Номер провадження: 22-ц/785/1409/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів: Артеменка І.А.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Томашевській К.В.,

за участю: представника позивача ДП ТОВ «Емералд» Фірма Емералд Моторс» - ОСОБА_3 та представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 10 жовтня 2016 року за позовом Дочірнього підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Емералд» Фірма «Емералд Моторс» до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

21 березня 2016 року ДП ТОВ «Емералд» Фірма «Емералд Моторс» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів.

Посилаючись на те, що наказом №04-К від 28.01.2011 року ОСОБА_4 прийнято на роботу до підприємства позивача на посаду керівника відділу продажу автомобілів з 01.02.2011 року.

Представник позивача вказує, що в період з 24.10.2014 року по 10.11.2014 року відповідачкою самовільно і без правових підстав були взяті із сейфу ДП Фірма «Емералд» грошові кошти у сумі 738 270 гривень.

Зазначені грошові кошти, ОСОБА_4 зобов'язалась повернути в строк до 15.01.2015 року, на підтвердження чого склала письмову розписку від 13.01.2015 pоку.

Однак до теперішнього часу ОСОБА_4 вказані грошові кошти не повернула, у звязку з чим, позивач звернувся до суду із відповідним позовом та просив його задовольнити у повному обсязі з наведених у ньому правових підстав.

У судове засідання сторони по справі не зявились, представник відповідача надав заяву в якій вказав, що проти позову заперечує, просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 10 жовтня 2016 року позов задовоелно у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання апеляційної інстанції відповідач по справі ОСОБА_4 не з'явилась, але про розгляд справи вона сповіщалась належним чином, крім того її інтереси представляє довірена особа, тому відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України неявка відповідача у судове засідання не перешкоджає подальшому розглядові справи та її доступі до апеляційного суду.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 та заперечення на апеляцію представника позивача ДП ТОВ «Емералд» Фірма «Емералд Моторс» - ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи позовні вимоги ДП ТОВ «Емералд» фірма «Емералд Моторс» суд першої інстанції виходив з положень статей 612, 625, 1212 ЦК України, тобто кошти відповідачка отримала без достатньої правової підстави.

Колегія не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що наказом генерального директора Дочірнього підприємства Фірми «Емералд Моторс» № 04-К від 28.01.2011 року ОСОБА_4 було прийнято на посаду начальника відділу продажу автомобілів з 01.02.2011 року, з випробувальним терміном два місяці та окладом згідно штатного розпису.

В період з 20.10.2014 року по 10.11.2014 року ОСОБА_4 самовільно, без відома генерального директора ДП ТОВ «Емералд» Фірма «Емералд Моторс», було взято грошові кошти у розмірі 738 270 гривень із сейфу. Свою вину ОСОБА_4 визнала, незаконність дій усвідомила. Зобовязалась повернути вказану суму протягом доби, до 15.01.2015 року.

Даний факт підтверджується копією розписки від 13.01.2015 року, яка наявна в матеріалах справи.

Однак до теперішнього часу відповідачка своє зобовязання щодо повернення грошей не виконала.

Задовольняючи позовні вимоги ДП ТОВ «Емералд» фірма «Емералд Моторс» суд першої інстанції помилково застосував норми ЦК України, так як у даному випадку підлягають застосуванню норми трудового законодавства, на підставі того, що привласнення коштів ОСОБА_6 сталося під час виконання нею службових обовязків з порушенням посадової інструкції.

Відповідно до розділу 1 Інформаційного листа вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю» Загальні правила щодо матеріальної відповідальності працівників визначаються главою IX Кодексу законів про працю України (далі КЗпП), Положенням про матеріальну відповідальність робочих і службовців за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації, затвердженим Указом Президії Верховної Ради СРСР від 13 липня 1976 року № 4204-IX (далі Положення про матеріальну відповідальність робочих і службовців за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації). Зазначені норми матеріального права визначають як підстави й умови покладення матеріальної відповідальності на працівників, так і розмір такої матеріальної відповідальності.

Під час розгляду справ про матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю, застосовуються також інші нормативно-правові акти, які визначають або розяснюють порядок застосування деяких положень глави ІХ КЗпП, зокрема: Закон України від 6 червня 1995 року № 217/95-ВР «Про визначення розміру збитків, завданих підприємству, установі, організації, знищенням (псуванням), недостачею або втратою дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння та валютних цінностей».

Відповідно до п. 8 зазначеного вище інформаційного листа Згідно з трудовим законодавством працівника не можна притягнути до повної матеріальної відповідальності у випадках, не передбачених статтею 134 КЗпП України.

Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей (пункт 1 частини першої статті 134 КЗпП).

Зі змісту пункту 1 частини першої статті 134 КЗпП за шкоду, заподіяну працівником іншому майну підприємства, установи, організації, яким він користується в процесі праці, працівник нестиме матеріальну відповідальність на загальних підставах.

Проте виносячи рішення суд першої інстанції помилково посилається на ст. 1212-1214 ЦК України, при цьому судом не було взято до уваги, що зобовязання з повернення потерпілому майна, передбачене статтями 1212-1214 ЦК України, застосовується уразі наявності між сторонами спору в зобовязаннях у звязку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що під час винесення рішення суд першої інстанції не звернув уваги, що позивач звернувся до суду за захистом свого посилаючись не на ті норми права, так як у даному випадку підлягають застосуванні норми трудового законодавства, враховуючи ту обставину, що ОСОБА_4 заволоділа коштами позивача використовуючи свої службові повноваження.

Враховуючи, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам, що зібрані по справі, вимогам матеріального права, судова колегія скасовує рішення суду першої інстанції, ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позову ДП ТОВ «Емералд» фірма «Емералд Моторс».

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити частково, рішення Київського районного суду м.Одеси від 10 жовтня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Дочірнього підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Емералд» Фірма «Емералд Моторс» до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштіввідмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, однак воно може бути оскаржене у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

ОСОБА_7

ОСОБА_2