Номер провадження 2/754/1015/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Макас Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_3 про стягнення грошової суми, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачі по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 31.01.2008 року. Відповідачка по справі є рідною сестрою позивача ОСОБА_1 15.11.2008 року третя особа ОСОБА_4 позичив відповідачці грошові кошти у розмірі 74000, 00 доларів США, які відповідачка зобов"язувалася повернути до січня 2009 року, але в установлений строк грошові кошти не повернула. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24.02.2010 року з відповідачки на користь ОСОБА_4 стягнуто грошові кошти у розмірі 629000, 00 грн. та 3 % річних у розмірі 19000, 00 грн. На виконання судового рішення державним виконавцем було відкрито виконавче провадження, у зв"язку з чим був накладений арешт на майно відповідачки, а саме будинок АДРЕСА_1. Даний будинок належав батькам позивача та відповідачки і після їх смерті у порядку спадкування право власності на будинок перейшло до ОСОБА_3 Але позивач проживав і продовжує проживати у вказаному будинку, користується ним, здійснює його догляд. Між позивачем та відповідачкою будо досягнуто домовленість про те, що позивачі погасять борги відповідачки перед ОСОБА_4, а відповідачка зобов"язується відчужити будинок на користь ОСОБА_2 У подальшому заборгованість відповідачки перед ОСОБА_4 позивачами була погашена повністю, що підтверджується розписками третьої особи. Загальна сума, що була сплачена ОСОБА_4, становить 76300, 00 доларів США. Крім того, позивачами також було сплачено витрати по виконавчому провадженню у розмірі 65100, 07 грн. 15.05.2012 року між позивачкою ОСОБА_2 та відповідачкою був укладений Попередній договір, відповідно до якого відповідачка зобов"язалася у строк до 25.12.2012 року укласти договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки за вказаною адресою. Крім того, відповідачкою було отримано від позивачки грошові кошти (завдаток) у сумі, еквівалентній 10000, 00 доларів США. Але від вчинення дій щодо оформлення договору щодо відчуження будинку та земельної ділянки відповідачка ухиляється, завдаток позивачам не повертає. Оскільки відповідачка не виконує свої зобов"язання перед позивачами, вони звертаються до суду з даним позовом, в якому просять суд:

- стягнути з відповідачки на користь позивача ОСОБА_1 борг за договором позики у розмірі 1355873, 90 грн., грошові кошти у розмірі 65100, 07 грн. та витрати по сплаті судового збору;

- стягнути з відповідачки на користь ОСОБА_2 борг за договором позики у розмірі 331779, 93 грн., завдаток та штраф за попереднім договором у розмірі 663559, 86 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

У судовому засіданні позивачі та їх представник уточнили свої позовні вимоги, просили їх задовольнити, а саме:

- стягнути з відповідачки на користь позивачки ОСОБА_2 борг за договором позики у розмірі 1588934, 00 грн., що еквівалентно 61300, 00 доларів США, грошові кошти у розмірі 388809, 00 грн., що еквівалентно 15000, 00 доларів США, 65100, 07 грн.; суму грошових коштів за погашення витрат виконавчого провадження у розмірі 65100, 07 грн., завдаток та штраф за договором у розмірі 777618, 00 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Пояснили, що між сторонами була домовленість про те, що позивач проживає разом із своєю сім"єю у приватному будинку, що залишився після смерті батьків, а відповідачка - у квартирі. У подальшому сторони домовлялися щодо користування земельною ділянкою у Биківні, але для цього потрібно було зняти арешт з нерухомості, що був накладений у зв"язку із борговими зобов"язаннями відповідачки перед ОСОБА_4 Для цього було вирішено продати квартиру на вул. Запорожця і розрахуватися з боргами. Але після того, як відповідачка разом із сім"єю виписалися з квартири, позивач повідомив, що продав квартиру і повністю розрахувався з ОСОБА_4 Але при цьому відповідачка та її представник зазначають, що жодних домовленостей про те, що позивач має розрахуватися з ОСОБА_4, або про уповноваження позивача розрахуватися з останнім, не було, а тому вважають ці позовні вимоги безпідставними. Також зазначили про те, що між сторонами, дійсно, був укладений попередній договір, відповідно до якого відповідачка зобов"язувалася укласти договір купівлі-продажу будинку, але позивачам було відомо, що будинок перебуває під арештом, а тому укласти вказаний договір вони не могли. Крім того, відповідачка вказує про те, що ніяких грошових коштів від позивачки ОСОБА_2 не отримувала. Також позивачами не було надано жодних належних доказів на підтвердження того, що від них на адресу відповідачки надходила пропозиція щодо укладення Основного договору. На підставі викладеного відповідачка та її представник просять у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності третьої особи, за наявних у справі матеріалів.

Вислухавши пояснення позивачів, їх представника, відповідачки, представника відповідачки, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.. 214 ЦПК України).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що позивачі по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 31.01.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюбу. Відповідачка по справі ОСОБА_3 є рідною сестрою позивача ОСОБА_1

15.11.2008 року третя особа ОСОБА_4 позичив відповідачці ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 74000, 00 доларів США, на підтвердження чого відповідачка написала розписку. Згідно із розпискою відповідачка зобов"язувалася повернути грошові кошти до січня 2009 року, але в установлений строк грошові кошти не повернула.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24.02.2010 року з відповідачки на користь ОСОБА_4 стягнуто грошові кошти у розмірі 629000, 00 грн. та 3 % річних у розмірі 19000, 00 грн. На виконання судового рішення державним виконавцем було відкрито виконавче провадження, у зв"язку з чим був накладений арешт на майно відповідачки, а саме будинок АДРЕСА_1.

Як встановлено при розгляді справи, будинок, на який був накладений арешт, належав батькам позивача та відповідачки, а після їх смерті у порядку спадкування право власності на будинок перейшло до ОСОБА_3, що підтверджується відповідними правовстановлюючими документами.

У подальшому, за згодою ОСОБА_4, заборгованість відповідачки ОСОБА_3 перед ним була погашена повністю позивачами по справі, що підтверджується розписками третьої особи від 11.05.2012 року, від 14.07.2012 року, від 06.01.2013 року, від 10.02.2013 року. Загальна сума, що була сплачена ОСОБА_4, становить 76300, 00 доларів США, зокрема, основна сума боргу, 3 % річних.

Крім того, позивачами також було сплачено витрати по виконавчому провадженню у розмірі 65100, 07 грн., що підтверджується меморіальними ордерами від 04.11.2013 року, а також квитанцією від 01.12.2014 року.

15.05.2012 року між позивачкою ОСОБА_2 та відповідачкою був укладений Попередній договір, відповідно до якого відповідачка зобов"язалася у строк до 25.12.2012 року укласти договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки за вказаною адресою. Крім того, відповідачкою було отримано від позивачки ОСОБА_2 грошові кошти (завдаток) у сумі, еквівалентній 10000, 00 доларів США. Але від вчинення дій щодо оформлення договору щодо відчуження будинку та земельної ділянки відповідачка ухиляється, завдаток позивачці не повертає.

14.07.2016 року між позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений Договір про відступлення права вимоги у вигляді розписки, відповідно до умов якого позивач відступив позивачці свої права вимоги боргу за договором позики від 15.11.2008 року, укладеного між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 на суму 74000, 00 доларів США, вимоги за яким йому були передані за розписками від 06.01.2013 року на суму 20500, 00 доларів США, від 10.02.2013 року на суму 40800, 00 доларів США, а також відступив права вимоги по боргу на суму 65100, 07 та 1827, 00 грн.

У своїх позовних вимогах позивачі вказують про те, що відповідачка не виконує належним чином свої зобов"язання, а тому вони просять стягнути з неї на користь позивачки ОСОБА_2 борг за договорами.

Відповідачка ОСОБА_3, заперечуючи проти позову, вказує про те, що вона не уповноважувала позивачів погашати борг перед ОСОБА_4, ніяких домовленостей письмових з цього приводу між ними не було. Також нею не був укладений Основний договір через те, що пропозиція від позивачів на укладення такого Договору не надходила. Зважаючи на викладене, відповідачка вважає, що підстав для задоволення позовних вимог немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов"язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов"язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку.

Сторонами у зобов"язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов"язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов"язання, право вимоги за яким передається новому кредитору.

Згідно із ч. 4 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов"язків є інші юридичні факти.

Відповідно до ч. 3 ст. 528 ЦК України інші особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно.

Але під час розгляду даної справи позивачами не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачка надавала свою згоду, або іншим чином уповноважувала позивачів на погашення її боргу перед ОСОБА_4

Також позивачами не було надано суду жодних письмових доказів на підтвердження того, що між сторонами існувала будь-яка домовленість щодо того, що відповідачка уповноважила позивачів сплатити грошові кошти ОСОБА_4 у рахунок погашення її боргових зобов"язань, що виникли на підставі договору позики, а у подальшому і судового рішення.

Допитані судом свідки з боку позивачів пояснили наступне.

Так, свідок ОСОБА_5 у суді вказав про те, що знає всіх сторін по справі. Після смерті батьків ОСОБА_3 залишився приватний будинок, а ОСОБА_1 - квартира.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що він приблизно 4 роки тому зустрів на ринку "Юність" ОСОБА_1, він попросив підвезти його додому, розповідав про проблеми з сестрою. Також він бачив, як біля контейнеру його дружина рахували гроші.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що приблизно 4 роки тому він був на ринку "Юність", де зустрів ОСОБА_1 Він попросив підвезти його додому. В цей час він передав грошові кошти сестрі, але яка була сума, він не знає.

Свідки з боку відповідачки пояснили у суді наступне.

Так, свідок ОСОБА_8 у суді пояснив, що відповідачка є його дружиною. Вони проживали у квартирі по вул. Запорожця. Вони домовились з ОСОБА_1 про те, що віддадуть йому гроші за його частину у квартирі, а він зніметься з реєстраційного обліку. У подальшому вони домовлялися, що його сім"я випишеться з квартири, квартиру продадуть, а гроші повернуть ОСОБА_4 у рахунок погашення боргу. Але після продажу квартири гроші ОСОБА_1 не віддав.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 отримувала від ОСОБА_4 грошові кошти у борг, а вона була гарантом цих зобов"язань. Також вона була свідком домовленостей сторін щодо погашення вказаного боргу. ОСОБА_1 обіцяв продати квартиру по вул. Запорожця і повернути гроші ОСОБА_4 у рахунок погашення боргу ОСОБА_3. Будинок у Биківні мама залишила у спадщину ОСОБА_3. Також зазначила, що у будинку проживав ОСОБА_1, а ОСОБА_3 жила у квартирі по вул. Запорожця. Чоловік ОСОБА_3 подав свою квартиру і віддав гроші за частину квартири ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснив, що йому відомо, що чоловік ОСОБА_3 розрахувався з ОСОБА_1 за те, щоб останній виписався з квартири по вул. Запорожця, при цьому він продав свою квартиру. Також зазначив, що сторони домовлялися про поділ землі у Биківні, але не могли прийти до спільного рішення, хоча ОСОБА_3 погоджувалася на поділ.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, позивачами не надано жодних належних та допустимих доказів у розумінні ст. 58-59 ЦПК України на підтвердження того, що у відповідачки виникли зобов"язання щодо погашення боргу перед ними за виконані ними зобов"язання.

Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивачі, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги у частині стягнення коштів за виконаними зобов"язаннями перед ОСОБА_4 задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 про повернення суми завдатку, то слід зазначити наступне.

Статтею 570 ЦК України визначено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов"язання і на забезпечення його виконання.

Як зазначено у ст. 571 ЦК України, якщо порушення зобов"язання сталося з вини кредитора, він зобов"язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.

З письмових матеріалів справи вбачається, що 15.05.2012 року між позивачкою ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_3 був укладений Попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анісковою Н.А.

Відповідно до умов даного Договору відповідачка зобов"язалася у строк до 25.12.2012 року укласти договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 6 Договору грошова сума (завдаток) у розмірі 79900, 00 грн., що є еквівалентом 10000, 00 доларів США за курсом НБУ, сплачена стороною 2 стороні 1 у рахунок належних з неї за договором платежів на підтвердження зобов"язання і на забезпечення його виконання під час оформлення цього Договору.

Згідно із п. 14 Попереднього договору у випадку необґрунтованого ухилення Сторони 2 (ОСОБА_3) від укладання Основних договорів, вона зобов"язана сплатити Стороні 1 (ОСОБА_2) штраф у розмірі подвійної суми завдатку, згідно п. 6 цього Договору.

Також пунктом 16 Договору було визначено, що одностороння відмова від виконання зобов"язань за цим договором не допускається.

Згідно із п. 19 Договору Сторони домовились, що укладення Основних договорів буде проводитись у приміщенні нотаріальної контори за адресою: АДРЕСА_2.

Як встановлено при розгляді справи і не заперечувалося стороною відповідача, Основні договори укладені сторонами не були, будь-яких причин на підтвердження своєї відмови відповідачка не надала.

Як зазначила у своїх запереченнях відповідачка, вказаний Договір був укладений без наміру у подальшому укласти Основні договори, а лише слугував забезпеченням повернення відповідачкою боргу позивачу, що були ним сплачені ОСОБА_4

Але дані заперечення судом до уваги не приймаються, оскільки не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, та були спростовані дослідженими судом доказами.

Зважаючи на те, що відповідачка безпідставно відмовилася від виконання своїх зобов"язань за Попереднім договором, суд вважає, що сума штрафу у розмірі подвійної суми завдатку у сумі 20000, 00 доларів США підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки ОСОБА_2

Згідно із ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов"язання в іноземній валюті.

Таким чином, борг ОСОБА_3 перед позивачкою ОСОБА_2 становить 20000, 00 доларів США, що еквівалентно станом на 19.05.2015 року 442400, 00 грн. (1 долар США = 22, 12 грн.).

Посилання позивачки на те, що стягненню підлягає сума у 30000, 00 доларів, є безпідставними, оскільки відповідно до умов Договору у разі невиконання зобов"язань відповідачкою вона повинна сплатити штраф у розмірі подвійної суми завдатку, що становить 20000, 00 доларів США, а тому саме ця сума і підлягає стягненню.

Зважаючи на викладене вище, вимоги діючого законодавства, невиконання відповідачкою умов Попереднього договору, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення штрафу у розмірі подвійної суми завдатку у розмірі 20000, 00 доларів США підлягають задоволенню.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог і про стягнення з відповідачки на користь позивачки ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 20000, 00 доларів США, що еквівалентно 442400, 00 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654, 00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 15, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст. 509, 510, 524, 525, 526, 527, 528, 570, 571, 1046, 1050 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2 грошові кошти за Попереднім договором від 15.05.2012 року у розмірі 20000, 00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 19.05.2015 року становить 442400, 00 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654, 00 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення.

Головуючий: