У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 березня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБобрової І.О.,
суддів:Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,
при секретарі:Шкарупі Ю.В.,
за участю:представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Акуленка В.М., представника відповідача Лук`янця Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 12 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:
Не погодившись з рішенням суду, вважаючи його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування судом обставини справи, Головне управління Пенсійного фонду України подало апеляційну скаргу

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 січня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 11789 грн 84 коп. матеріальної шкоди. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь держави 551 грн 20 коп. судового збору.

Доводи апеляційної скарги зводились до того, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами бюджетного законодавства та є такими, що мають соціальну природу і не носять цивільно-правовий характер. Також апелянт звертає увагу суду на те, що постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Чернігівській області від 28.01.2015 про закінчення виконавчого провадження «провадження закрито в зв`язку з повним виконанням постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.01.2014, тобто це є юридичний факт, рішення суб`єкта владних повноважень. Звідси можна зробити висновок: матеріальної шкоди позивачу в розумінні положень ст. 22, 1166 ЦК України відповідачем завдано не було». А тому просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги, додавши, що на сьогодні позивачу перерахована спірна сума.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, додавши, що позивачу дійсно перерахована спірна сума.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що неправомірними діями відповідача, які встановлені судовим рішенням, позивачу завдано збитків у сумі недоотриманої пенсії за вислугу років, з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди за період з листопада 2013 року по жовтень 2016 року, розмір таких збитків складає 11789 грн 84 коп., що підлягає стягненню на користь позивача з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, оскільки він ґрунтується на нормах чинного законодавства та узгоджується з матеріалами справи з огляду на таке.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 був звільнений з військової служби 21.10.2013 з посади заступника начальника Північного територіального управління Військової служби правопорядку.

ОСОБА_1 , як колишній військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , отримував щомісячну грошову винагороду відповідно до наказу Міністра оборони України від 15.11.2010 № 595.

З 22.11.2013 Головним управлінням ПФУ в Чернігівській області позивачу було призначено пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-Х1І в розмірі 77 % грошового забезпечення без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди.

Постановою Деснянського районного суду м.Чернігова від 16.01.2014 визнано бездіяльність Головного управління пенсійного фонду України в Чернігівські області щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовця протиправною. Зобов`язано Головне управління пенсійного фонду України в Чернігівські області здійснити перерахунок ОСОБА_1 з 22.11.2013 пенсії з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 р. N 889.

Також встановлено, що постановою про закінчення виконавчого провадження від 28.01.2015 старшого державного виконавця Відділу примусного виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Чернігівській області виконавче провадження закрито на підставі повного фактичного виконання рішення згідно виконавчого документа.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

В силу дії ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що порушені права позивача, що неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 завдано збитків, які підлягають відшкодуванню в силу положень п.2 ч.2 ст.22, ч.1 ст.1166 ЦК України.

Посилання апелянта на те, що стягнення заявленої позивачем суми у даному спорі є подвійною відповідальністю за одне і теж зобов`язання, що в розрізі положень Конституції України є недопустимим, не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до постанови Деснянського районного суду м.Чернігова від 16.01.2014, відповідача зобов`язано лише здійснити перерахунок пенсії з врахуванням вимоги закону, а не здійснити її виплату. Судове рішення відповідачем було виконано, про що свідчить відповідна постанова державного виконавця від 28.01.2015, проте нарахована пенсія на час подачі позову виплачена не була, що відповідач не заперечує.

Та обставина, що відповідач до набрання рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 12.01.2017 добровільно сплатив позивачеві кошти не впливає на висновки суду першої інстанції. Дана обставина буде врахована у випадку відкриття виконавчого провадження.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, тобто в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 12 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий:Судді: