У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Боймиструка С.В., Григоренко М.П.

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу представника ПАТ КБ «Приватбанк» на ухвалу Костопільського районного суду Рівненської області від 01 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства КБ "ПриватБанк", приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 01 серпня 2017 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Зупинено стягнення по виконавчому провадженню ВП № 54230166 до набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства КБ "ПриватБанк", приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

В поданій на ухвалу суду апеляційній скарзі представник ПАТ КБ "ПриватБанк" вказує на її незаконність, оскільки ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Cудом не дотримано вимоги статей 151, 152 ЦПК України та не враховано роз'яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову". Посилається на відсутність обґрунтувань суду щодо того, яким чином невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог, а не наявність належних і переконливих доказів.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами існує спір з приводу стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 35 862,35 грн. Проте, незважаючи на наявний спір між сторонами, приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 вчинено виконавчий напис про стягнення спірної суми коштів на користь банку, а тому суд дійшов до правильного висновку, що не забезпечення позову шляхом зупинення стягнення по виконавчому провадженню ВП № 54230166 до набрання рішенням суду у вказаній справі, може утруднити виконання рішення суду.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом норм матеріального та процесуального права, без зазначення відповідних доказів та обставин, не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи.

Застосовані судом з метою забезпечення позову заборони є тимчасовим запобіжним заходом, що передбачений ЦПК України.

Таким чином, задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд обґрунтовано виходив з обставин справи та положень ст. 151 ЦПК України та прийшов правильного висновку про обґрунтованість заяви позивача.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства КБ "ПриватБанк" відхилити.

Ухвалу Костопільського районного суду Рівненської області від 01 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий : Судді: