АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 638/6254/17 Головуючий суддя І інстанції Подус Г. С.
Провадження № 22-ц/790/4564/17 Суддя доповідач Карімова Л. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: Пилипчук Н.П.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря Баранкової В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 07 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, ОСОБА_6 про визнання довіреності недійсною,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсною посвідчену 26 грудня 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. за реєстровим №3454 довіреність, видану на ім'я ОСОБА_4, посилаючись на те, що цю довіреність він не підписував.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 22 травня 2017 року відкрито провадження у вказаній справі.

24 травня 2017 року від ОСОБА_3 до суду надійшла заява про забезпечення позову, з посиланням на те, що відповідач ОСОБА_4 продав від його імені майно на підставі оспорюваної довіреності, і при цьому у нього (позивача) є підстави стверджувати, що нові власники мають намір надалі продавати вказане майно, що позбавить його на належне виконання рішення суду та повернення належного йому майна, внаслідок чого його права не будуть захищені. Просив заборонити відчуження нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1; квартири АДРЕСА_2; квартири АДРЕСА_3, що зареєстровані на праві власності за ОСОБА_6

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 07 червня 2017 року відмовлено в задоволені заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати цю ухвалу та постановити нову, якою задовольнити його заяву про забезпечення позову.

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що нерухоме майно, щодо якого він просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження, було продано відповідачем на підставі оспорюваної довіреності.

Перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України виділені матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не надано доказів, що невжиття заходів забезпечення позову зробить неможливим захист прав та інтересів позивача та утруднить виконання можливого рішення суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону і підтверджується виділеними матеріалами, наданими до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними з заявленими позивачем вимогами.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У п. 6 цієї постанови зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається з договору купівлі-продажу від 24 січня 2017 року однокімнатна квартира АДРЕСА_1; належить на праві власності ОСОБА_6

Відповідно до договору купівлі-продажу від 25 січня 2017 року однокімнатна квартира АДРЕСА_3 належить на праві власності ОСОБА_6

Відповідно до договору купівлі-продажу від 25 січня 2017 року однокімнатна квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_6

Позивачем не надано належних та допустимих доказів про наміри ОСОБА_6 відчужити вищевказане майно.

Крім того, забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_6, який не залучений до участі у справі, відчуження вказаних квартир порушуватиме його право власності на вказане нерухоме майно.

Суд першої інстанції, враховуючи вищевказані обставини та вимоги процесуального закону щодо адекватності вимог позову заходам забезпечення позову майнового характеру, надав належну оцінку доводів позивача, та дійшов обгрунтованого висновку щодо відсутності необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням того, вжиття судом першої інстанції заходів забезпечення позову відповідно до ч.3 ст. 152 ЦПК України порушуватиме права третьої особи.

В апеляційній скарзі не наведені докази того, що не застосування судом забезпечення позову може призвести до будь-яких незворотних негативних наслідків для позивача.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в апеляційному суді та не спростовують висновків районного суду. Ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням вимог закону, що у відповідності до вимог п. 1 ч.1 ст. 312 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали районного суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч. 2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, ст.ст. 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 07 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий:

Судді: