Справа № 175/1455/17
Провадження № 2/175/597/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2017 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Реброва С.О.

з участю секретаря Пренко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, третя особа: Державний нотаріус Дніпровської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_2 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила ухвалити рішення, яким встановити факт, що правовстановлюючий документ, а саме: Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДП №0319455 виданий 01 вересня 1999 року Дніпропетровською районною державною адміністрацією на імя «ПІСАРЕВ ВАДИМ ЗАХАРОВИЧ» належить померлому 10 червня 2013 року спадкоємцю ОСОБА_3; визнати за нею, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії АН №630625 виданий Дніпропетровським РВУМВС України в Дніпропетровській області 30 серпня 2007 року, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, право власності на земельну частку (пай) розміром 3,00 умовних кадастрових гектара без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП №0319455 виданого 01 вересня 1999 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 01 вересня 1999 року за №0455, виданого на підставі рішення Дніпропетровської районної державної адміністрації №401/3-р від 28 травня 1997 року на ім'я «ПІСАРЕВ ВАДИМ ЗАХАРОВИЧ», у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Кіровський», що в с. Степне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті 10 червня 2013 року діда ОСОБА_3.

Позивачка надала суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі.

Представник Слобожанської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області надав суду заяву в якій просив розглянути справу без участі представника.

Третя особа Державний нотаріус Дніпровської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_2 надала суду заяву в якій просила розглянути справу без участі представника, та надала копію спадкової справи №276/2013.

Повно та всебічно вивчивши матеріали цивільної справи, матеріали спадкової справи №276/2013, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_4) ОСОБА_5 народилася 08 березня 1989 року, її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження серії VІ-КИ №288646 виданим Виконкомом Чумаківської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с.13). 11 серпня 2007 року позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_7, та змінила своє дівоче прізвище «Бажан» на «Гуслиста» (а.с.14).

З 22 серпня 1981 року батьки позивачки перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-КИ №386241 від 22 серпня 1981 року (а.с.13). Мати позиваки до заміжжя мала прізвище «Писарєва», яке російською мовою в свідоцтві було зазначено як «Писарева», що підтверджується її свідоцтвом про народження серії ІІ-ХЖ №041897 виданим Шолоховською сільською радою Ливенського району Орловської області (а.с.12), в якому батьками матері вказано ОСОБА_3 (дід позивачки) та ОСОБА_8 (бабуся позивачки).

10 червня 2013 року помер дід позивачки (батько матері позивачки) ОСОБА_3, що підтверджується актовим записом № 08 від 12 червня 2013 року в свідоцтві про смерть І-КИ №508733 виданим Виконавчим комітетом Степнянської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с.11). Заповітів ОСОБА_3 не складав, після його смерті залишилася спадщина на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Кіровський» Степнянської сільської ради розміром 3,00 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості, яка належала ОСОБА_3 на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП №0319455 виданого 01 вересня 1999 року (а.с.10).

У встановлений законом строк ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса Дніпровської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_2 з заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого була відкрита справа №276/2013. На даний час ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею після смерті свого діда, інші спадкоємці відсутні. Так, в квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до держаного нотаріуса з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину та надала всі необхідні документи.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про нотаріат», та відповідно з пунктами 4.14, 4.15 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (№ 296/5 від 22.02.2012 року), нотаріус перевіряє склад спадкового майна та видає на нього свідоцтво про право на спадщину. Для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам ст. 47 Закону України «Про нотаріат».

Згідно з п.п. 212, 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до пунктів 4.14, 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, нотаріус перевіряє належність цього майна спадкодавцеві на підставі правовстановлюючих документів. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказаний факт.

Але свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_1 не отримала, так як при перевірці вищевказаного факту нотаріусом було встановлено, що у Сертифікаті на право на земельну частку (пай) прізвище спадкодавця зазначено, як «ПІСАРЕВ», а по усім іншим документам його прізвище зазначено, як «ПИСАРЄВ», тому державним нотаріусом у вчинені нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 10 червня 2013 року ОСОБА_3 було відмовлено, оскільки не підтверджуються належність спадкодавцю документу, а саме: Сертифікату на право на земельну ділянку (пай), та рекомендовано звернутися до суду, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08 квітня 2017 року (а.с.17). Тому позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Судом встановлено, що перепоною в оформленні спадщини є виданий Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДП №0319455 виданого 01 вересня 1999 року, в якому в графі «Ім'я та по батькові» записано прізвище спадкодавця як «ПІСАРЕВ», замість вірного «ПИСАРЄВ». Встановлення факту належності Сертифікату на право на земельну частку (пай) спадкодавцю, пов'язане з необхідністю вирішення спадкових майнових прав на земельний пай, який вирішується в порядку позовного провадження.

Відповідно до статей 256-259 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

В свою чергу, в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», зазначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити, загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу.

Як роз'яснено в листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа можуть подавати: - особа - власник правовстановлюючого документа, якій необхідно довести належність цього документа їй; спадкоємці померлої особи - власника цього документа для оформлення спадкових прав; утриманці померлого для одержання пенсії; прокурор у порядку статей 45, 46 ЦПК України; інші особи, які заінтересовані у встановленні факту.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що помилка у Сертифікаті на право на земельну ділянку (пай) допущенна у звязку з невірним перекладом прізвища спадкодавця з російської на українську мову.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Положеннями ст. ст. 316, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», роз'яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта на право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Дід позивачки проживав та був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, до моменту смерті. ОСОБА_1 проживала разом та вела спільне господарство з дідом, що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Слобожанської селищної ради №433 від 20.04.2017 року (а.с.19). ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину, адже з 2013 року обробляє земельний пай, збирає урожай. У позивачки на руках, як у члена сімї, знаходиться оригінал Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ДП №0319455 виданого 01 вересня 1999 року та інші оригінали документів, які стосуються родини. Інші спадкоємці свої права на спадкову земельну ділянку не заявляли. Вищевказані факти підтверджується оригіналами всіх вищевказаних документів, які перебувають у ОСОБА_1 на руках.

У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено, що спадщина не перейшла до держави, не визнана відумерлою, позивачка вступила в управління та володіння спадковим майном і є спадкоємцем за законом, право власності спадкодавця не припинено відповідно до ст. 346 ЦК України, а відповідно до ст. 1296 ЦК України, а згідно із ст. 16 ЦК України, способом захисту свого права є визнання права.

Таким чином, встановлено неможливість оформлення позивачкою спадкових прав на земельний пай у позасудовому порядку, оформлення яких не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, тому суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. 1218, 1268, 1270 ЦК України, ст. 3, 234, 256, 257 ЦПК України, Постановою Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, третя особа: Державний нотаріус Дніпровської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_2 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Встановити факт належності померлому 10 червня 2013 року спадкоємцю ОСОБА_3 правовстановлюючого документу, а саме: Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДП №0319455 виданий 01 вересня 1999 року Дніпропетровською районною державною адміністрацією на імя «ПІСАРЕВ ВАДИМ ЗАХАРОВИЧ».

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії АН №630625 виданий Дніпропетровським РВУМВС України в Дніпропетровській області 30 серпня 2007 року, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, право власності на земельну частку (пай) розміром 3,00 умовних кадастрових гектара без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП №0319455 виданого 01 вересня 1999 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 01 вересня 1999 року за №0455, виданого на підставі рішення Дніпропетровської районної державної адміністрації №401/3-р від 28 травня 1997 року на ім'я «ПІСАРЕВ ВАДИМ ЗАХАРОВИЧ», у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Кіровський», що в с. Степне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті 10 червня 2013 року діда ОСОБА_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ребров С.О.