Справа № 355/382/17 Головуючий у І інстанції Коваленко К. В.
Провадження № 22-ц/780/3933/17 Доповідач у 2 інстанції Гуль В. В.
Категорія 54 19.09.2017
УХВАЛА

Іменем України

19 вересня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Гуля В.В.,

суддів: Голуб С.А., Приходька К.П.,

при секретарі: Тимошевській С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лук`янівське» на рішення Баришівського районного суду Київської області від 13 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лук`янівське» про стягнення компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки у виплаті заробітної плати та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, який мотивує тим, що 16 січня 2017 року його було звільнено з посади охоронця СТОВ «Лук'янівське» на підставі п.1 ст. 36 Кодексу законів про працю України. Ні в день звільнення, ні пізніше з позивачем не було проведено розрахунку, як передбачено ст.116 КЗпП України. Розрахунок було проведено лише після звернення позивача до суду.

Тому просив суд стягнути з відповідача компенсацію заборгованості середнього заробітку за час затримки у виплаті заробітної плати в розмірі 11 654 (одинадцять тисяч шістсот п'ятдесят чотири) грн. 50 коп. та моральну шкоду в сумі 10000 грн., а також судовий збір.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 13 червня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лук'янівське», що знаходиться за адресою: Київська область, Баришівський район, с. Лук'янівка, вул. Кирпоноса, будинок 1 () на користь ОСОБА_2, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) середній заробіток за весь час затримки розрахунку у розмірі 11 654 (одинадцять тисяч шістсот п'ятдесят чотири) грн. 50 коп..

Стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лук'янівське», що знаходиться за адресою: Київська область, Баришівський район, с. Лук'янівка, вул. Кирпоноса, будинок 1 () на користь ОСОБА_2, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) моральну шкоду у розмірі 3000 (три тисячі) грн.

Стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лук'янівське», що знаходиться за адресою: Київська область, Баришівський район, с. Лук'янівка, вул. Кирпоноса, будинок 1 () на користь ОСОБА_2, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) понесені судові витрати в сумі 1600 грн..

Всього стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лук'янівське», що знаходиться за адресою: Київська область, Баришівський район, с. Лук'янівка, вул. Кирпоноса, будинок 1 () на користь ОСОБА_2, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) 16 254(шістнадцять тисяч двісті п'ятдесят чотири) грн 50 коп.

В апеляційній скарзі у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права відповідач просить рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку змінити. В частині стягнення моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом № 10-к 16 січня 2017 року по СТзОВ „Лу'янівське", на підставі заяви від 29.12.2016 року, ОСОБА_2, було звільнено з посади охоронця відповідно до п.1 ст. 36 Кодексу законів про працю України.

В день звільнення, так як позивач працював в ніч з 15.01.2017 року по ранок 16.01.2017 року, що підтверджуєтьсятабелем обліку робочого часу за січень 2017 року, після роботи позивач звертався до керівництва відповідача, проте у видачі трудової книжки та розрахунку йому було відмовлено.

Виплата заборгованості із заробітної плати у розмірі 6 142,11 грн. була здійснена відповідачем 21 квітня 2017 року, таким чином відповідач, СТОВ «Лук'янівське» затримало виплату належної позивачу заробітної плати на 65 робочих днів.

Відповідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100 середньоденна заробітна плата позивача складає: 179,30 грн. (3586 грн. х 3 / 60).

Загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку складає 11 654,50 грн. (179,30 грн. х 65 робочих днів).

Встановивши вказані обставини, суд вважав, що вимога про стягнення з відповідача компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки у виплаті заробітної плати підлягає до задоволення.

Задовольняючи частково вимогу про стягнення моральної шкоди, суд виходив з того, що мотивуючи заподіяння моральної шкоди позивач зазначав, що 8 лютого 2017 року, тобто в той час коли відповідач незаконно утримував виплату коштів позивача, у нього народилась дитина, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії І-ОК №347357 від 17.02.2017 р.. В зв'язку з цим, у позивача з'явились нові витрати але, він як голова сім'ї не мав змоги самостійно забезпечити дружину та дитину необхідними ліками, засобами першої необхідності тощо під час їхнього перебування у пологовому будинку. Позивач був змушений систематично звертатись до керівництва СТОВ «Лук'янівське» та просити розрахунку, проте до звернення позивача за захистом своїх прав до суду, його права зухвало ігнорувались.

Таким чином суд вважав, що відповідач, своїми діями заподіяв позивачу моральних страждань, дії відповідача змусили позивача витрачати додаткові зусилля для поновлення своїх прав, забезпечення родини і визначив розмір моральної шкоди в 3000 грн.

Такий висновок суду відповидає обставинам справи та вимогам закону виходячи з насутпного.

Відповідач вважає дане рішення незаконним, необгрунтованим та таким, що підлягає зміні, посилаючись на те, що судом було невірно застосовано норми ч.1 ст. 116 КЗпП України. Так, в поданій апеляційній скарзі відповідач стверджував, що середній заробіток за весь час затримки розрахунку у виплаті заробітної плати повинен розраховуватись з 14 березня 2017 року та становити 4 841,10 грн., оскільки позивач звернувся до ТОВ «Лукянівське» з вимогою про виплату заробітної плати 13 березня 2017 року.

Однак, такі доводи відповідача не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Проте, всупереч нормам вищевказаної статті, заробітня плата позивачу в день звільнення виплачена не була, а після пред'явлення позивачем 13 березня 2017 року вимоги про здійснення розрахунку по заробітній платі, виплата заборгованості із заробітної плати у розмірі 6 142,11 грн. була здійснена відповідачем лише 21 квітня 2017 року.

Таким чином відповідач, СТОВ «Лукянівське», затримав виплату належної позивачу заробітної плати на 65 робочих днів.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, його середній заробіток.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в ч. 1 ст. 116 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Таким чином, обов'язковою умовою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільнення є вина власника у несвоєчасному розрахунку звільненого працівника.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Посилання відповідача на відсутність їхньої вини у невчасному розрахунку з працівником при звільненні, не грунтуються на вимогах закону, що жодним належним та допустимим доказом не підтверджено. Крім того у відповідача не було жодних перешкод направити невиплачену заробітну плату працівнику, в тому числі поштовим переказом.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог виходячи з положень статей 116, 117 КЗпП України, які передбачають настання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні.

Отже, суд першої інстанції при вирішені спору в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, вірно дав оцінку доказам та вірно застосував норми матеріального права.

Щодо посилань відповідача на невірне застосування судом першої інстанції норм ст. 237-1 КЗпП України слід зазначити наступне.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, коли порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами та доповненнями) зазначив, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодувати моральну (немайнову) шкоду покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні правомірно встановив, що в даному випадку маються порушення саме трудових прав позивача, та дані правовідносини регулюються саме даною нормою закону, а тому прийнявши до уваги подані позивачем докази на підтвердження заподіяння моральної шкоди, частково задовольнив позов в цій частині.

В частині встановленого судом розміру моральної шкоди рішення суду не оскаржується.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тому, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лук`янівське» відхилити.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 13 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді