АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/1091/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/789/17/17 Доповідач - Сташків Б.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2017 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Сташківа Б.І.

суддів - Хома М. В., Костів О. З.,

За участю секретаря ОСОБА_1

та сторін ОСОБА_2 її представника ОСОБА_3, ОСОБА_4 його представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 10 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дітей ,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач просила визначити місце проживання дітей разом з нею за адресою: м.Тернопіль, вул.Чернівецька 53/115.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 10 жовтня 2016 року позов задоволено.

Визначено місце проживання дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю дітей ОСОБА_2 в м.Тернополі по вул.Чернівецькій 53/115.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 1157,52 гривень судового збору, сплаченого при зверненні до суду.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким визначити місце проживання дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком дітей - ОСОБА_4 Зокрема апелянт, посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права, а також не врахування усіх фактичних обставин справи, що мають значення для справи та невідповідності висновків суду обставинам справи.

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 підтримали подану апеляційну скаргу з мотивів викладених в ній та просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 проти поданої апеляційної скарги заперечили, просили її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення .

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно ч.2 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Так, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що діти від народження проживали та виховуються матір'ю та саме з нею створена у дітей найбільш сприятлива для виховання та розвитку зона життєвого комфорту, а тому визначив місце проживання дітей з матір'ю за адресою: вул. Чернівецька 53/115 м.Тернопіль(за місцем реєстрації дітей).

Однак, колегія суддів не зовсім погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Встановлено, що 17 грудня 2015 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області розірвано шлюб між сторонами спору, котрий був зареєстрований 23 лютого 2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 159.

Від даного шлюбу у сторін є двоє дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, які від народження проживали з позивачем, та зареєстровані за адресою: м.Тернопіль, вул Чернівецька 53/115.

У своїх висновках суд першої інстанції посилається на те, що відповідно до актів обстеження умов проживання в квартирі по вул Чернівецькій 53/115 м. Тернопіль для дітей сторін спору створені усі умови для їх розвитку та проживання.

Проте, судом не взято до уваги та не досліджено ряд важливих обставин, що мають значення для повного та об'єктивного вирішення справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно довідки ТОВ Добродій ЛТД від 23 листопада 20115 року малолітні діти зареєстровані та проживають за місцем реєстрації батька ОСОБА_4 за адресою: м.Тернопіль, вул Чернівецька 53/115. В даній квартирі без реєстрації., також проживає їхня мати ОСОБА_2

Відповідно до ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

У свою чергу, ч. 2 ст. 161 СК України чітко визначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

На рівні національного законодавства встановлено перелік обставин, за наявності яких малолітню дитину не можуть передати для проживання разом з матір'ю. Такими є: відсутність у матері самостійного доходу; зловживання матір'ю спиртними напоями або наркотичними речовинами; аморальна поведінка матері, яка може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Окрім того, як встановлено судом, власником квартири за адресою: м.Тернопіль, вул. Чернівецька 53/115, є батько дітей ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 04 лютого 2008 року. Відповідно до якого, право власності на квартиру набуте ОСОБА_4 26 грудня 2007 року, тобто до укладання шлюбу з позивачкою і належить йому на праві приватної власності (а.с.38).

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Разом з тим, при визначенні місця проживання дитини у разі окремого проживання батьків застосовується принцип забезпечення якнайкращих інтересів дитини. Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував позитивні зобовязання держави щодо забезпечення вказаних інтересів в аспекті дотримання ст. 8 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод та вказував, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови. По-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її звязків з сімєю, крім випадків, коли сімя виявляється особливо непридатною або неблагонадійною. По-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним («Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulinger and Shuruk v. Switzerland) від 08.01.2009 р., заява №41615/07; «Мамчур проти України» (Mamchur v. Ukraine) від 16.07.2015 р., заява №10383/09).

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, матір дітей ОСОБА_2 зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.4).

У судовому засіданні позивач зазначала, що на її думку спір зараз фактично за квартиру, а не за визначення місця проживання дітей. Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було запропоновано для позивача мирову угоду,яка одним із пунктів передбачала за можливе надати у власність дітям інше житло, де б позивач могла б з ними проживати. У зв'язку з цим справа не одноразово відкладалася для врегулювання питання, щодо погодження мирової угоди, що свідчить про те, що відповідач бажав врегулювати даний конфлікт мирним шляхом, однак позивач не погодилася на умови мирової угоди та не бажала іти на компроміси.

Виходячи із рішення Тернопільського міськрайонного суду від 17 грудня 2015 року про розірвання шлюбу, питання щодо визначення місця проживання дітей не вирішувалося, а тому місцем проживання дітей вважається місце, де вони зареєстровані.

У своїй апеляційній скарзі та доповненнях до неї ОСОБА_4 не заперечує проти проживання дітей у його квартирі, однак зазначає, що не може належним чином користуватися нею та змушений проживати у орендованому житлі, так як стверджує, що позивачка не допускає його до його ж помешкання. Про агресивне ставлення ОСОБА_2 щодо нього, апелянт посилається про факт нанесення йому тілесних ушкоджень у червні 2016 року, внаслідок чого він змушений був перебувати на лікуванні.

Окрім того, апелянт додатково зазначає, що переніс важку хворобу ( пухлину головного мозку), яку йому діагностували 07 січня 2016 року та відповідно проведена нейрохірургічна операція 18 січня 2016 року. Після цього 03 лютого 2016 року ОСОБА_4 знову звернувся в лікарню, де йому діагностували обширний глибокий венозний тромбоз та проведено відповідне інтенсивне лікування.

Що стосується вимог апелянта про визначення місця проживання з ним, то суд вважає їх безпідставними, оскільки мати належним чином справляється з вихованням дітей, не заперечує щодо спілкування дітей з батьком, характеризується позитивно, а тому мотивів, які б свідчили про необхідність визначення проживання дітей із кимось із батьків відсутні.

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 немає, оскільки місце проживання дітей, яка вказується позивачкою у її позовних вимогах, вже врегульоване до закладеного позову. Діти зареєстровані і постійно проживають у квартирі за адресою по вул Чернівецька 53/115 м. Тернопіль, власником якої є відповідач. ОСОБА_2 не ставить питання, і в судовому засіданні не довела наявність в неї іншого жилого приміщення, де б дітям були створені кращі житлово-побутові умови для їх проживання. Позивачка не є власником квартири де наданий час зареєстровані діти сторін, а тому не може визначати місце проживання дітей саме там. А звідси випливає, що спору, щодо визначення місця проживання дітей у сторін немає, позов є передчасним. При цьому відповідач не заперечує, щоб діти проживали разом з матір'ю, так само і не заперечує проти проживання дітей з ним за місцем їх реєстрації в його квартирі за адресою по вул. Чернівецькій 53/115 м. Тернопіль.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає до скасування та ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити частково .

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 10 жовтня 2016 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Рішення Апеляційного суду Тернопільської області набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_8