Ухвала

іменем україни

22 травня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», третя особа - ОСОБА_5, про зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», яке діє через представника Нагорного Андрія Євгеновича, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 07 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ТОВ «Авто Просто» звернулось до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з відповідачів заборгованість за угодою від 29 грудня 2010 року № 346915 у розмірі 69 280,61 грн, мотивуючи свої вимоги тим, що вказана угода укладена між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_4 в рамках створеної товариством системи надання послуг з придбання автомобілів «АвтоТак», яка полягає в утворенні групи покупців, які бажають придбати товар високої вартості, наприклад, автомобіль, і які стають учасниками системи.

Угоду між сторонами укладено з метою придбання автомобіля ЗАЗ Ланос.

21 листопада 2011 року відповідач отримав автомобіль та зареєстрував його на своє ім'я, при цьому ОСОБА_4 зобов'язався оплатити стовідсоткову вартість автомобіля та вартість наданих йому послуг шляхом оплати 120 щомісячних повних внесків.

11 листопада 2011 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_5 укладено договір поруки, за умовами якого останній зобов'язався відповідати перед ТОВ «Авто Просто» у разі невиконання зобов'язань ОСОБА_4 за угодою.

До лютого 2014 року ОСОБА_4 сплачував щомісячні внески, а з березня 2014 року припинив їх сплату, посилаючись на участь в революції гідності та тимчасові матеріальні труднощі, про що повідомив товариство.

21 липня 2014 року ТОВ «Авто Просто» на адресу відповідачів направив вимогу про одноразову сплату всієї суми заборгованості в розмірі 70 280,61 грн не пізніше 31 липня 2014 року.

12 серпня 2014 року після направлення платіжної вимоги боржником було сплачено 1 тис. грн, тобто станом на день подання позову заборгованість складала 69 280,61 грн, яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів.

Заперечуючи проти задоволення вказаного позову, ОСОБА_4 подав до суду зустрічний позов, в якому просив зобов'язати ТОВ «Авто Просто» скасувати платіжну вимогу від 21 липня 2014 року як неправомірну та таку, що не відповідає вимогам угоди; зобов'язати ТОВ «Авто Просто» надати йому розрахунок платежів та заборгованості за платежами, виходячи з поточної вартості автомобіля ЗАЗ Ланос станом на 26 листопада 2011 року.

В обґрунтування вказаних вимог зазначив, що ТОВ «Авто Просто» в односторонньому порядку змінило істотні умови договору шляхом направлення відповідачам платіжної вимоги про сплату грошових коштів у строк до 31 липня 2014 року, яку він отримав пізніше визначеного у ній строку. Крім того, з розрахунку, наданого ТОВ «Авто Просто», вбачається, що товариство в односторонньому порядку змінило ціну договору в бік необґрунтованого збільшення вартості автомобіля та власних послуг і, відповідно, ціна замість договірних 71 689 грн. склала 107 900 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 16 травня 2016 року, в задоволенні позову ТОВ «Авто Просто» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково. Зобов'язано ТОВ «Авто Просто» скасувати платіжну вимогу від 21 липня 2014 року. У задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ТОВ «Авто Просто», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Із наданих позивачем розрахунків вбачається, що у період з січня 2011 року по серпень 2014 року ОСОБА_4 сплатив 67 внесків на загальну суму 67 483,17 грн. При цьому ціна автомобіля, зазначена у розрахунку, збільшувалась і станом на 12 серпня 2014 року становила 107 900 грн.

Судами встановлено, що розмір заборгованості ОСОБА_4 визначався, виходячи з поточної ціни автомобіля відповідної модифікації, встановленої виробником на останній робочий день кожного місяця, яка є основою для розрахунку розміру складових повних внесків та інших платежів. Станом на липень 2014 року ціна автомобіля ЗАЗ Ланос становила 97 940 грн.

Згідно з реєстрами роздрібних цін на автомобілі ДЕУ/ЗАЗ, що реалізуються від імені дистриб'ютера 2010 року випуску, затверджених Генеральним директором філії «АвтоЗАЗ-Сервіс», за січень 2011 року - вересень 2014 року, ціна автомобіля, наведена у розрахунку платежів, не співпадає з ціною автомобіля відповідної модифікації, зазначеною у реєстрах; в деяких реєстрах модифікація автомобілів взагалі відсутня.

За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що розрахунок позивача не може бути взятий за основу визначення суми заборгованості.

Враховуючи, що позовні вимоги ТОВ «АвтоПросто» в частині стягнення заборгованості не знайшли свого підтвердження, то суди обґрунтовано вважали, що платіжна вимога від 21 липня 2014 року виконанню не підлягає і має бути скасована позивачем.

З урахуванням вказаного колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалили законні і обґрунтовані судові рішення про відмову в задоволенні первісного позову та часткове задоволення зустрічного позову.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», яке діє через представника ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 07 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана І.М. Завгородня Л.М. Мазур