Справа № 159/4861/16-ц
Провадження № 2/159/209/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

06 березня 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайсуд Волинської обл..

в складі: головуючого - судді Логвинюк І.М.,

при секретарі Щесюк Н.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської цивільну справу за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на навчання,

встановив:

Позивач 21.12.16 р. звернувся до суду з вказаним вище позовом, просить стягнути з відповідача на його користь 16 826 грн. 72 коп. витрат на навчання відповідача. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідач згідно із Законом України «Про міліцію» проходив службу в органах внутрішніх справ з 18.08.04 р. по 17.01.11 р.. У 2004 р. відповідач був зарахований курсантом Одеського юридичного інституту Харківського національного університету внутрішніх справ, поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання відповідно до наказу від 18.08.04 р. № 76 о/с. Відповідно до наказу МВС України від 17.03.08 р. № 113 «Про реорганізацію вищих навчальних закладів МВС України, Одеський юридичний інститут Харківського національного університету внутрішніх справ було реорганізовано у Одеський державний університет внутрішніх справ (далі - позивач, університет). Відповідач закінчив університет, отримав диплом фахівця, був відряджений для подальшого проходження служби до Лінійного управління на Львівській залізниці У МВС України на залізничному транспорті. Згідно з наказом У МВС України на Львівській залізниці від 14.01.11 р. № 2 о/с відповідача було звільнено з органів внутрішніх справ (далі - ОВС) за п. 64 «Ж». Покликаючись на ст. 18 Закону України «Про міліцію» у редакції від 03.06.08 р., зазначає, що відповідач протягом значного проміжку часу (з дати звільнення по даний час) добровільно спірної суми не відшкодував. Покликаючись на Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов»язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затверджений постановою КМ України від 12.07.06 р. № 964; п. 2 Порядку відшкодування особами витрат, пов»язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ (далі - Порядок відшкодування особами витрат), затвердженого постановою КМ України від 01.03.07 р. № 313, Порядок розрахунку витрат, пов»язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах (далі - Порядок розрахунку витрат», затверджений наказом МО України, Мінфіну України, МВС України, Мінтрансзв»язку … України, Адміністрації ДПС України, Управління державної охорони України, СБ України від 16.07.07 р. № 419/831/240/605/537/219/534, Указ Президента України № 77/96 від 23.01.96 р. «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», Порядок підготовки фахівців у вищому навчальному закладі МВС України за державним замовленням із числа осіб цивільної молоді, рядового і молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ України та їх працевлаштування, затверджений наказом МВС України від 30.08.99 р. № 660, зазначає, що між відповідачем та Одеським юридичним інститутом Харківського національного університету внутрішніх справ, правонаступником якого він є, 02.11.04 р. було укладено контракт про підготовку фахівців в інституті за державним замовленням із числа осіб цивільної молоді, рядового і молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ України та їх працевлаштування (далі - контракт). Зазначає, що постановою КМ України від 16.11.01 р. № 1 491 «Деякі питання вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ», інститут було реорганізовано в Одеський юридичний інститут Національного університету внутрішніх справ; постановою КМ України від 08.09.05 р. № 880 «Про реорганізацію вищих навчальних закладів та науково - дослідних установ Міністерства внутрішніх справ» інститут було реорганізовано в Одеський юридичний інститут Харківського національного університету внутрішніх справ; постановою КМ України від 22.02.08 р. № 77 «Про вдосконалення мережі вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» інститут було реорганізовано в Одеський державний університет внутрішніх справ, тому він є правонаступником Одеського юридичного інституту Національного університету внутрішніх справ. Покликаючись на Типовий договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, затверджений наказом МВС України № 150 від 14.05.07 р., між університетом, Лінійним управлінням на Львівській залізниці У МВС України на транспорті та відповідачем 05.10.07 р. укладено договір про підготовку фахівця (далі - договір). Як контрактом, так і договором передбачено, що у разі звільнення з ОВС по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п. 3 контракту та договору, відповідач зобов»язаний відшкодувати фактичні витрати, пов»язані з його утриманням у навчальному закладі згідно з затвердженим розрахунком. Покликаючись на ст. 1 Закону України «Про загальну структуру і чисельність Міністерства внутрішніх справ України», свій Статут, затверджений наказом МВС України від 15.05.12 р. № 429, зазначає, що він є структурним підрозділом МВС України. Покликаючись на накази МВС: від 15.02.02 р. № 148 «Про заходи щодо виконання постанови Кабінету Міністрів України», від 17.11.01 р. № 1 515 «Про формений одяг осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, військовослужбовців спеціальних моторизованих військових частин міліції внутрішніх військ МВС та осіб начальницького складу міліції», від 15.02.02 р. № 148 «Про заходи щодо виконання постанови Кабінету Міністрів України «Про формений одяг осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, військовослужбовців спеціальних моторизованих військових частин міліції внутрішніх військ МВС та осіб начальницького складу міліції» від 17.11.2001 р. № 1515», постанову КМ України від 29.03.02 р. № 426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв»язку та захисту інформації», вказані вище: Порядок розрахунку витрат та Порядок відшкодування особами витрат, зазначає, що на відповідача фактично витрачались бюджетні кошти. Загальна сума витрачених на навчання відповідача за період з 2004 р. по 2008 р. коштів складає 16 826 грн. 72 коп.. Покликаючись на ст. ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530, ст. 610, ч. 1 ст. 261 ЦК України, зазначає, що про звільнення відповідача йому стало відомо зі слів колишніх курсантів - молодих фахівців, що звільнились до встановленого трирічного терміну після закінчення університету, щодо яких було відкрито виконавчі провадження за рішеннями про відшкодування витрат за навчання. Тому ним було зроблено запит до ГУ Нацполіції у Львівській області, а матеріали з особової справи відповідача надійшли йому лише 17.10.16 р., коли йому і стало відомо про звільнення відповідача. Просить позов задовольнити та стягнути з відповідача 16 826 грн. 72 коп. вартості витрат на навчання. Одночасно позивач звернувся до суду із заявою про відстрочення сплати судового збору у зв»язку з обмеженням ліміту грошових коштів за КЕКВ 2800 «для сплати судового збору та державного мита» і відсутністю постійного кошторису на 2017 р..

За ухвалою суду від 06.03.17 р. позивачеві відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Представник позивача в судове засідання не з»явився, хоча позивач належно оповіщений, про причини неявки свого представника суду не повідомив, попередньо подано до суду заяву з проханням справу розглядати у відсутності представника позивача, зазначено, що позов позивач підтримує повністю, просить позов задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з»явився, хоча належно оповіщений, про причини неявки суду не повідомив. Письмового заперечення проти позову до суду не подав.

Суд, з врахуванням позиції представника позивача, вважає, що можливий розгляд справи у відсутності відповідача, відповідно з положеннями ст. ст. 224 - 228 ЦПК України.

Суд, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до повного задоволення.

За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів може бути і відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно ч. 2, 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом становлено, що 02.11.04 р. між Одеським юридичним інститутом Харківського національного університету внутрішніх справ та відповідачем було укладено контракт № 1 512 про підготовку фахівців в Одеському юридичним інститутом Харківського національного університету (далі - контракт) в порядку держзамовлення, що стверджується наданою позивачем копією такого договору.

05.10.07 р. між Одеським юридичним інститутом Харківського національного університету внутрішніх справ та відповідачем було укладено договір про підготовку за держзамовленням фахівця (далі - договір), що стверджується наданою позивачем копією такого договору.

Відповідно до копії наказу МВС України № 113 від 17.03.08 р. «Про реорганізацію вищих навчальних закладів», було реорганізовано Одеський юридичний інститут Харківського національного університету внутрішніх справ у Одеський державний університет внутрішніх справ.

Як слідує з копії послужного списку з особистим № М - 127 677 щодо відповідача, після закінчення навчання відповідно до умов договору відповідача було направлено для подальшого проходження служби до ЛУ на Львівській залізниці, таким чином, навчальним закладом було повністю виконано умови договору про підготовку фахівця.

Як слідує з копії рапорта відповідача від 02.11.10 р., копії висновку службового розслідування за рапортом відповідача від 02.12.10 р., копії наказу нач. У МВС України на Львівській залізниці № 2 о/с від 14.01.11 р. про звільнення відповідача з ОВС за ст. 64 п. «ж» (за власним бажанням», відповідач звільнився з ОВС за власним бажанням у зв»язку із сімейними обставинами та отримав свою трудову книжку під розпис.

Таким чином, відповідача було звільнено з роботи в органів внутрішніх справ з 17.01.11 р. - до спливу встановленого трирічного терміну перебування на службі по закінченню навчання у вузі.

Згідно ч. 2 ст. 52 Закону України «Про освіту», що була чинною за станом на дату звільнення відповідача - 17.01.11 р., випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому КМ України.

Указом Президента України № 77/96 від 23.01.96 р. «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» встановлено, що особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов'язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. Порядок працевлаштування випускників, які закінчили вищі навчальні заклади за рахунок коштів відповідних юридичних та фізичних осіб, визначається угодами між ними.

Відповідно до п. 3. 2. Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, затвердженого Наказом МВС України від 14. 05.07 р. N 150, що зареєстровано в МЮ України 29.05.07 р. за N 547/13 814 (далі - Типовий договір), підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця є відмова від подальшого проходження служби в ОВС протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Відповідно до п. п. 4. 1, 4. 2 Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотньому напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплати комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Згідно наданого позивачем розрахунку вартості утримання відповідача як курсанта у 2004 - 2008 навчальних роках, такі витрати становлять 16 826 грн. 72 коп..

Таким чином, оскільки відповідачем не виконано умови договору, у позивача, у т. ч. - як у правонаступника навчального закладу, з яким було укладено контракт, виникло право вимоги до відповідача на відшкодування вартості навчання.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 15, 212 - 218, 224 - 228, 88 ЦПК України, ст. ст. 526, 623, 610 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою КМ УРСР від 29.07.91 р. N 114, Типовимо договором про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, затвердженим Наказом МВС України від 14. 05.07 р. N 150, що зареєстровано в МЮ України 29.05.07 р. за N 547/13 814, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1., уродженця м. Ковеля Волинської області, і. н. НОМЕР_1, на користь Одеського державного університету внутрішніх справ 16 826 (шістнадцять тисяч вісімсот двадцять шість) грн. 72 коп. витрат на навчання та 551 (п»ятсот п'ятдесят одну) грн. 60 коп. судових витрат.

Стягнути з Одеського державного університету внутрішніх справ на доход держави 551 (п»ятсот п'ятдесят одну) грн. 20 коп. судового збору, сплата якого відстрочена за ухвалою Ковельського міськрайсуду Волинської області від 06.03.17 р. до ухвалення судового рішення у справі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайсуд Волинської області у строки та в порядку згідно ст. ст. 294, 296 ЦПК України.

Головуючий:І. М. Логвинюк