Ухвала

іменем україни

22 лютого 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ЄвтушенкоО.І., Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Першого заступника прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про витребування майна,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року перший заступник прокурора Шевченківського району міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4, (далі - відповідач), треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про витребування майна.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що прокуратурою Шевченківського району м. Києва під час здійснення нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні №0000132 від 25 травня 2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, встановлено, що група нежилих приміщень № 15 (в літ. А) в будинку АДРЕСА_1 належала до комунальної власності та протиправно вибула з неї внаслідок шахрайських дій невстановлених осіб. На підставі ухвали Гребінківського районного суду Полтавської області від 12 листопада 2007 року у справі № 2-354/07 Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна здійснило реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на групу нежилих приміщень №15 (в літ. А) в будинку АДРЕСА_2. Нібито, ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 12 листопада 2007 року у справі № 2-354/07 затверджено мирову угоду у цивільній справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_5, та визнано за ОСОБА_5 право власності на групу нежилих приміщень №15 (в літ. А) в будинку АДРЕСА_2. У подальшому, за договором купівлі-продажу 17 лютого 2012 року право власності на групу нежилих приміщень № 15 (в літ. А) в будинку АДРЕСА_1 перейшло до ОСОБА_6 Надалі, від ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину вказаного майна право власності перейшло до ОСОБА_7 на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 21 березня 2012 року; право власності на 1/2 частину вказаного майна право власності перейшло до ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 21 березня 2012 року. За нотаріально посвідченим договором купівлі - продажу від 05 грудня 2012 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 продали, а ОСОБА_10 купив групу нежилих приміщень № 15 (в літ. А) в будинку АДРЕСА_1. На підставі договору дарування 16 жовтня 2013 року право власності на спірне майно набув ОСОБА_11 З відповіді Гребінківського районного суду Полтавської області вбачається, що ухвала про затвердження мирової угоди між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 від 12 листопада 2007 року Гребінківським районним судом Полтавської області у 2007 році не виносилася, зазначена справа судом взагалі не розглядалась. Між Київською міською радою та відповідачем жодні правочини щодо відчуження нерухомого майна не укладались, таким чином, спірне майно вибуло з володіння позивача поза його волею.

Тому, позивач просив суд витребувати від ОСОБА_11 на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради групу нежилих приміщень № 15 (в літ. А) в будинку АДРЕСА_1, вартістю 711 377 грн; зобов'язати ОСОБА_11 повернути групу нежилих приміщень № 15 (в літ. А) в будинку АДРЕСА_1, вартістю 711 377 грн, територіальній громаді м. Києва в особі Київської міської ради (вул. Хрещатик, 36, м. Київ, 01044, ) та стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Витребувано у власність Київської міської ради із незаконного володіння ОСОБА_4 групу нежилих приміщень № 15 (в літ. А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 55,30 кв.м. Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в розмірі 3654,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції виходив з обґрунтованого висновку про витребування майна від ОСОБА_4 відповідно до положень ст. ст. 387, 388 ЦК України.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до листа Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 22 червня 2015 року № 7986 (И-2015), зазначено, що первинна реєстрація права власності на групу нежилих приміщень № 15 (в літ. А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 загальною площею 55,30 кв. м., була проведена за ОСОБА_5 на підставі ухвали Гребінківського районного суду Полтавської області від 12 листопада 2007 року про визнання мирової угоди в цивільній справі № 2-354/07 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_9 про розділ майна (а. с. 24-27, т. 1).

17 лютого 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_6 купив групу нежилих приміщень № 15 (в літ. А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5

21 березня 2012 року між ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_7 та ОСОБА_8 купили групу нежилих приміщень № 15 (в літ. А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (а. с. 219-220, т. 1).

05 грудня 2012 року між ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_12 було укладено договір купівлі-продажу нежилих приміщень, відповідно до якого ОСОБА_7, ОСОБА_8 продали, а ОСОБА_12 купив групу нежилих приміщень № 15 (в літ. А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 загальною площею 55,30 кв.м.

16 жовтня 2013 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_4 було укладено договір дарування, відповідно до якого, ОСОБА_12 безоплатно передав у власність обдарованому, а обдарований прийняв від дарувальника належну йому на праві приватної власності групу нежилих приміщень № 15 (в літ. А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 (а. с. 118-119, т. 2).

14 липня 2015 року перший заступник прокурора Шевченківського району міста Києвазвернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Київської міської ради, в якому зазначив, що група нежилих приміщень №15 (в літ. А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 належить до комунальної власності та протиправно вибула з неї внаслідок шахрайських дій невстановлених осіб.

Реєстрація права власності ОСОБА_5 на групу нежилих приміщень № 15 (в літ. А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 була здійснена Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна на підставі ухвали Гребінківського районного суду Полтавської області від 12 листопада 2007 року про визнання мирової угоди у справі №2-354/07 Згідно повідомлення Гребінківського районного суду Полтавської області за підписом його голови ОСОБА_13 ухвала про затвердження мирової угоди між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 від 12 листопада 2007 року (справа № 2-354/07, суддя Радзівон О.І.) Гребінківським районним судом Полтавської області у 2007 році не виносилася. Київською міською радою жодні правочини щодо відчуження вказаного нерухомого майна не вчинялися. З урахуванням викладеного Перший заступник прокурора Шевченківського району міста Києва просив витребувати від ОСОБА_4 на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради групу нежилих приміщень № 15 (в літ. А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 загальною площею 55,30 кв.м.; а також зобов'язати відповідача повернути вказане нерухоме майно територіальній громаді.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Статтею 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 311 від 05 листопада 1991 року «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)» затверджено Перелік державного майна України, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності).

Відповідно до розділу 2 Переліку державного майна України, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності) до власності територіальної громади міста Києва, окрім іншого у сфері житлово-комунального господарства передано житловий та нежитловий фонд міської Ради народних депутатів, житлово-експлуатаційні, ремонтно-будівельні та інші організації, пов'язані з обслуговуванням та експлуатацією цього житлового фонду (а. с. 140-145, т. 2).

У подальшому рішенням Київської міської ради від 13 січня 1992 року № 26 «Про формування комунального майна міста та районів» затверджено перелік комунального майна, яке перебуває у власності міста (додаток 1 до рішення) та перелік майна, яке передано до комунальної власності районів (додатки 2-15 до рішення).

Пунктами 1, 2 рішення Київської міської ради від 27 грудня 2001 року № 208/1642 затверджено перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва згідно з додатком 1 та районів міста згідно з додатками 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11.

У позиції 398 таблиці 7 додатку 11 до вищевказаного рішення значиться житловий будинок загальною площею 1064,0 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_7 (літ. А) із нежилими приміщеннями площею 217,60 кв.м. (а. с. 146-169, т. 2)

Відповідно до рішення Шевченківської районної в місті Києві ради від 31 січня 2008 року № 394 та згідно з договором купівлі-продажу від 23 червня 2009 року № 001296/10 ТОВ «КиївРестСервіс» приватизовано шляхом викупу нежитлове приміщення загальною площею 158,5 кв.м.

На підставі Розпорядження Шевченківської районної у м. Києві ради № 192 від 23 листопада 2009 року нежиле приміщення першого поверху загальною площею 58,6 кв.м. в будинку АДРЕСА_8 було передано в строкове платне користування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_14

Рішенням Київської міської ради від 02 грудня 2010 року № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста» будинок за адресою: АДРЕСА_9, літера «А» загальною площею 1064,0 кв.м. із нежитловими приміщеннями площею 58,60 кв.м. включений до переліку об'єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва за порядковим № 443 в таблиці 6 додатку № 10, якій серед інших, розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 грудня 2010 року № 1112 передано до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації.

Відповідно до розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09 лютого 2011 року № 80 «Про закріплення майна за Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» за останнім було закріплено на праві господарського відання майно згідно додатку, зокрема і жилий будинок на АДРЕСА_10

За інформацією наданою Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) листом від 18 травня 2015 року № 062/10/13-5466 щодо зазначеного об'єкту, права комунальної власності територіальної громади міста Києва, Департаментом комунальної власності м. Києва приватизація не здійснювалась (а. с. 129, т. 1).

Відповідно до копії ухвали Гребінківського районного суду Полтавської області від 12 листопада 2007 року визнано мирову угоду у справі № 2-354/07 р. за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_9 про розділ майна, за якою визнано за ОСОБА_5 право власності на групу нежилих приміщень №15 (в літ. А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 загальною площею 55,30 кв.м (а. .с 178, т. 1)

Згідно листа Гребінківського районного суду Полтавської області від 10 лютого 2016 року № 01-10/3-2016 на запит Шевченківського районного суду м. Києва від 26 січня 2016 року, повідомлено, що згідно обліково-статистичних карток на цивільну справу та алфавітних покажчиків по цивільних справах за 2007 рік у Гребінківському районному суді Полтавської області за № 2-354/07 зареєстрована цивільна справа за позовом ВАТ «Лубнигаз» до ОСОБА_15 про стягнення заборгованості. Справи, сторонами у яких виступали ОСОБА_9 та ОСОБА_5 Гребінківським районним судом Полтавської області у 2007 році не розглядалися, відповідна ухвала суду від 12 листопада 2007 року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_9 про розділ майна, судом не виносилась (а. с. 138, т. 1).

Таким чином, суди попередніх інстанцій перевіривши усі обставини у справі, зробили правильний висновок про часткове задоволення позовних вимог про витребування вказаного майна від ОСОБА_4 відповідно до положень ст. ст. 387, 388 ЦК України, оскільки група нежилих приміщень №15 (в літ. А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 загальною площею 55,30 кв.м належить до комунальної власності та вибула з володіння територіальної громади без її волі на підставі ухвали Гребінківського районного суду Полтавської області від 12 листопада 2007 року, якою визнано мирову угоду у справі № 2-354/07 р. за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_9, вказана справа судом не розглядалася, ухвалу від 12 листопада 2007 року Гребінківський районний суд Полтавської області не постановляв, тобто спірне майно вибуло з володіння територіальної громади за документами, які не відповідали дійсності.

Що стосується доводів скаржника про те, що він не знав і не мав ніякої можливості знати про порушене право власності і речові права щодо спірного об'єкту, то вони не заслуговують на увагу суду касаційної інстанції, оскільки судом апеляційної інстанції під час перегляду справи надана належна та обґрунтована оцінка даним доводам.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають підставі для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова