Справа № 297/790/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2017 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого Гал Л. Л., при секретарі Адамчо К.С., з участю позивача ОСОБА_1, його представника за договором адвоката ОСОБА_2, представника відповідачки за договором адвоката ОСОБА_3, представника третьої особи без самостійних вимог орган опіки та піклування Берегівської районної державної адміністрації за довіреністю ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Берегове цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа без самостійних вимог орган опіки та піклування Берегівської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні,

встановив:

ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися із позовом до ОСОБА_7, третя особа без самостійних вимог орган опіки і піклування Берегівської РДА, про вирішення спору щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, як батька та участі бабки та діда у вихованні та спілкуванні з внуком.

Позов мотивований тим, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 був розірваний 11 серпня 2011 року і після розірвання шлюбу син сторін ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишився проживати із відповідачкою ОСОБА_7. Відповідачка згодом стала перешкоджати позивачам батькові, бабусі та діду бачитись із дитиною, брати участь у її вихованні. В звязку з чим після звернення до органу опіки та піклування Берегівської РДА розпорядженням голови райдержадміністрації 18 червня 2013 року був визначений порядок участі у вихованні. Так, позивачам було визначення побачення щотижня за місцем їх проживання у ІНФОРМАЦІЯ_2: в першу та третю суботу місяця, другу і четверту неділю місяця, з 11 по 19 години, а також у релігійні та родинні свята.

Відповідачка на перших порах надавала дитину, іноді, правда, не так як було визначено. Однак пізніше перестала цього робити з незрозумілих причин, заборонила і отримання яких-небудь подарунків для сина. Практично вже місяць зустрічей із дитиною не відбувалось. Так, 26 березня 2017 року відповідачка дитину не дала, на вулицю ніхто не вийшов, хоч всі були дома.

У звязку з цим позивачі просили усунути перешкоди, які чиняться відповідачкою ОСОБА_7 для них у побаченні та вихованні з дитиною, а також просили визначити їм, позивачам батьку ОСОБА_1, бабці ОСОБА_5 та діду ОСОБА_6 дні побачення з дитиною ОСОБА_1 щотижня, за місцем їх проживання ІНФОРМАЦІЯ_2, в першу та третю суботу місяця з 11 по 19 години, другу і четверту неділю місяця з 11 по 19 години, а також у релігійні та родинні свята.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_5 свої позовні вимоги підтримали.

Так, позивач ОСОБА_1 пояснив, що в останній час працює за кордоном і не завжди у визначеному органом опіки та піклування порядку міг брати сина для спілкування. До звернення із даним позовом відповідачка один раз йому, безпосередньо, відмовилась дати дитину, мотивуючи це тим, що син не хоче бачити його, позивача. А після подачі позову вже було декілька аналогічних випадків, відповідачки не виконала відповідне розпорядження про право на спілкування з дитиною та її виховання.

Позивачка ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердила пояснення іншого позивача. Крім того, зазначила, що приблизно два роки назад відповідачка безпричинно не дала внука її чоловіку ОСОБА_6, не дозволила побачитися із дитиною.

Представник позивачів ОСОБА_2 в суді пояснив, що загалом відповідачка не дала для побачення дитину шість разів: 2 рази до подачі даного позову: два роки тому діду позивачу ОСОБА_6, недавно батькові ОСОБА_1, та чотири разів вже після звернення із позовом до суду. Тобто, відповідачка не дотримується розпорядження голови Берегівської райдержадміністрації щодо визначення часу для побачення та спілкування батька з сином та бабки і діда з внуком, чинить всілякі перешкоди в цьому, шукаючи безпідставні причини для цього.

Позивач ОСОБА_6 в судове засіданні не зявився, подав заяву про розгляд справи без нього, вимоги свої підтримав (а.с. 44).

Відповідачка ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, пояснила, що згідна, щоб батько ОСОБА_1 спілкувався із сином за місцем свого проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2, два рази на місяць, а саме в другу і четверту неділю з 11 по 19 години, в решті позовних вимог вважала необхідним відмовити. При цьому визнала, що приблизно років два назад не дала сина діду для спілкування, причину вже не памятає. Перед зверненням із позовом до неї один раз відмовилась дати дитину позивачам, оскільки син був хворий. Після отримання позовної заяви дійсно, позивач приходив за сином, але сама дитина не бажала йти зі своїм батьком.

Представник відповідачки ОСОБА_3 просив позов задовольнити частково згідно їх з відповідачкою письмового заперечення (а.с. 25-26).

Представник органу та піклування ОСОБА_4 в судовому засіданні вважав, що батько однозначно має право на побачення, спілкування з дитиною та брати участь у її вихованні. тому підтримав поданий органом опіки та піклування висновок по справі. При цьому, вирішення позовних вимог бабусі ОСОБА_5 та діда ОСОБА_6 представник залишив на розсуд суду, у звязку з тим, що орган опіки та піклування не вирішує спір щодо участі бабусі та дідуся у спілкуванні з дитиною, однак вони мають права на це, згідно сімейного законодавства.Позивач ОСОБА_1 декілька разів звертався ще в 2013 році до них, що відповідачка не виконує розпорядження про встановлення часу та місця спілкування батька з дитиною, тому йому було запропоновано з цього приводу звернутись до суду із позовною заявою.

Заслухав пояснення учасників процесу та вивчивши матеріали справи, допитав свідка, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Так, рішенням Берегівського районного суду від 11.08.2011 року шлюб між ОСОБА_1 та Ковач-Мартон Аніко Федорівною було розірвано (а.с. 7)

Згідно довідки Берегівського РВ ДВС заборгованість по аліментам на утримання сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у позивача ОСОБА_1 станом на 21.03.2017 року відсутня (а.с. 8).

Розпорядженням голови Берегівської райдержадміністрації від 18.06.2013 року № 266 були визначені дні побачення та спілкування батька ОСОБА_1, баби ОСОБА_1 ОСОБА_5 та діда ОСОБА_6 зі своїм сином та онуком ОСОБА_1 щотижня, за місцем їх проживання у ІНФОРМАЦІЯ_2: в першу та третю суботу місяця, другу і четверту неділю місяця, з 11 по 19 години, а також у релігійні та родинні свята (а.с. 5, 21).

Як зясувалося в судовому засіданні відповідачка ОСОБА_7 не завжди дотримувалася розпорядження голови Берегівської райдержадміністрації про встановлення часу та місця спілкування батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_8, не заперечує, щоби суд визначив двічі на місяць надати йому можливість спілкування з ним за місцем його проживання ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 25-26).

Вказаний факт порушення розпорядження голови РДА доведений позивачами, поясненнями представника органу опіки і піклування.

Згідно наданого висновку органу опіки і піклування - Берегівської райдержадміністрації про вирішення спору між батьками про виховання малолітньої дитини та усунення перешкод у здійсненні бабою і дідом прав на виховання внука від 20.07.2017 року орган опіки та піклування вважає за доцільним встановити участь у спілкуванні та здійснення батьківських прав ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканцем с.Вари. вул.Вадас. 32, Берегівського району, з малолітнім сином ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, за місцем свого проживання щотижня, в першу і третю суботу та другу та четверту неділю з 11-ої по 19-у годину (за київським часом). В частині усунення перешкод у здійсненні бабкою ОСОБА_5 та дідом ОСОБА_6 прав на виховання внука ОСОБА_1, залишає на розсуд суду (а.с. 45-46).

Проаналізував встановлені обставини, висновок Берегівської райдержадміністрації як органу опіки і піклування, зміст розпорядження голови Берегівської РДА №266 від 18.06.2013 року, суд вважає про необхідність надати позивачу ОСОБА_1 можливість чотири рази щомісячно брати участь у вихованні та у спілкуванні зі своїм сином, а саме за місцем його проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, щомісяця в першу та третю суботу з 11 по 19 години, другу та четверту неділю з 11 по 19 години.

Судом також встановлена та обставина, що відповідачка ОСОБА_7 перешкоджає спілкуватися позивачам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з внуком ОСОБА_1 та у здійсненні їх прав щодо виховання внука.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 257 Сімейного Кодексу України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Отже, згідно закону ОСОБА_7 не має права перешкоджати у здійсненні бабою та дідомОСОБА_5 та ОСОБА_6 своїх прав щодо виховання внука. При цьому, побачення баби та діда з внуком за місцем їх проживання два рази на місяць, буде відповідати інтересам малолітнього ОСОБА_1, та їх праву, передбаченому сімейному законодавству, тому суд вважає, що вимоги позивачів підлягають частковому задоволенню, а саме слід встановити для бабки ОСОБА_5 та діда ОСОБА_6 участь у вихованні та в спілкуванні з внуком ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, за місцем їх проживання ІНФОРМАЦІЯ_5, щомісяця в першу суботу та четверту неділю з 11 по 19 години.

Щодо позовних вимог позивачів про можливість спілкування батька з сином та баби з дідом з внуком за місцем їх проживання у релігійні та родинні свята, суд вважає, в цій частини вимоги не підлягають задоволенню, оскільки сторони можуть неоднозначно визначати дані святкові дні і з цього приводу між ними можуть виникнути суперечки та конфлікти.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214 ЦПК України, ст.ст. 19, 159, 257 СК України,

рішив:

Позов задовольнити частково.

Усунути перешкоди, які чиняться ОСОБА_7 у спілкуванні та вихованні ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з сином та внуком ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Встановити для батька ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_6, участь у вихованні та в особистому спілкування з сином ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, за місцем його проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, щомісяця в першу та третю суботу з 11 по 19 години, другу та четверту неділю з 11 по 19 години.

Встановити для бабки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_6, та діда ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_6, участь у вихованні та в спілкуванні з внуком ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, за місцем їх проживання ІНФОРМАЦІЯ_6, щомісяця в першу суботу та четверту неділю з 11 по 19 години.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя ОСОБА_10.