Провадження № 2/127/282/17
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 травня 2017 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого-судді Гуменюка К.П.,

секретаря Подоляк М.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-Експлуатаційне Обєднання» про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання,

в с т а н о в и в:

Позивач КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ТОВ «ЖЕО». Свої позовні вимоги мотивувало тим, що є організацією, яка надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, зокрема і відповідачам, які зареєстровані за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1/4А. Отримуючи зазначені послуги, відповідачі, в порушення вимог законодавства по сплаті за отримані послуги такі вимоги не виконують, внаслідок чого станом на 29 червня 2016 року утворилась заборгованість за період з січня 2015 року по червень 2016 року в розмірі 9325,29 грн. Крім того, за час прострочення сплати за послуги позивачем нараховані 709,84 грн. інфляційних витрат та 154,87 грн. 3% річних. В добровільному порядку відповідачі сплатити борг відмовляються. За наведеного просило солідарно стягнути з відповідачів на користь позивача 10190,00 грн. та розмір судового збору.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві. Крім того зазначила, що розмір заборгованості, зокрема за гаряче водопостачання, обрахований з врахуванням кількості осіб зареєстрованих в житловому приміщенні за адресою м. Вінниця, вул. М.Литвиненко-Вольгемут, 48/4А. Розмір заборгованості, так само як і інфляційні витрати та 3% річних порахувати окремо по кожному відповідачеві розрахувати неможливо, а тому і просить стягнути розмір заборгованість з відповідачів солідарно. Одночасно вказала про наявні договірні зобовязання між позивачем та відповідачем ОСОБА_7 Також суду пояснила, що позов про сплату заборгованості предявлено до відповідачів за отримані послуги за адресою АДРЕСА_1 у звязку з тим, що за зазначеною адресою наявний розділ особових рахунків за власниками на кв. № 4 А та кв. № 4 для забезпечення належного обліку.

Відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судових засіданнях позовні вимоги не визнали. В письмових запереченнях від 17 травня 2017 року зазначили, що солідарне стягнення заборгованості неможливе. Також вказали, що позивачем не надано жодного доказу про проживання відповідачів за зазначеною адресою, а адреси з номером квартири 4А взагалі не існує (а. с. 187-213). Відповідачка ОСОБА_3 в запереченнях від 07 листопада 2016 року зазначила, що хоча і зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із дітьми, натомість ніколи не проживала, послуг, щодо яких заявлено вимогу, не отримувала (а. с. 82-83). Відповідач ОСОБА_6 крім того зазначив, що неодноразово звертався із заявами до ТОВ «ЖЕО» про звільнення від сплати комунальних послуг за кількістю зареєстрованих 7 осіб, адже крім власника ОСОБА_6 в квартирі фактично ніхто не проживає. Такі заяви залишені без задоволення. Договір про надання послуг від 10 січня 2009 року укладений між ним та позивачем вважає недійсним. Відповідачка ОСОБА_4 вказала, що за зазначеною адресою лише зареєстрована, натомість фактично проживає по тій самій вулиці в іншому будинку. За наведеного відповідачі просили відмовити у задоволенні позову.

Відповідачка ОСОБА_5 в судове засідання не зявилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча про дату час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, відповідно до положень цивільно-процесуального законодавства.

Представник третьої особи ОСОБА_8, в одному з судових засідань, при вирішенні позову поклалась на думку суду.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Вінниця від 16 грудня 1987 року № 478 дозволено розподіл особових рахунків квартири АДРЕСА_2 на два особистих рахунка для ОСОБА_6 та ОСОБА_9 (а. с. 129).

Відповідно до копії свідоцтва на право власності на житло від 14 квітня 2011 року сер. САБ № 132335 виданого виконкомом Вінницької міської ради, 19/50 частки квартири АДРЕСА_3 належить на праві власності ОСОБА_6 Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», Зазначене свідоцтво містить відмітку про реєстрацію права власності в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 02 червня 2011 року (а. с. 115).

Рішенням Вінницької міської ради від 25 грудня 2015 року № 71, вулиця «Литвиненка» перейменована на «ОСОБА_10 - Вольгемут».

З наведеного вбачається, що відповідач ОСОБА_6, відповідно до положень ЦК України, є власником 19/50 частки квартири АДРЕСА_3. При цьому, відповідно до довідки від 17 серпня 2016 року Департаменту адміністративних послуг ВМР та під час встановлення судом особи відповідача ОСОБА_6 згідно відомостей паспорта громадянина України, останній з 18 червня 1986 року по теперішній час зареєстрований за зазначеною адресою (а. с. 20).

Відповідно до довідки від 17 серпня 2016 року Департаменту адміністративних послуг ВМР та під час встановлення судом особи відповідача ОСОБА_3 згідно відомостей паспорта громадянина України, остання з 13 серпня 2014 року по теперішній час зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 - Вольгемут, 48/4 (а. с. 18). Крім того, відповідачка в судовому засіданні зазначила, що зареєстрована разом із дітьми ОСОБА_11 та ОСОБА_12

З матеріалів справи вбачається та не заперечувалось і відповідачами, що ОСОБА_4 разом із сином ОСОБА_13, також, зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 - Вольгемут, 48/4 з 15 квітня 2011 року, що підтверджується і копією посвідки на постійне проживання (а. с. 41, зворот). Відповідачка ОСОБА_5 з 21 лютого 2014 року, також, зареєстрована за зазначеною адресою, про що позивачем надано витяг з реєстру особових рахунків та підтверджено і власником житлового приміщення ОСОБА_6 в своїй заяві від 10 липня 2015 року до ТОВ «ЖЕО» (а. с. 95).

Отже, ОСОБА_3 разом із малолітніми дітьми ОСОБА_11 та ОСОБА_12, ОСОБА_4 разом із неповнолітнім сином ОСОБА_13 та ОСОБА_5 в період з січня 2015 року по серпень 2016 року (період за який позивач просить стягнути заборгованість за надані послуги) були зареєстровані за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 - Вольгемут, 48/4. При цьому відповідачі зазначили, що не є членами сімї власника житлового приміщення ОСОБА_6

Щодо солідарного стягнення заборгованості з відповідачів суд зазначає наступне.

Відповідно до норм статей 160 та 162 ЖК УРСР, які входять до глави 6 цього Кодексу, яка регулює правовідносини з користування будинками приватного житлового фонду, зокрема з наймачами цих житлових приміщень, членами їх сімей та власником житлового фонду, які виникають на підставі договору найму цього приміщення. При цьому ст. 162 ЖК УРСР регулюється порядок визначення та внесення плати за користування жилим приміщенням, яке належить громадянину на праві приватної власності та право на користування яким мають інші особи, зокрема наймачі та члени їх сімей на підставі договору найму (стаття 759 ЦК України). Отже, відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у даному випадку не є власниками (співвласниками) житлового приміщення, а в розумінні положень ст. 162 ЖК УРСР можуть бути наймачами на підставі договору найму укладеного з власником житлового приміщення. При цьому суд бере до уваги, що солідарну відповідальність, зокрема і по сплаті комунальних послуг, відповідно до положень ст. 64 ЖК УРСР несуть лише повнолітні члени наймача, якими відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не являються. Отже стягнення заборгованості в солідарному порядку не може бути застосоване, зокрема і з підстав того, що у даних правовідносинах солідарне стягнення заборгованості не передбачено. В звязку із наведеним, обовязок по утриманню майна, зокрема і сплата комунальних послуг, нормами законодавства покладається на власника житлового приміщення, тобто відповідача ОСОБА_6 Вказане узгоджується із висновками, які висловив суд касаційної інстанції у подібних правовідносинах в своїй ухвалі від 30 листопада 2016 року (справа № 127/12536/15).

Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості з власника житлового приміщення ОСОБА_6 суд зазначає наступне.

Як зазначалось вище, ОСОБА_2Є є власником 19/50 частки квартири №4 по ОСОБА_10 - Вольгемут, 48 в м. Вінниці, при цьому останнім приватизовано 24,8 кв. м. зазначеного житлового приміщення. Аналогічний розмір житлової зазначений і в копії технічного паспорта на зазначену квартиру, виготовленого станом на 02 лютого 2011 року на час проведення приватизації (а. с. 153-155).

16 січня 2009 року між КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» (виконавець) та ОСОБА_2Є (споживач) укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання № 130004243. Виконавець зобовязався надавати власникові квартири, а також іншим особам, які фактично проживають в ІНФОРМАЦІЯ_5 послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Опалювальна площа визначена в розмірі 23,75 кв. м. Вартість послуг з гарячого водопостачання встановлена в розмірі 42,56 грн. в місяць. Договір містить положення, відповідно до якого у разі зміни тарифу, органи місцевого самоврядування інформують споживача через ЗМІ, без внесення змін в договір. Розрахунковий період становить 1 місяць, споживач вносить плату за послуги до 15 числа місяця наступного за розрахунковим. Споживач зобовязався своєчасно оплачувати послуги за встановленим тарифом. Договір діє протягом одного року, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна з сторін не висловила намір внести в нього зміни або доповнення, договір вважається щорічно пролонгованим на наступний термін. Договір містить підписи та реквізити сторін (а. с. 8, зворот).

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Аналіз норм зазначеного Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачено, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 19, п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Споживач зобов'язаний зокрема і укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Крім того, відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572, власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом та укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору.

Отже, відповідно до наведених норм та положень договору від 16 січня 2009 року про надання послуг, позивач та ОСОБА_6 є виконавцем та споживачем послуг відповідно, адже між сторонами наявні договірні зобовязання.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Помешкання, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. М.Литвиненко - Вольгемут, 48/4 забезпечується послугами централізованого теплопостачання, які надаються КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», що не заперечується сторонами по справі і також підтверджується матеріалами справи, зокрема договором про надання послуг, розрахунком заборгованості та заявами відповідачів з проханням не нараховувати розмір плати за отримані послуги.

Суд не погоджується із твердженням ОСОБА_6 про те, що позов є безпідставним в звязку із тим, що квартири №4А не існує. В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2Є є власником житлового приміщення, зокрема квартири №4, зареєстрований та проживав у зазначеній квартирі в період з січня 2015 року по серпень 2016 року та отримував послуги, які надались позивачем. При чому визначення позивачем квартири під №4 як № 4А є суто технічним питанням, адже зазначена квартира, як ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання, має і іншого співвласника, у звязку із чим на підставі рішення органу місцевого самоврядування проведено розподіл особових рахунків. Твердження ОСОБА_6 про те, що договір про надання послуг від 16 січня 2009 року не є дійсним не знайшло свого підтвердження, адже порядок визнання правочину недійсним передбачено нормами ЦК України, натомість доказів про наявність такої обставини суду не надано. Не погоджується суд і з твердженням ОСОБА_6 про те, що строк дії договору закінчився, адже відповідно до умов останнього, договір є пролонгованим на наступний термін, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна з сторін не висловила намір внести в нього зміни або доповнення. Доказів про вчинення таких дій сторонами суду не надано. Твердження ОСОБА_6 про те, що послуги, які надавались, були не належної якості також не доведені в судовому засіданні, адже п. 19 договору передбачено складання акту-претензії, про що доказів не надано, наразі надання послуг неналежної якості і не є предметом спору.

За наведеного суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_6 отримував послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання як власник житлового приміщення відповідно до умов договору, при цьому за надані послуги наявна заборгованість за період з січня 2015 року по серпень 2016 року, розмір якої слід стягнути саме з власника житлового приміщення ОСОБА_6

Щодо розміру заборгованості, який позивач просить стягнути за надані послуги суд зазначає наступне.

Відповідачі заперечували щодо розміру нарахованої заборгованості з тих підстав, що вони фактично не проживали за адресою своєї реєстрації, при цьому послуги нараховувались по кількості зареєстрованих осіб, а тому заявлений розмір заборгованості не відповідає дійсності. Позивач в свою чергу надав розрахунок заборгованості по централізованому опаленню з розрахунку опалювальної площі 23,75 кв.м., тобто з врахуванням загальної площі в 24,8 кв. м., що належить позивачеві на праві власності за винятком площі балкону в 1,1 м. кв., яка не опалюється (а. с. 5). При цьому сторонами не заперечується, що будинок №48 по вул. М.Литвиненко Вольгемут обладнаний будинковим засобом обліку теплової енергії, а квартира №4 в свою чергу, не обладнана квартирними засобами обліку гарячого водопостачання.

Відповідно до п. 11, 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживач, який не має квартирних засобів обліку, оплачує послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об'єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку.

З наведеного вбачається, що плата за послуги з централізованого опалення залежить від площі опалювального житлового приміщення, яка у даному випадку є незмінною, а тому відповідач ОСОБА_6, як власник житлового приміщення отримав послуги в період з січня 2015 року по серпень 2016 року з централізованого опалення на суму, яка зазначена позивачем, а саме 2195,39 грн.

Розмір плати за централізоване гаряче водопостачання, відповідно до наведених положень, за відсутності квартирного засобу обліку залежить від кількості мешканців квартири. Як зазначалось вище, в квартирі АДРЕСА_4 Вольгемут в м. Вінниця зареєстровано 7 осіб, зокрема відповідачі та троє дітей.

Відповідно до акту від 30 вересня 2016 року № 3017 складеного комісією ТОВ «ЖЕО», ОСОБА_4, ОСОБА_13, та ОСОБА_14 з квітня 2015 року не проживають в ІНФОРМАЦІЯ_6 Вольгемут в м. Вінниця. ОСОБА_3 та її діти ОСОБА_15 та ОСОБА_12 у зазначеній квартирі лише зареєстровані та не проживали. Акт посвідчено сусідами, зокрема мешканцями квартир № 1, 3, 8 із зазначенням паспортних даних останніх (а. с. 65). Матеріали справи містять і інші письмові докази про фактичне проживання зазначених осіб за іншими адресам. Зокрема акт від 14 липня 2016 року (а. с. 78), акт від 23 лютого 2016 року (а. с. 79), акт від 15 червня 2016 року (а. с. 86). З наведеного вбачається, що в період з січня 2015 року по березень 2015 року включно в квартирі АДРЕСА_4 Вольгемут в м. Вінниця разом із відповідачем ОСОБА_6 проживали і ОСОБА_4, ОСОБА_13 та ОСОБА_14О, тобто разом чотири особи.

Як зазначалось вище, з відповідачів по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_14 сума заборгованості не підлягає стягненню у звязку з відсутністю між ними договірних зобовязань з позивачем, а також з тих підстав, що вони відповідно до положень нори ЖК України, не є членами сімї наймача житлового приміщення (які в свою чергу несуть солідарну відповідальність за договором житлового найму за його наявності). При цьому, зазначені відповідачі за обставинами справи у даному випадку самі є наймачами, без оформлення відповідного договору найму житлового приміщення із власником житлового приміщення ОСОБА_6 Натомість, ОСОБА_6, надаючи згоду на проведення реєстрації ОСОБА_4 з її сином та ОСОБА_14 у житловому приміщенні, яке належить йому на праві власності, фактично збільшив на період з січня 2015 року по березень 2015 року включно кількість осіб, які отримують послугу з гарячого водопостачання. При цьому, ОСОБА_6 був обізнаний про те, що договором від 16 січня 2009 року, послуги надаються і особам, які фактично проживають в квартирі, а тому за зазначений період (січень-березень 2015 року) послугу з гарячого водопостачання, на переконання суду, отримувало чотири особи: ОСОБА_16, ОСОБА_4, ОСОБА_13 та ОСОБА_14, натомість обовязок по сплаті за отримані послуги за договором від 16 січня 2009 року покладається на власника житлового приміщення.

Визначаючись із розміром заборгованості за отримані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання суд виходить з наступного.

Відповідно до оборотної відомості по квартирі АДРЕСА_4 Вольгемут в м. Вінниця (а. с. 6), в період з січня по березень 2015 року за послуги гарячого водопостачання нараховано 72,17 грн. щомісячно з врахуванням того, що послугу споживало 7 осіб. Отже на одну особу за надану послугу нараховано 10,31 грн. (72.17 :7=10,31). Як зазначалось вище, судом встановлено, що у зазначений період в квартирі проживало лише 4 особи. Отже за кожен місяць останні отримали послуги з гарячого водопостачання на суму 41,54 грн. щомісячно, а за три місяці з січня по березень 2015 року відповідно 124, 62 грн. В подальшому, з квітня 2015 року по серпень 2016 року, відповідачами доведено, та встановлено письмовими доказами, що ОСОБА_6 проживав один, а відповідно і вартість послуги слід обраховувати з врахуванням цієї обставини. Загалом, по квартирі №4, з врахуванням вищенаведеного (кількості проживаючих осіб), позивачем, за період з січня 2015 року по серпень 2016 року надано послугу з гарячого водопостачання на загальну суму 1569,82 грн. З врахуванням отриманих послуг по централізованому опаленню, позивачем надано послуги, вартість якої становить 3765,21 грн. (1569,82+2195,39). Відповідачем ОСОБА_6 за період з січня 2015 року по серпень 2016 року за надані послуги сплачено 3212,32 грн. Отже з відповідача ОСОБА_6 на користь позивача слід стягнути 552,89 грн. (3765,21 грн. - 3212,32 грн.).

Відповідно до ч. 2 ст.. 652 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку 3% річних становлять суму 154,87 грн., а сума втрат від інфляції 709,84 грн. (а. с. 7). Натомість такий розрахунок здійснено позивачем з врахуванням того, що послугу отримувало 7 осіб та без врахування проведених оплат відповідачем ОСОБА_6 за отримані послуги в серпні, вересні, грудні 2015 року та січні, березні, квітні, червні 2016 року, що в свою чергу не відповідає дійсності фактичним обставинам справи. Іншого розрахунку позивачем не надано, а тому суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині у звязку з його недоведеністю.

Підсумовуючи наведене суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача ОСОБА_6, як власника житлового приміщення за адресою квартирі АДРЕСА_5 Вольгемут в м. Вінниця на користь позивача слід стягнути заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з січня 2015 року по серпень 2016 року включно в розмірі 552,89 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_6 слід стягнути на користь позивача понесені останнім судові витрати у вигляді сплаченого судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 74, 69 грн. При цьому суд враховує, що в своїх письмових запереченнях від 17 травня 2017 року ОСОБА_6 вказував, що є інвалідом ІІ групи, натомість доказів про наявність такої обставини суду не надав.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 625 ЦК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги, Правилами користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213-215, 218 ЦПК України суд,

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання в розмірі 552 (пятсот пятдесят дві) грн. 89 коп.

В решті вимог позовної заяви відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» судовий збір в розмірі 74 (сімдесят чотири) грн. 69 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Вінницького міського суду

Вінницької області ОСОБА_17