Справа № 570/1503/16-ц
Номер провадження 2/570/112/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2017 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

головуючого судді Таргоній М.В.

з участю секретаря Соломицька Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2про визнання майна особистою приватною власністю, -

в с т а н о в и в :

В обгрунтування пред'явлених вимог позивач покликається на те, що земельна ділянка площею 0,0691 гектара, що розташована на території Білокриницької сільської ради Рівненського району Рівненської області, кадастровий номер :02:005:1073 та обєкт незавершеного будівництва житлового будинку садибного типу № 22 по вулиці Гетьмана Сагайдачного в с. Колоденка готовністю 65% - є її особистою приватною власністю, оскільки вона придбала вказану земельну ділянку та здійснила будівництво за особисті кошти в період окремого проживання з фактичним припиненням шлюбних відносин із відповідачем. Відповідач не приймав участі в будівництві житлового будинку ні коштами, ні спільною працею.

В судове засідання позивач та її представник - адвокатОСОБА_3 не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Подано заяву про розгляд справи у їх відсутності, пред'явлені вимоги підтримали, просили задовольнити позов.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, та відповідно до ст. 74 ЦПК України. Подано до суду заяву про розгляд справи за відсутності відповідача. Вказано у заяві про визнання позову, заперечень проти позову не подано (а.с. 43).

З'ясувавши обставини, дослідивши докази, суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення.

Матеріалами справи встановлено, що 30 серпня2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб (а.с.8).

06 грудня 2013 року на підставі договору купівлі - продажу (реєстр. № 3181) ОСОБА_1 придбала земельну ділянку кадастровий номер :02:005:1073, площею 0,0691 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в с. Колоденка Рівненського району Рівненської області. Відповідно п.п. 3, 4 вказаного договору вартість земельної ділянки склала 38 тис. 938 грн. (а.с.10). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 16.12.2013 р. на ім'я ОСОБА_1 зареєстровано право власності (реєстр. № 46) на вказану земельну ділянку (а.с.9).

Протягом 2014 року на вказаній земельній ділянці (кадастровий номер :02:005:1073) ОСОБА_1 розпочала будівництво житлового будинку. 20.02.2014 р. інспекцією державного архітектурного-будівельного контролю у Рівненській області зареєстроване Повідомлення про початок виконання будівельних робіт серії РВ № 42 (а.с. 15). Відділом містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Рівненської районної державної адміністрації ОСОБА_1 видано будівельний паспорт (а.с. 14).

Згідно даних технічного паспорта на об'єкт незавершеного будівництва, виготовленого 05.10.2015 р. КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації», готовність незавершеного будівництва житлового будинку за згаданою адресою по вул. Гетьмана Сагайдачного, 22 в с. Колоденка Рівненського району Рівненської області, - становить 65 % (а.с. 11-12). Згідно висновку про вартість майна, його ринкова вартість - 162 тис. грн.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 20.01.2016 № 51854192, - на ім'я ОСОБА_1 12.01.2016 р. зареєстровано право власності (реєстр. № 12965669) на незавершене будівництво, об'єкт житлової нерухомості, що знаходиться адресою: вул. Гетьмана Сагайдачного, 22 в с. Колоденка Рівненського району Рівненської області (а.с. 16).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об'єкт нерухомого майна» (ч. 1 ст. 181, п. 6 ч.1 ст. 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об'єкт незавершеного будівництва» (ст. 331), «об'єкт будівництва» (статті 876, 877, 879-881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об'єкт будівництва (об'єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб'єктивних майнових, а також зобов'язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб'єктивних цивільних прав стосовно об'єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок суд має право здійснити поділ об'єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об'єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об'єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. При цьому суд може визнати право на частину об'єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року по справі № 6-47цс16.

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:

1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності;

2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. (постанова ВСУ № 6-612цс15).

Як вже зазначалося, згідно п. 3 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року - не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування: набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Зазначену в обгрунтування пред'явлених вимог обставину про придбання ОСОБА_1 вказаної земельної ділянки та здійснення будівництва житлового будинку на вказаній земельній ділянці за кошти, подаровані їй (ОСОБА_1В.) її батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_5, відповідач ОСОБА_2 не спростовував, під сумнів не ставив, та подавши письмову заяву щодо пред'явленого позову, - фактично визнав таку обставину.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Суд вважає доведеною обставину щодо придбання ОСОБА_1 вказаної земельної ділянки та здійснення будівництва житлового будинку на такій земельній ділянці за кошти, подаровані їй (ОСОБА_1В.) її батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_5, оскільки така обставина визнана сторонами, в т.ч. відповідачем, під сумнів не ставилася, не заперечувалася та не спростовувалася. Із урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що майно (зазначені земельна ділянка та незавершене будівництво) набуте ОСОБА_1 за час шлюбу за кошти, які належали їй особисто, а тому є її (ОСОБА_1В.) особистою приватною власністю.

Керуючись ст. 3, 4, 10-11, 60-61, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 15, 317, 319, 321, 328, 331 ЦК України, ст.ст. 57, 60 СК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на:

- земельну ділянку кадастровий номер :02:005:1073, площею 0,0691 га, з цільовим призначеням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в с. Колоденка Рівненського району Рівненської області;

- незавершене будівництво, об'єкт житлової нерухомості, що знаходиться по вул. Гетьмана Сагайдачного, буд. 22 в с. Колоденка Рівненського району Рівненської області, розташованого на земельній ділянці кадастровий номер :02:005:1073.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Таргоній М.В.