Справа № 561/738/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 року смт. Зарічне

Зарічненський районний суд Рівненської області

в складі судді Снітчук Р.М.

за участі секретяря Расевич Г.І.

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника органу опіки та піклування Дубінецької Л.М.

малолітньої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Зарічне цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав відносно їх малолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що у період 2004 - 2010 років перебувала у шлюбі з відповідачем, мають малолітню дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у свідоцтві про народження дитини відповідач вказаний батьком.

13 грудня 2010 року шлюб між сторонами було розірвано, вони припинили спільне проживання, малолітня дитина залишилася проживати разом з позивачем. З того часу відповідач не бере участі у вихованні дитини, не відвідує її, не спілкується з нею, не цікавиться життям дочки, станом її здоров'я та навчанням, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу та потреб.

Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 13.10.2010 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 150 грн. щомісячно, до її повноліття.

Однак, з березня 2013 року по лютий 2015 року відповідач аліменти не сплачував, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 3450 грн.

Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 08 липня 2015 року було збільшено розмір аліментів, що стягуються з відповідача на користь малолітньої дочки ОСОБА_6, до 643 грн. щомісячно, стягнуто також неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 березня 2013 року по 30 червня 2015 року в сумі 12000 грн.

Разом з тим, відповідач аліменти сплачує нерегулярно, не піклується про дитину, ухиляється від виконання своїх обов'язків щодо виховання та розвитку дочки. У зв'язку з цим просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_6

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримала, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Крім того, пояснила, що весь тягар з утримання та виховання дитини несе вона. Відповідач останні п'ять років про дитину не піклується, не цікавиться її життям. На даний час вона має намір виїхати разом з дочкою для проживання за кордон та вважає, що відповідач перешкоджатиме їй у цьому. Просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що хоче спілкуватися та бачитися з дочкою, піклуватися про неї. Вказав, що між ним та позивачем склалися неприязні відносини, вона чинила перешкоди у спілкуванні з дитиною. При цьому він цікавився дочкою, дарував подарунки, відвідував її та спілкувався з нею, допомагав матеріально. Однак, в останні п'ять років зв'язок між ними було втрачено. Він не міг відвідувати дитину, оскільки позивач неодноразово змінювала місце проживання, номери телефонів. Аліменти на утримання дочки сплачує по мірі можливості.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, думку представника органу опіки та піклування Дубінецької Л.М., малолітньої ОСОБА_6 та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що в задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав слід відмовити.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Судом встановлено, що у свідоцтві про народження малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 батьком зазначений ОСОБА_4.

Відповідно до рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 03.12.2010 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_9, зареєстрований 09.01.2004 року, розірвано.

Згідно до рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 13.10.2010 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 150 грн. щомісячно, до її повноліття.

Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 08.07.2015 року збільшено розмір аліментів, що стягуються з відповідача на утримання малолітньої дочки ОСОБА_6, до 643 грн. щомісячно, до її повноліття, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 березня 2013 року по 30 червня 2015 року в сумі 12000 грн.

З постанови слідчого СВ Зарічненського ВП Кузнецовського ВП ГУНП в Рівненській області Бусько І.І. від 17.12.2015 року вбачається, що в діях ОСОБА_4 склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України (ухилення від сплати аліментів на дітей), відсутній та кримінальне провадження закрито.

Разом з тим, пояснення позивача з приводу того, що останні п'ять років відповідач не спілкувався з дитиною, не відвідував її, не цікавився станом її здоров'я, потребами та навчанням об'єктивно підтверджуються показаннями свідків.

Так, свідок ОСОБА_7, яка є матір'ю позивача, у судовому засіданні показала, що більше п'яти років відповідач не приймає участі у вихованні малолітньої дочки, не надає матеріальної допомоги на її утримання, не спілкується з нею. Вона, будучи бабусею малолітньої ОСОБА_6, постійно надає допомогу на її утримання, лікування, навчання.

Свідок ОСОБА_8, сестра позивача, у судовому засіданні показала, що відповідач не бачився з дитиною близько п'яти років, ніякої участі в її вихованні та утриманні не приймав, при тому, що перешкоди у цьому йому не чинилися.

Малолітня ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у судовому засіданні пояснила, що має бажання зустрічатися та спілкуватися з батьком, хоче, щоб він був присутнім у її житті, цікавився нею. Крім того, пояснила, що останні п'ять років батько її не відвідував та не спілкувався з нею. Вона ображена на батька та вважає, що його слід позбавити батьківських прав, оскільки їй з матір'ю потрібно виїхати на проживання за кордон.

Доводи відповідача про те, що позивач чинила йому перешкоди у спілкуванні з дитиною у ході судового розгляду свого підтвердження не знайшли та належних доказів цього суду не надано.

З висновку органу піки та піклування Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області від 13.02.2017 року № 01/17-431, який у судовому засіданні підтримала представник органу опіки і піклування Дубінецька Л.М., вбачається, що є недоцільним і таким, що суперечить інтересам малолітньої ОСОБА_6 позбавлення батьківських прав відносно неї батька - ОСОБА_4

З досліджених судом доказів вбачається, що відповідач в останні п'ять років самоусунувся від виховання дитини, не спілкувався з нею та не відвідував її, не цікавився навчанням та потребами дитини, не виявляв інтересу до її внутрішнього світу.

У судовому засіданні також встановлено, що відповідач хоче відвідувати дитину, піклуватися про неї, проявляти турботу та бажає брати участь у її вихованні, аліменти сплачує по мірі можливості, надавав матеріальну допомогу дитині, дарував подарунки, коли була така нагода.

Крім того, з висновку органу піки та піклування Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області від 13.02.2017 року № 01/17-431 також вбачається, що за місцем проживання відповідач характеризується позитивно, має хороші умови проживання, створив нову сім'ю, має сина ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, займається веденням підсобного господарства.

У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року зазначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, з урахуванням її характеру, особи батька, матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У п. 47-49 рішення Європейського суду від 18 грудня 2008р. у справі «Савіни проти України» зазначається, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві». Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8. Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

З наведеного вбачається, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності лише виняткових обставин, з метою захистити дитину від певної небезпеки, якщо така існує.

У ході судового розгляду не встановлено обставин, які б свідчили про негативний вплив батька на виховання дитини, її фізичний чи духовний розвиток, або свідоме ухилення батька від виконання своїх батьківських обов'язків.

Попри те, що певний період часу відповідач з дочкою не спілкувався та не відвідував її без поважних на те причин, аліменти на її утримання сплачував по мірі можливості, на даний час встановлено, що він бажає піклуватися про дитину, спілкуватися з нею, цього не заперечує і сама дитина.

Аналізуючи досліджені у справі докази, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду достатніх доказів наявності виключних обставин для позбавлення відповідача батьківських прав.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, а також думку малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка має бажання та потребу спілкуватися з батьком, відчувати його піклування та турботу, суд вважає, що підстав для застосування до відповідача крайнього заходу впливу - позбавлення його батьківських прав недостатньо. Разом з тим, суд вважає за вірне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини.

На підставі наведеного та керуючись ст. 150, ст. 164 Сімейного Кодексу України, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 47-49 рішення Європейського суду від 18 грудня 2008р. у справі «Савіни проти України», п. 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007р., ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити відповідача ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Покласти на орган опіки та піклування Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області контроль за виконанням ОСОБА_4 своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Зарічненський районний суд Рівненської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Р. М. Снітчук