АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

28 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Кравець В.А.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2,

на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «НОВА», про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з вказаним позовом.

Позивач, посилаючись на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка сталася з вини відповідача, було пошкоджено його автомобіль, у зв'язку з чим він зазнав матеріальних збитків, просив стягнути з ОСОБА_1 16 092,85 грн.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року позов задоволено у повному обсязі та вирішено питання про судові витрати.

09 грудня 2016 року ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва заяву відповідача про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач, через свого представника звернувся з апеляційною скаргою на рішення суду в якій, посилався на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Як на підставу скасування рішення суду ОСОБА_1 посилався на те, що висновки суду про задоволення позову до нього як винної у ДТП особи є неправильними, оскільки він не є відповідальною особою за завдану шкоди. На момент ДТП його цивільно-правова відповідальність була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «НОВА» (далі - ПрАТ «СК «Нова»).

Судом безпідставно покладено в основу рішення звіт про оцінку транспортного засобу, який є неналежним доказом розміру збитку.

Судом порушено положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України та не надано мотивування усім доводам сторін у справі.

За вказаних обставин просив рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача - ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити з підстав наведених в ній.

Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгяляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Третя особа - ПрАТ «СК «НОВА» в судове засідання свого представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлялась у відповідності до вимог, передбачених ст. 74 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів важає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явилися в судове засідання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 травня 2016 року о 13 год. 15 хв. на Південному мості у місті Києві, ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом марки «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись по Південному мосту в м. Києві в бік правого берегу, не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, що призвело до зіткнення з транспортними засобами «Мітсубіші», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 та «Вольво», державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4, у результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 22 червня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На момент ДТП цивільна відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «СК «НОВА».

Відповідно до звіту № 87/06/16 від 21.06.2016 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу «Мітсубіші», державний номерний знак НОМЕР_2, який складений ФОП ОСОБА_5 за зверненням ОСОБА_3, величина вартості матеріального збитку, нанесеного власнику пошкодженого КТЗ, з врахуванням допусків в межах яких відбулась оцінка, складає 15 134,85 грн.

Вартість наданих та сплачених позивачем послуг ФОП ОСОБА_5, з визначення вартості матеріального збитку та виготовлення звіту становить 800,00 грн., вартість відправлення телеграми-запрошення відповідача на проведення дослідження становить 158,00 грн., що підтверджується товарним чеком від 21.06.2016 та квитанцією від 15.06.2016.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що потерпіла особа в ДТП має безпосереднє право на звернення до суду з вимогою матеріального відшкодування шкоди з винної особи, у зв'язку з чим дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 20.01.2016 у справі № 6-2808цс15 право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Оскільки, постановою Дарницького районного суду м. Києва встановлено, що транспортним засобом «Шкода» д.н.з. НОМЕР_1 керував ОСОБА_1 та саме з його вини було завдано шкоди, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідальним за шкоду, завдану в ДТП є ОСОБА_1

З огляду на викладене, судова колегія не приймає до уваги та вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не є відповідальною особою за завдану шкоду у ДТП.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 (далі - Постанова), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно роз'яснень наданих у п. 6 Постанови особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 1192 ЦК України).

Згідно звіту № 87/06/16 від 21.06.2016 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу «Мітсубіші», державний номерний знак НОМЕР_2 вартість матеріального збитку складає 15 134,85 грн.

Згідно ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апеляційної скарги про те, що звіт про оцінку транспортного засобу є неналежним доказом завданого збитку судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки звіт про оцінку є письмовим доказом, а тому в розумінні ст. 58 ЦПК України є належним доказом у справі.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду щодо розміру завданої шкоди у сумі 15 134,85 грн., оскільки такі висновки суду узгоджуються з наявними в матеріалах справи доказами, які були досліджені судом при ухваленні рішення.

Судова колегія також погоджується з висновком суду щодо стягнення з відповідача 800 грн. за визначення вартості матеріального збитку і виготовлення звіту та 158 грн. - вартість відправлення телеграми-запрошення відповідачу на проведення дослідження.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується квитанцією від 15.06.2016 та товарним чеком від 21.06.2016 позивачем було витрачено 958 грн. за визначення вартості завданого матеріального збитку внаслідок ДТП та надіслання телеграми-запрошення відповідачу для проведення дослідження з визначення вартості завданого збитку.

Здійснені позивачем витрати в розумінні ст. 22 ЦК України є реальними збитками, яких він зазнав для відновлення свого порушеного права.

Доводи апеляційної скарги про недотримання судом вимог, передбачених ч. 4 ст. 10 ЦПК України, зокрема, що судом не наведено мотивів з приводу всіх доводів наданих сторонами, є необґрунтованими.

Суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, наданим сторонами згідно зі ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а в рішенні навів переконливі доводи на обґрунтування своїх висновків.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, - відхилити.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 760/12406/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2789/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Оксюта Т.Г.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.