Справа № 307/486/17
Провадження № 2/307/604/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2017 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Тиводар В.І.

з участю: позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася в суд із позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання їхньої доньки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 850 грв. щомісячно, до досягнення нею повноліття. Посилається на те, що вони проживають окремо. Вона самостійно матеріально забезпечує доньку та створює їй належні умови для розвитку, так як відповідач самоусунувся від виховання та утримання дитини, хоча інших дітей у нього на утриманні не має та з нього не здійснюються стягнення по виконавчим документах.

Відповідач у судовому засіданні позов визнав.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка перебуває на утриманні позивачки. Це стверджено свідоцтвом про народження дитини, довідкою Буштинської селищної ради та актом обстеження матеріально-побутових умов від 13.02.2017 р., з якого вбачається, що позивачка разом з двома дітьми від першого шлюбу та донькою від другого шлюбу проживає у будинку матері, власного будинку та земельної ділянки не має. З серпня 2016 року сторони проживають окремо. На даний час позивачка перебуває у декретній відпустці.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повнолітнього віку.

Статтею 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" звернуто увагу суддів на те, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. У разі виїзду одного з батьків на постійне проживання в державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу, аліменти стягуються відповідно до вимог частин 5 - 7 ст. 181 СК. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21.04.1999 р. N 606-XIV "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Порядок стягнення аліментів визначено у ст. 74 Закону "Про виконавче провадження", а також у статтях 194 - 197, 274 СК.

Зважаючи на вказані вимоги закону аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі визначальним при визначенні способу стягнення аліментів є те чи платник аліментів має постійний, стабільний заробіток (дохід) чи навпаки такий його дохід є нерегулярним, мінливим, частина такого виплачується в натурі, тощо.

Як вбачається із матеріалів справи та сторонами не оспорюється, що відповідач на час розгляду справи офіційно не працює та постійного (сталого) доходу не має.

При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивачки, яка сама виховує трьох малолітніх дітей, перебуває у декретній відпустці, відсутність у відповідача інших аліментних зобов'язань та відсутність істотних причин, які б перешкоджали йому працювати та заробляти кошти.

Тому суд вважає, що відповідач, як молодий, працездатний чоловік, який має можливість працювати за кордоном, у змозі заробити суму, яка дасть йому можливість сплачувати на утримання своєї малолітньої доньки 850 гривень у місяць.

У відповідності ст. 88 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 209, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 180, 184 СК України, ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", Конвенцією ООН про права дітей від 20.11.1989 року суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти на утримання доньки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі вісімсот пятдесят гривень щомісячно починаючи з 17.02.2017 року і до її повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 до спеціального фонду Державного бюджету України шістсот сорок гривень судових витрат.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд Закарпатської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: Гримут В.І.