РІШЕННЯ

іменем України

07 вересня 2017 року , Сватівський районний суд

Луганської області

У складі головуючого судді Половинки В.О.

при секретарі Фурсової Н.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні зала суду міста Сватове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування,

встановив:

Позивач звернулася з позовом до суду, в якому просить встановити факт володіння ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2 1/3 частиною квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 кожним та визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на 1/3 частку квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтуванні позову позивач зазначила, що 11 березня 2016 року померла мати позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на час смерті була внутрішньо переміщеною особою та проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. При житті, а саме 30.07.1990р. померла залишила заповіт, відповідно до якого належну їй на праві власності квартиру за адресою АДРЕСА_2 заповіла ОСОБА_1. Після смерті ОСОБА_3 залишилось майно, а саме 1/3 частина квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Через це до позивачки звернувся відповідач її чоловік ОСОБА_2, який заявив, що він також проживав разом та доглядав і здійснював поховання ОСОБА_3, таким чином претендує на спадщину. До нотаріуса із заявою про прийняття спадщини він не звертався, або позивачу про такі обставини не відомо. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 540/02-14 від 18.07.2017р. державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_4 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частину квартири, оскільки згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 57242391 від 13.04.2016р. право власності на зазначену квартиру зареєстровано по 1/1 частці за кожним, тобто частки у спільній сумісній власності не виділені. Під час життя в м. Луганську, позивач, відповідач та мати позивача ОСОБА_3 проживали у спірній квартирі і володіли фактично по 1/3 частці кожний. Але під час здійснення реєстрації права власності цей факт було залишено поза увагою, та визначено вид спільної власності «спільна сумісна», що тепер позбавляє права вступити в спадкові права, та це неможливо усунути без звернення до суду.

Позивач та її представник ОСОБА_5 в судове засідання не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, на задоволені позову наполягають.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає в повному обсязі.

Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши надані письмові докази, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкуванняпідлягає задоволенню, враховуюче наступне.

Згідно до копії свідоцтва про смерть, вбачається, що 11 березня 2016 року померла мати позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на час смерті була внутрішньо переміщеною особою та проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.(а.с.19)

Відповідно до копії заповіту, вбачається, що 30.07.1990 р. мати позивача ОСОБА_3 залишила заповіт, відповідно до якого належну їй на праві власності квартиру за адресою АДРЕСА_2 заповіла ОСОБА_1. (а.с.43)

Після смерті ОСОБА_3 залишилось майно, а саме 1/3 частина квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 540/02-14 від 18.07.2017р. державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_4 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частину квартири, оскільки згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 57242391 від 13.04.2016р. право власності на зазначену квартиру зареєстровано по 1/1 частці за кожним, тобто частки у спільній сумісній власності не виділені. (а.с.4)

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

За змістом ст. 392 ЦК України належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку.

Згідно ст.ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Отже ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3

Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Таким чином, наведені обставини та докази свідчать про те, що є всі підстави для визнання за позивачем права власності у порядку спадкування. Крім того відповідач в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.

6, 11, 15, 60, 174, 209, 213-215, 218 ЦПК України ст.ст. 328, 1258, 1268 ЦК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Встановити факт володіння ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2 1/3 частиною квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 кожним.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на 1/3 частку квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга в апеляційний суд Луганської області через Сватівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Сватівського

районного суду ОСОБА_6