача судові витрати залишити за позивачем.

На підставі викладеного згідно ст. ст. 29, 310 ЦК України ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою №213, що розташована у будинку гуртожитку за адресою: м. Вінниця, вул. Р. Скалецького, 31.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя :