У х в а л а

іменем україни

17 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Коротуна В.М.,

суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

Попович О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - відкрите акціонерне товариство «Київхімволокно», про витребування майна та визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_5, на рішення Апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року заступник прокурора м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- витребувати у ОСОБА_3 на користь Київської міської ради 4 978 438 простих іменних акцій відкритого акціонерного товариства «Київхімволокно» (далі - ВАТ «Київхімволокно») на суму 1 244 609 грн 50 коп., що складає 44,7226 % від статутного капіталу емітента;

- витребувати у ОСОБА_4 на користь Київської міської ради 698 785 простих іменних акцій ВАТ «Київхімволокно» на суму 174 696 грн 50 коп., що складає 6,2774 % від статутного капіталу емітента;

- визнати за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради право власності на прості іменні акції ВАТ «Київхімволокно» у кількості 5 677 224 шт., що становить 51 % його статутного капіталу;

- визнати поважною причину пропуску звернення до суду, оскільки обставини, що перешкоджали виконанню рішення господарського суду та про перехід права власності на спірні акції до відповідачів прокуратурі міста Києва стало відомо з листа Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 27 серпня 2013 року.

На обґрунтування позовних вимог заступник прокурора м. Києва посилався на те, що рішенням Господарського суду міста Києва від 02 листопада 2010 року визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений 19 травня 2009 року між Головним управлінням комунальної власності міста Києва та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Новий регіон» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Новий регіон»), зобов'язано ТОВ «Фінансова компанія «Новий регіон» повернути територіальній громаді міста Києва спірні акції, а товариство з обмеженою відповідальністю «Термінал-Реєстр» внести запис до системи реєстру власників цінних паперів ВАТ «Київхімволокно» про перехід у власність Київської міської ради акцій, емітованих ВАТ «Київхімволокно» у кількості 5 677 224 штук, що становить 51 % його статутного капіталу.

Заступник прокурора зазначав, що вказане рішення господарського суду не виконано і ТОВ «Фінансова компанія «Новий регіон» акції територіальній громаді не повернуто, оскільки їх зараховано за фізичними особами: ОСОБА_3 - 4 978 438 простих іменних акцій ВАТ «Київхімволокно», що складає 44,7226 % від статутного капіталу емітента, та ОСОБА_4 - 698 785 простих іменних акцій ВАТ «Київхімволокно», що складає 6,2774 % від статутного капіталу емітента.

Посилаючись на те, що первинний договір купівлі продажу спірних акцій визнано недійсним, як такий, що суперечить вимогам закону, у зв'язку із чим виникла підстава для витребування вказаних акцій від фізичних осіб, що набули право на них та не є стороною недійсного правочину, і саме зарахування акцій за відповідачами фактично свідчить про оспорювання ними права комунальної власності на вказане майно, заступник прокурора м. Києва просив задовольнити позов з підстав, встановлених ст. ст. 216, 388, 392, 399 ЦК України.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва задоволено, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Витребувано у ОСОБА_3 на користь Київської міської ради 4 978 438 простих іменних акцій ВАТ «Київхімволокно» на суму 1 244 609 грн 50 коп., що складає 44,7226 % від статутного капіталу емітента.

Витребувано у ОСОБА_4 на користь Київської міської ради 698 785 простих іменних акцій ВАТ «Київхімволокно» на суму 174 696 грн 50 коп., що складає 6,2774 % від статутного капіталу емітента.

Визнано за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради право власності на прості іменні акції ВАТ «Київхімволокно» у кількості 5 677 224 шт., що становить 51 % його статутного капіталу.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що Київська міська рада мала волю на відчуження спірного майна, що виразилось у рішенні від 28 серпня 2008 року № 106/106, а допущені порушення під час приватизації майна територіальної громади міста Києва не свідчать про відсутність волевиявлення власника, а тому відсутні підстави для застосування до вказаних правовідносин ст. 388 ЦК України.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, виходив з того, що рішення господарського суду м. Києва в частині повернення територіальній громаді м. Києва пакету акцій ВАТ «Київхімволокно» та внесення відповідного запису до системи реєстру власників цінних паперів вказаного товариства не виконане у зв'язку з відчуженням акцій відповідачам, які не були сторонами недійсного правочину, у зв'язку із чим дійшов висновку, що права позивача підлягають захисту шляхом витребування із володіння спірного нерухомого майна з визнанням права власності на нього за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради; при цьому апеляційний суд дійшов висновку, що прокуратурі міста Києва стало відомо про перехід права власності до відповідачів у серпні 2013 року, а тому цей позов пред'явлено до суду без порушення строку позовної давності.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що наказом Головного управління комунальної власності м. Києва від 22 грудня 2008 року № 273 затверджено висновок про вартість пакету акцій ВАТ «Київхімволокно», а наказом від 24 грудня 2008 року № 331 здійснено заходи щодо забезпечення проведення аукціону з продажу пакету акцій ВАТ «Київхімволокно» за початковою вартістю 12 896 000 грн без ПДВ, затверджено інформацію про продаж на аукціоні вказаного пакету акцій та надано цю інформацію Українській універсальній товарній біржі.

27 січня та 24 березня 2009 року аукціони з продажу пакету акцій ВАТ «Київхімволокно» не відбулися у зв'язку з відсутністю заявок на участь в аукціоні, про що Українською універсальною товарною біржою було складено відповідні протоколи, які були затверджені наказами Головного управління комунальної власності м. Києва.

01 квітня 2009 року Головне управління комунальної власності м. Києва видало наказ № 83 щодо забезпечення проведення повторного аукціону з продажу пакету акцій ВАТ «Київхімволокно» за початковою вартістю 9 027 200 грн без врахування ПДВ, затверджено інформацію про продаж на аукціоні вказаного пакету акцій та надано інформацію Українській універсальній товарній біржі.

05 травня 2009 року відбувся аукціон з продажу пакету акцій ВАТ «Київхімволокно», переможцем якого визнано ТОВ «Фінансова компанія «Новий регіон», остаточна ціна становить 9 929 920 грн без врахування ПДВ.

Наказом Головного управління комунальної власності м. Києва від 12 травня 2009 року № 138 затверджено протокол аукціонної комісії про хід торгів на Українській універсальній товарній біржі.

19 травня 2009 року між Київською міською радою в особі Головного управління комунальної власності м. Києва та ТОВ «Фінансова компанія «Новий регіон» укладено договір купівлі-продажу пакету акцій ВАТ «Київхімволокно» за 9 929 920 грн.

Актом від 30 червня 2009 року Головне управління комунальної власності міста Києва передало у власність ТОВ «Фінансова компанія «Новий регіон» пакет акцій ВАТ «Київхімволокно» в кількості 5 677 224 шт., що становить 51 % статутного капіталу товариства.

Вищенаведені обставини встановлені рішенням Господарського суду м. Києва від 02 листопада 2010 року, яке набрало законної сили 14 грудня 2010 року (а. с. 7-17, т. 1).

01 липня 2009 року між ТОВ «Фінансова компанія «Новий регіон» (продавцем) та ОСОБА_3 (покупцем) було укладено договір купівлі-продажу акцій № Д-01, відповідно до умов якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю 4 978 438 шт. простих іменних акцій ВАТ «Київхімволокно» загальною номінальною вартістю 1 244 609 грн 50 коп., а покупець зобов'язався сплатити за акції 8 857 000 грн у безготівковій формі на рахунок продавця (а. с. 47-48).

З листа Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 27 серпня 2013 року вбачається, що 01 липня 2009 року в системі реєстру власників іменних цінних паперів ВАТ «Київхімволокно» реєстратором ТОВ «Компанія «Термінал-Реєстр» на ім'я ТОВ «Фінансова компанія «Новий регіон» відкрито особовий рахунок, на якому проведено такі операції: зарахування 5 677 224 шт. простих іменних акцій ВАТ «Київхімволокно», які були списані з рахунку Головного управління комунальної власності м. Києва; списання 4 978 438 шт. акцій та зарахування їх на рахунок фізичної особи ОСОБА_3; списання 698 785 шт. акцій та зарахування їх на рахунок фізичної особи ОСОБА_4 (а. с. 18-19).

Рішенням господарського суду м. Києва від 02 листопада 2010 року, залишеним без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 14 грудня 2010 року та Вищого господарського суду України від 15 березня 2011 року, у справі №38/296 за позовом Генеральної прокуратури України в інтересах держави в особі Київської міської ради та Головного управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) визнано недійсним договір купівлі-продажу пакету акцій ВАТ «Київхімволокно», укладений 19 травня 2009 року між Київською міською радою та ТОВ «Фінансова компанія «Новий регіон», зобов'язано ТОВ «Фінансова компанія «Новий регіон» повернути територіальній громаді м. Києва вищевказані акції та зобов'язано ТОВ «Компанія «Термінал-Реєстр» внести відповідний запис до системи реєстру власників цінних паперів ВАТ «Київхімволокно» (а. с. 7-17).

Визнаючи недійсним договір купівлі-продажу пакету акцій ВАТ «Київхімволокно» суд посилався на порушення Київською міською радою та Головним управлінням комунальної власності м. Києва порядку приватизації, встановленого Законами України «Про приватизацію державного майна», «Про державну програму приватизації» та Програмою приватизації комунального майна територіальної громади м. Києва на 2007-2010 роки.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішення господарського суду м. Києва в частині повернення територіальній громаді м. Києва пакету акцій ВАТ «Київхімволокно» та внесення відповідного запису до системи реєстру власників цінних паперів вказаного товариства не виконане у зв'язку з відчуженням акцій ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які не були сторонами недійсного правочину.

Звертаючись до суду з указаним позовом, заступник прокурора м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради посилався на те, що первинний договір купівлі-продажу акцій визнано недійсним, належне волевиявлення на вибуття майна з комунальної власності відсутнє, а відтак при вирішенні цього позову в частині витребування спірних акцій від добросовісних набувачів слід керуватися положеннями ч. 1 ст. 388 ЦК України, а також вважав, що є необхідність у визнанні за територіальною громадою міста Києва права власності на спірні акції на підставі ст. 392 ЦК України; при цьому просив поновити строк позовної давності.

Задовольняючи позов, апеляційний суд дійшов висновку, що прокуратурі міста Києва стало відомо про перехід права власності на спірні акції до відповідачів у серпні 2013 року з листа Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, а тому цей позов пред'явлено до суду без порушення строку позовної давності.

За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Статтею 361 Закону України «Про прокуратуру» та частиною другою статті 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у статті 46 ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до статті 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Прокурор, який бере участь у справі, має обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Отже, норми, передбачені ст. 261 ЦК України щодо початку перебігу позовної давності, встановлені для особи, права або інтереси якої порушено, поширюються і на звернення прокурора до суду із заявою про захист цієї особи, зокрема Київської міської ради.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року №6-178цс15 та від 16 вересня 2015 року № 6-68цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що заперечуючи проти задоволення позову, відповідач ОСОБА_3 просив застосувати строки позовної давності (а. с. 41-46, т. 1).

Суди попередніх інстанцій на зазначені положення закону уваги не звернули та не врахували того, що перебіг строку позовної давності для звернення прокурора до суду із позовом розпочинається коли орган державної влади, в інтересах якого звертається прокурор до суду, дізнався про порушення свого права; при цьому за наявності чинного судового рішення від 02 листопада 2010 року суди не встановили коли саме Київська міська рада довідалась або могла довідатися про порушення її прав та законних інтересів, а відтак чи пропустив заступник прокурора міста Києва строк позовної давності при зверненні до суду із даним позовом.

Крім того судами попередніх інстанцій не надано будь-якої оцінки тому факту, що саме Генеральна прокуратура України в інтересах держави в особі Київської міської ради та Головного управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) була позивачем у господарській справі № 38/296, за результатами розгляду якої рішенням господарського суду м. Києва від 02 листопада 2010 року визнано недійсним договір купівлі-продажу пакету акцій ВАТ «Київхімволокно», укладений 19 травня 2009 року між Київською міською радою та ТОВ «Фінансова компанія «Новий регіон», зобов'язано ТОВ «Фінансова компанія «Новий регіон» повернути територіальній громаді м. Києва вищевказані акції та зобов'язано ТОВ «Компанія «Термінал-Реєстр» внести відповідний запис до системи реєстру власників цінних паперів ВАТ «Київхімволокно»; і за таких обставин не встановлено, що перешкоджало позивачеві з'ясуванню обставин щодо зміни власників акцій ВАТ «Київхімволокно» під час виконання рішення господарського суду від 02 листопада 2010 року, яке набрало законної сили 14 грудня 2010 року.

Також, виходячи із характеру правовідносин, які виникли між сторонами, та враховуючи предмет заявлених у цій справі позовних вимог, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій не визначилися з колом осіб, які повинні бути учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» акція - це іменний цінний папір, який посвідчує майнові права його власника (акціонера), що стосуються акціонерного товариства, включаючи право на отримання частини прибутку акціонерного товариства у вигляді дивідендів та право на отримання частини майна акціонерного товариства у разі його ліквідації, право на управління акціонерним товариством, а також немайнові права, передбачені Цивільним кодексом України та законом, що регулює питання створення, діяльності та припинення акціонерних товариств.

Відповідно до ч. 1 розділу 3 Положення про провадження депозитарної діяльності, затвердженого рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 23 квітня 2013 року № 735 (далі - Положення № 735) Центральний депозитарій для здійснення депозитарної діяльності виконує такі функції: депозитарний облік цінних паперів - облік цінних паперів та обмежень прав на рахунках у цінних паперах клієнтів; обслуговування обігу цінних паперів на рахунках у цінних паперах клієнтів; обслуговування корпоративних операцій емітента на рахунках у цінних паперах клієнтів; зберігання цінних паперів, віднесених до компетенції Центрального депозитарію відповідно до Закону, на рахунках у цінних паперах його клієнтів та облік прав за цими цінними паперами; здійснення нумерації (кодифікації) цінних паперів відповідно до міжнародних норм; ведення реєстру кодів цінних паперів.

Депозитарні установи для здійснення ними депозитарної діяльності виконують такі функції: депозитарний облік цінних паперів - облік цінних паперів, прав на цінні папери та їх обмежень на рахунках у цінних паперах депонентів; обслуговування обігу цінних паперів на рахунках у цінних паперах депонентів; обслуговування корпоративних операцій емітента на рахунках у цінних паперах депонентів.

Частиною 5 розділу 3 Положення № 735 визначено, що до облікових операцій Центрального депозитарію, депозитарних установ належать операції зарахування, списання, переказу. Так, переказ - облікова операція, що відображає переведення цінних паперів, прав на цінні папери з рахунку в цінних паперах одного клієнта, депонента на рахунок у цінних паперах іншого клієнта, депонента або проведення операцій, пов'язаних з обмеженнями щодо обігу (блокуванням) цінних паперів, прав на цінні папери на визначений строк та/або до настання певної події (зокрема у зв`язку з обтяженням цінних паперів зобов'язаннями) або відміною встановлених обмежень (розблокуванням) цінних паперів, прав на цінні папери.

Статтею 16 Закону України «Про депозитарну систему України» встановлено, що Центральний депозитарій забезпечує постійне резервне копіювання та зберігання системи депозитарного обліку.

Відповідно до пп. 3 п. 1 ч. 2 розділу 5 Положення № 735 обслуговування операцій щодо цінних паперів, у тому числі обслуговування обігу цінних паперів, проведення розрахунків у цінних паперах за правочинами щодо цінних паперів, здійснюється Центральним депозитарієм, депозитарними установами шляхом проведення на рахунках у цінних паперах облікових операцій, зокрема, унаслідок виконання безумовної операції щодо цінних паперів відповідно до вимог законодавства (у разі спадкування, правонаступництва, рішення суду чи уповноваженого законом органу державної влади або його посадової особи тощо) - на підставі відповідних оригіналів документів або їх копій, засвідчених у встановленому законодавством порядку, які підтверджують наявність підстав для проведення депозитарних операцій.

З листа Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 27 серпня 2013 року вбачається, що в системі реєстру власників іменних цінних паперів ВАТ «Київхімволокно» реєстратором є ТОВ «Компанія «Термінал-Реєстр».

Проте суди попередніх інстанцій не врахували вимог Законів України «Про цінні папери та фондовий ринок» та «Про депозитарну систему України», якими визначено засіб фіксації прав на цінні папери у системі депозитарного обліку, та не визначили на кого саме в силу законодавства покладається обов'язок такої фіксації та порядок дій відповідного суб'єкта депозитарної системи, у зв'язку із чим належним чином не вирішили питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Таким чином суд касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій не встановили фактичних обставин справи, від яких залежить її правильне вирішення, не перевірили дотримання заступником прокурора м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради строку позовної давності при зверненні до суду з цим позовом з урахуванням вищевказаних правових позицій Верховного Суду України та не визначилися з колом осіб, які повинні бути учасниками судового процесу, у зв'язку з чим ухвалені у справі судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_3, подану представником ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 червня 2016 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: І.М. Завгородня

Л.М. Мазур

О.В. Попович

І.М.Фаловська