ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/1691/15-ц
Провадження № 2/362/36/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2017 року Васильківський місьрайонний суд Київської області в складі:

головуючого -судді Орди О.О

при секретарі -Хоменко О.А

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Василькові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дзвінківської сільської ради Васильківського району Київської області, Національного університету біоресурсів і природокористування України, Васильківської районної державної адміністрації Київської області, треті особи - Управління Держземагенства у Васильківському районі Київської області, Державна інспекція сільського господарства у Київській області, Київське обласне та по м. Києву управління лісового і мисливського господарства, з участю Васильківського відділу Києво-Святошинскої місцевої прокуратури Київської області, що діє в інтересах держави в особі Національного університету біоресурсів і природокористування України про усунення перешкод в приватизації земельної ділянки фізичною особою,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з вимогами, уточненими в процесі розгляду справи, про визнання незаконним та скасування рішення 18 сесії 4 скликання Дзвінківської сільської ради Васильківського району Київської області від 24 березня 2006 року № 202 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок в постійне користування надання Національному аграрному університету (відокремлений підрозділ "Борська лісова дослідна станція) для ведення лісового господарства в межах Дзвінківської сільської ради Васильківського району та передачу в постійне користування земельної ділянки загальною площею 22,8006; визнання незаконним та скасування розпорядження № 936 Васильківської районної державної адміністрації Київської області від 16 квітня 2008 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта та передачі в постійне користування земельної ділянки 4533, 7566 га Національному аграрному університету (відокремлений підрозділ Боярська лісова дослідна станція) для ведення лісового господарства на території Дзвінківської сільської ради, за межами населеного пункту»; визнання незаконним та скасування Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою площею 5,8638 га, виданий Національному аграрному університету серії НОМЕР_1, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 06 від 05.09.2008 року та його реєстрацію; визнання незаконним та скасування рішення 24 сесії 6 скликання Дзвінківської сільської ради Васильківського району Київської області № 543 від 20 вересня 2013року про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення йому земельної ділянки у власність площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_1.

Представники позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримали в повному обсязі, обґрунтовуючи їх тим, що у володінні їх довірителя перебуває житловий будинок АДРЕСА_1 а тому він має права на отримання відповідної земельної ділянки на який розташована нерухомість, у зв'язку з наведеним вони вважають відповідні рішення органу місцевого самоврядування незаконними, оскільки під час їх прийняття не було враховано розташування на спірній земельній ділянці, що була виділена Аграрному університету, будинку позивача.

Представник відповідача -Дзвінківської сільської ради Васильківського району в судовому засіданні позов визнав.

Представник відповідача - Національного університету біоресурсів і природокористування України, та діючий в його інтересах, як держави, прокурор Васильківського відділу Києво-Святошинскої місцевої прокуратури Київської області, що діє в інтересах держави, вимоги позову не визнав, вважаючи їх необґрунтованими. При цьому прокурор зазначив, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло ОСОБА_1 володіє часткою в праві спільної сумісної власності на будинок, а тому до нього переходить право користування земельною ділянкою, оскільки він не є одноособовим власником будинком, в зв'язку з чим відсутні підстави для приватизації земельної ділянки, на якій розміщений будинок, будинок позивача перебуває на землях лісового господарства. Також прокурором подано заяву про застосування строків позовної давності, оскільки позивач посилається що разом з дружиною користується земельною ділянкою по АДРЕСА_1 з 1962 року, з трудової книжки вбачається, що позивач працював у ВП НАУ "Боярська лісова дослідна станція". Крім того з листа Дзвінківської сільької ради № 302 від 22.08.2011 вбачається , що у сільської ради відсутні підстави для передачі у приватну власність жителям с. Дзвінкове земельна яких знаходяться їх будинки, оскільки вона перебуває в користуванні Національного аграрного університету, що свідчить про, те позивач у період з 2010 року по 2011 рік звертався до сільської ради з приводу приватизації земельної ділянки по АДРЕСА_1

Представник відповідача Васильківської районної державної адміністрації Київської області в судове засідання не з'явився, надіслав заяву про слухання справи за його відсутності, при ухваленні рішення поклались на думку суду.

Представник третьої особи Управління Держгеокадастру у Васильківському районі Київської області в судове засідання не зявився, надіслав заяву про слухання справи за його відсутності, при розгляді справи поклались на думку суду.

Представник третьої особи Державної інспекції сільського господарства у Київській області, в судове засідання не з'явився, надіслав заяву про слухання справи за його відсутності, зазначивши що надання в постійне користування Національному аграрному університету земельних ділянок, які перебувають у власності та користуванні громадян, разом з розміщеним на ним нерухомим майном, фактично позбавляє вказаних громадян можливості реалізувати своє право на набуття у власність відповідних земельних ділянок

Представник третьої особи Київського обласного та по м. Києву управління лісового і мисливського господарства в судове засідання не з'явився, про дату та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з положеннями ст.ст. 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду.

Відповідно до положень ст.ст. 13 і 16 Конституції України, землі та її природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу. Забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України є обов'язком держави.

За положеннями ст.7 Лісового кодексу України, ліси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб'єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.

Як зазначено в положеннях ч.2 ст.3 Земельного кодексу України, земельні відносини, що виникають при використанні лісів, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Згідно з положеннями ст.8 Лісового кодексу України, у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності.

Відповідно до положень ст. 84 Земельного кодексу України, у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом (п.«ґ» ч.4 ст.84 ЗК України).

Положеннями ст.56 Земельного кодексу України, громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 га у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств.

У відповідності до положень ст.57 Земельного кодексу України та ч.1 ст.17 Лісового кодексу України, земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

Таким чином, землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які розповсюджується особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність, який визначається нормами Конституції України, ЗК України, іншими законами й нормативно-правовими актами.

При цьому згідно зі ст. 3 ЗК України, земельні відносини, які виникають при використанні лісів, регулюються також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать ЗК України.

Водночас у п. 2 ст. 5 ЛК України передбачено, що правовий режим земель лісогосподарського призначення визначається нормами земельного законодавства. Відтак застосування норм земельного і лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення повинно базуватись на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства, а не навпаки.

Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є об'єктом земельних правовідносин, то суб'єктний склад і зміст таких правовідносин повинно визначатися згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду.

Основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом ст. 63 ЛК України полягає в здійсненні комплексу заходів щодо охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (п. «б» ч. 1 ст. 164 ЗК України)

Аналіз вищезазначених норм законодавства свідчить про те, що всі землі лісогосподарського призначення, які перебувають у державній власності, не підлягають передачі у приватну власність та можуть перебувати у користуванні лише спеціалізованих підприємств, установ та організацій. При цьому згідно із законодавством громадяни та юридичні особи набувають право власності виключно на замкнені ділянки лісового фонду, тобто такі земельні ділянки, які відокремлені природними (болотами, водоймами, пустирями тощо) розривами.

У відповідності до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 року, при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України 1990 року до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження.

Разом з цим, п. 2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» зазначено, що правочин, за яким переходить право власності на житлові будинки, будівлі, споруди, тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно. Новий власник будинку (будівлі, споруди) у зв'язку з цим не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень». Таке оформлення здійснюється з урахуванням законодавчих приписів, зазначених в абзацах другому-п'ятому підпункту 2.12 пункту 2 цієї постанови, і положень постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2009 № 439 «Про деякі питання посвідчення права власності на земельну ділянку».

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Так, за вимогами ч.1 ст.377 Цивільного кодексу України та ст.120 Земельного кодексу України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного),будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). У той же час, передбачається, що у разі переходу права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить лише право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда.

Таким чином, з аналізу наведених норм права вбачається, що при набутті у власність нерухомого майна (будівель, споруд) перехід права власності (права користування - у разі відсутності у відчужувача нерухомого майна права власності на земельну ділянку, на якій розташовані ці об'єкти нерухомості) переходить до нового власника (набувача) на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землевласника (землекористувача), а якщо набувач не може мати у власності земельні ділянки, які були у попереднього землекористувача, то до набувача переходить право користування такою ділянкою.

У відповідності до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 передбачено, що при приватизації державного житлового фонду особи, яким передано у власність жилі приміщення в одноквартирних будинках, набувають право власності на земельні ділянки, де розташований будинок, шляхом їх приватизації згідно із положеннями ЗК ( 2768-14). У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність.

У відповідності до положень ст.ст.18-21 Земельного кодексу України земельний фонд України відповідно до цільового призначення поділяється на дев'ять категорій, кожна з яких має свій правовий режим залежно від характеру землекористування, системи державних органів, що здійснюють функції державного управління землями та обсягом компетенції цих органів у галузі управління використання земельних ділянок.

Цільове призначення земель - це встановлені законодавством порядок, умови та межі використання земель для конкретних цілей відповідно до їх категорій, тобто цільове призначення конкретної земельної ділянки залежить від категорії земель, з яких її виділено, від планування та зонування території і є встановленою компетентним органом при наданні земельної ділянки межею її використання для конкретного призначення відповідно до затверджених планів розвитку території, зонуванням земель, а також правовим режимом відповідної категорії земель.

На даний час положеннями Земельного кодексу України розмежовано такі категорії земель, як землі лісогосподарського призначення та землі житлової та громадської забудови.

Порядок використання земель з категорією житлової та громадської забудови, за положеннями ст.ст.38 і 39 Земельного кодексу України, Законів України «Про основи містобудування» та «Про регулювання містобудівної діяльності», відрізняється від порядку використання земель лісогосподарського призначення, які надані в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства (ст.57 ЗК України та ч.1 ст.17 ЛК України).

У відповідності до вимог ст.20 Земельного кодексу України, віднесення земель до тієї чи іншої категорії та зміна цільового призначення земель, надання земельних ділянок у власність чи користування здійснюється на підставі рішень відповідних органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а порядок використання земель житлової та громадської забудови передбачений ст. 39 і ст. 42 цього Кодексу.

Як встановлено в судовому засіданні, одноквартирний житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 що підтверджується свідоцтвом про право власності від 21 листопада 1996 року

Згідно довідки № 267 від 11.02.2015 року ВП НУБіП України "Боярска лісова дослідна станція" житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 побудований в 1960 році та належав підприємству Боярська лісова дослідна станція до 1996 року, з 21.11.1996 року вищезазначений житловий будинок після приватизації на підставі про право власності на житло був переданий пенсіонеру Боярської ЛДС ОСОБА_1

Згідно листу № 1016 від 24.07.2015 року Національного університету біоресурсів і природокористування України «Боярська лісова дослідна станція» вбачається, що по АДРЕСА_1 розташований одно квартирний житловий будинок з прибудинковими спорудами, квартал № 283(100), інв. № 50, 1935 року побудови.

Рішенням 24 сесії 6-го скликання № 543 від 20 вересня 2013 року Дзвінківська сільська рада відмовила ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель, яка розташована в АДРЕСА_2

Рішенням 18 сесії 4 скликання від 24 березня 2006 року № 202 Дзвінківська сільська рада надала Національному аграрному університету в постійне користування для ведення лісового господарства земельну ділянку площею 5,8638га (Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії НОМЕР_1 зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 06 від 05.09.2008 року, кадастровий № НОМЕР_2).

Рішенням 18 сесії 4 скликання від 24 березня 2006 року № 202 Дзвінківська сільська рада надала Національному аграрному університету в постійне користування для ведення лісового господарства земельну ділянку площею 17,0268га (Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії НОМЕР_3 зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 04 від 05.09.2008 року, кадастровий № НОМЕР_4).

Розпорядженням Васильківської райдержадміністрації від 16.04.2008 року № 936 надано Національному аграрному університету в постійне користування для ведення лісового господарства земельну ділянку площею 4533, 7566га (Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії НОМЕР_5 зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01 від 05.09.2008 року, кадастровий № НОМЕР_6; Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії НОМЕР_7 зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 02 від 05.09.2008 року, кадастровий № НОМЕР_4; Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії НОМЕР_8 зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 07 від 05.09.2008 року, кадастровий № НОМЕР_9; Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії НОМЕР_10 зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 03 від 05.09.2008 року, кадастровий № НОМЕР_11; Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії НОМЕР_12 зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 05 від 05.09.2008 року, кадастровий № НОМЕР_13).

Згідно висновку № 954/16-41 комплексної судової експертизи з питань землеустрою та земельно-технічної експертизи від 16 травня 2016 року, площа території, яку використовує позивач для розташування, експлуатації і обслуговування будівель і споруд по АДРЕСА_1, і яка знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим № НОМЕР_14 становить 0,5324 га

Експерт ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомив, що земельна ділянка належить двох особам, тобто позивач є співвласник житлового будинку, і дана земельна ділянка не використовується для лісогосподарського призначення, з технічної документації вбачається що польові роботи не проводились

Таким чином, з огляду на зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що на час звернення до суду з зазначеним позовом, заявник набув лише право спільної сумісної власності на житловий будинок по АДРЕСА_1, розташованому на землях лісогосподарського призначення, що не підлягають до передачі у власність громадянам.

Крім того суд звертає увагу, що згідно ст..149 ЗК земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів АР Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів АР Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності (крім випадків, визначених ч.9 цієї статті), які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства; в) будівництва об»єктів, пов»язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі, інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції тощо) з урахуванням вимог ч.8 цієї статті.

Таким чином, для передачі у власність чи користування земельної ділянки що розташована по АДРЕСА_1 і відноситься до земель державного лісового фонду та перебуває у постійному користуванні Національного університету біоресурсів і природокористування України, а також для виготовлення і отримання державного акту про право власності необхідно її вилучити у постійного землекористувача -Національного університету біоресурсів і природокористування України,

Відповідно до ч. 9 ст. 149 ЗК України, Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси - площею понад 1 га. для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених ч. 5-8 цієї статті, та у випадках, визначених ст. 150 цього Кодексу.

За змістом ст.57 ЛК України, ст.20 ЗК України зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, проводиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Разом з тим, рішення відповідного органу про зміну цільового призначення спірної земельної ділянки та висновків вказаних органів щодо можливості зміни її цільового призначення позивачем не надано, як і не надано доказів вилучення спірної земельної ділянки з земель Національного університету біоресурсів і природокористування України в установленому законом порядку не приймалось, а тому вимоги є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Крім того суд звертає увагу що позивачем не надано доказів що земельна ділянка на якій розташований будинок, знаходиться в межах земельної ділянки, на яку затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акта на право постійного користування земельною ділянкою Національному аграрному університету (відокремлений підрозділ Боярська лісова дослідна станція для ведення лісового господарства на території Дзвінківської сільської ради, за межами населеного пункту» відповідно до розпорядження № 936 Васильківської районної державної адміністрації Київської області від 16 квітня 2008 року що також є підставою для відмови в позові в частині скасування розпорядження № 936 Васильківської районної державної адміністрації Київської області від 16 квітня 2008 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право постійного користування земельною ділянкою Національному аграрному університету (відокремлений підрозділ Боярська лісова дослідна станція для ведення лісового господарства на території Дзвінківської сільської ради, за межами населеного пункту»

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 22, 23, 81, 126, 152 і 155 ЗК України, ст.ст.10, 60, 158, 208, 209, 212, 214, 215, 223, 294 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я: