Справа №489/4153/16-ц 28.02.2017 28.02.2017 28.02.2017
Провадження №22-ц/784/567/17
Справа №489/4153/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Губницький Д.Г.
Провадження № 22ц-784/567/17 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Рішення

Іменем України

28 лютого 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Шагаєм О.А.,

за участю:

- позивача ОСОБА_2,

- представника позивача ОСОБА_3,

- представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Южная Стівідорінг Компані Лімітед» та ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 січня 2017 року за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Южная Стівідорінг Компані Лімітед» про стягнення заборгованості по оплаті за роботу у вихідні та святкові дні, середнього заробітку за час затримки розрахунку,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Южная Стівідорінг Компані Лімітед» про стягнення заборгованості по оплаті за роботу у вихідні та святкові дні, середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Позивач зазначав, що з 21 вересня 2009 року працював на різних посадах у ТОВ «Южная Стівідорінг Компані Лімітед». Наказами по підприємству він залучався до роботи у вихідні та святкові дні, відгулу або грошової компенсації за виконану роботу він не отримував. 09 листопада 2015 року був звільнений з роботи, однак товариство в порушення вимог ст. ст. 116, 117 КЗпП України не провело з ним повного розрахунку при звільненні, не виплатив додаткової заробітної плати за роботу у вихідні та святкові дні, відпрацьовані ним протягом 2010-2015 років. Посилаючись на наведене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по оплаті за роботу у вихідні та святкові дні за вказаний період, а також середній заробіток за час затримки, починаючи з 9 листопада 2015 року до дня фактичного розрахунку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 січня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Постановлено стягнути з ТОВ «Южная Стівідорінг Компані Лімітед» на користь ОСОБА_2 60 000 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ТОВ «Южная Стівідорінг Компані Лімітед» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не погоджуючись із рішенням суду в частині розміру середнього заробітку, просив судове рішення в зазначеній частині скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з ТОВ «Южная Стівідорінг Компані Лімітед» 119 175 грн. 43 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ «Южная Стівідорінг Компані Лімітед» підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід відхилити із наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із доведеності та обгрунтованості заявлених позовних вимог.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 з 23 вересня 2009 року прийнятий на посаду директора іноземного підприємства ТОВ «Южная Стівідорінг Компані Лімітед» за переведенням з ДП «Миколаївський морський торгівельний порт», а з 01 жовтня 2011 року переведений на посаду заступника директора з виробництва цього ж підприємства.

19 червня 2015 року підприємство змінило організаційно правову форму на товариство з обмеженою відповідальністю.

09 листопада 2015 року позивача звільнено у звязку за п.1 ст.40 КЗпП України, у звязку зі скороченням штату працівників.

Судом встановлено, що основною діяльністю підприємства визначено вантажно - розвантажувальні роботи. Тривалість робочого часу встановлена у 40 годин на тиждень, тривалість щоденної роботи (зміни) визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку та графіками змінності.

Робота у вихідні дні забороняється, залучення до роботи в такі дні допускається за наказом директора з компенсацією відповідно до законодавства (п.п.5.7; 6.2;6.4 колективного договору на 2008-2010 роки т.1 а.с. 107-174).

Згідно посадової інструкції заступника директора з виробництва до його основних посадових обовязків, входить, забезпечення виконання плану вантажно - розвантажувальних робіт, здійснення керівництва виробничо - господарською діяльністю служб підприємства, забезпечення контролю за експлуатаційною діяльністю підприємства, виробництвом робіт, погодження з директором підприємством усі зміни змінно добового плану тощо (т. 2 а.с. 13-16).

Як видно із матеріалів справи, наказами директора по підприємству «Про роботу у вихідні та святкові дні» з метою запобігання виникненню позаштатних ситуацій на підприємстві та забезпечення безперебійного проведення вантажно розвантажувальних робіт у святкові та вихідні дні, згідно графіку було встановлено чергування відповідальних працівників підприємства, у тому числі ОСОБА_2.

Накази по підприємству щодо залучення до чергувань погоджувалися заступником директора з виробництва, з охорони праці, головою профкому та ґрунтувалися на згоді працівників.

Так, згідно із графіками чергувань, затверджених наказами директора ІП «Южная Стівідоринг Компані Лімітед», ОСОБА_2 у 2010 році було визначено чергування:

У 2010 році: вихідні дні: 02 січня 2010 року; 06 березня 2010 року; 03 квітня 2010 року та 07 січня 2010 року у святковий день.

У 2011 році: 02 січня 2011 року; 05 березня 2011 року; 23 квітня 2011 року; 07 травня 2011 року; 31 грудня 2011 року та 07 січня 2011 року у святковий день.

У 2012 році : 07 січня 2012 року; 08 березня 2012 року; 03 червня 2012 року; 24 серпня 2012 року - у святкові дні; 05 та 06 січня 2012 року; 10 березня 2012 року; 14 квітня 2012 року; 04 червня 2012 року; 30 червня 2012 року; 01 липня 2012 року вихідні дні.

У 2013 році: 01 січня 2013 року; 08 березня 2013 року; 01,02,09 травня 2013 року; 28 червня 2013 року та у вихідні дні: 05 січня 2013 року; 03,10 травня 2013 року; 29,30 червня 2013 року; 26 серпня 2013 року.

У 2014 році: 01 січня 2014 року; 08 березня 2014 року; 01,02,09 травня 2014 року; 08 червня 2014 року; 24 серпня 2014 року та у вихідні дні: 02, 10 січня 2014 року; 09,10 березня 2014 року; 03,04,10,11 травня 2014 року; 07, 09 червня 2014 року; 23,25 серпня 2014 року;

У 2015 році - 09 березня 2015 року.

Наполягаючи на задоволенні позову, позивач посилався на те, що був залучений не до чергувань, а до роботи, оскільки у вказані дні продовжував виконувати трудові обовязки згідно посадової інструкції.

Кодексом законів про працю України поняття чергування не визначено.

Залучення працівників до чергування регулюється постановою Секретаріату Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 2 квітня 1954 року № 233 «Про чергування на підприємствах і в установах», яка діє в Україні відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу СРСР» від 12 вересня 1991 року № 1545 в частині, яка неврегульована законодавством України.

Згідно положень вказаної постанови, чергування полягає в обов'язку працівника перебувати на визначеному роботодавцем робочому місці з метою вирішення невідкладних питань, не пов'язаних із трудовими обов'язками цього працівника, а також передачі інформації.

Отже, чергування -це залучення у виняткових випадках, працівника до роботи, яка не обумовлена трудовим договором.

В той час, як залучення до роботи у вихідні та святкові дні передбачає виконання працівником своїх звичайних обовязків, обумовленої трудовим договором.

Як видно із змісту вказаних вище наказів позивач був залучений у вихідні та святкові дні саме до чергування, а не до роботи у звязку з виробничою необхідністю для оперативного вирішення у ці дні невідкладних виробничих питань і для координації роботи підприємства.

Таке підтверджується графіками чергувань відповідальних працівників затверджених наказами директора ІП «Южная Стівідоринг Компані Лімітед», а також копіями табелів обліку використання робочого часу ІП «Южная Стівідоринг Компані Лімітед», в яких святкові та вихідні дні чергувань позивача не зазначені, як робочі дні.

Та обставина, що позивач залучався саме до чергувань, підтверджується поясненнями представника відповідача в суді апеляційної інстанції, яка пояснила, що у вихідні та святкові дні позивач міг знаходитись на підприємстві як відповідальний за порядок і для оперативного вирішення невідкладних питань, не повязаних із його трудовими обовязками, якщо такі виникали, а також для передачі інформації що стосується подачі вагонів, вантажно-розвантажувальним роботам судів, звіти наради, утримання вантажів та їх розподіл, тобто виконував іншу роботу, а не ту, яка передбачена трудовою угодою.

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7. допитані судом першої інстанції теж пояснили, у звязку з тим, що підприємство працює безперервно, на підприємстві було запроваджено чергування під час якого вони зобовязані були у вихідні та святкові дні складати та передавати відповідну інформацію про роботу підприємства, вирішувати оперативні питання. Під час залучення до чергування відповідальний працівник повний робочий день на підприємстві не знаходився.

Стаття 60 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи принципи диспозитивності та змагальності сторін цивільного процесу, працівник повинен довести наявність підстав для компенсації за роботу у неробочі дні (виконання працівником трудової функції кожного дня, за який просить виплатити компенсацію), а роботодавець такі підстави повинен спростувати належними і допустимими доказами.

Будь яких обєктивних доказів про те, що роботодавцем на позивача у вихідні та святкові дні покладалися роботи обумовлені колективним договором, матеріали справи не містять.

Позивач також не надав доказів, що в період чергувань виконував обовязки, передбачені трудовою угодою.

Крім того, як видно з акту перевірки № 14-01-132/0089 від 16 грудня 2016 року, проведеної Управлінням Державної інспекції праці у Миколаївській області на ІП «Южная Стівідоринг Компані Лімітед», порушень трудового законодавства , у тому числі й щодо оплати праці ОСОБА_2 з боку відповідача інспекцією виявлено не було.

За наведених вище обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність залучення ОСОБА_2 до роботи у вихідні та святкові дні та факту виконання ним трудових обов'язків у зазначені дні.

Відповідно до постанови Секретаріату Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 2 квітня 1954 року № 233 «Про чергування на підприємствах і в установах», графік чергування затверджується роботодавцем за погодженням з профспілковим органом. Залучення працівників до чергування провадиться за письмовим наказом (розпорядженням) роботодавця, в якому мають передбачатися дні відпочинку, що надаються працівникам за чергування.

Відповідно до зазначеної постанови Міністерством праці та соціальної політики України було розроблено Лист №89/13/116/10 від 02.04.2010 року «Про чергування на підприємствах і в установах».

У наведених нормативних актах зазначається, що якщо працівник залучається до чергування у вихідний чи святковий день, йому повинен бути наданий відгул протягом найближчих 10 днів, оскільки таке чергування не є виконанням трудових обовязків працівника. У листі Міністерства чітко розяснено, що чергування у вихідний день не підлягає оплаті, а за нього надається відгул і в табелі обліку використання робочого часу ці години чергування не зазначаються.

Отже, чергування у вихідний день не підлягає оплаті, а за нього надається відгул.

Як видно із матеріалів справи, позивач в період роботи з 2010 року по 2015 рік з заявами про надання відгулів до роботодавця не звертався, тому відгули не надавались.

Оскільки спеціальна грошова компенсація за чергування не передбачена законом, тому відсутні підстави для стягнення заборгованості по заробітній платі, а відтак і середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув увагу на вказані вище обставини та дійшов помилкового висновку про порушення відповідачем положень ст. 107 КЗпП України .

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та вимогам закону, його рішення на підставі вимог ч.3,4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Южная Стівідорінг Компані Лімітед» задовольнити, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Южная Стівідорінг Компані Лімітед» про стягнення заборгованості по оплаті за роботу у вихідні та святкові дні, середнього заробітку за час затримки розрахунку відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді :