Справа № 162/1106/16-ц
Провадження № 2/162/14/2017
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року селище Любешів.

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого -- судді Глинянчука В.Д.,

з участю секретаря судових засідань Гичук О.М.,

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Любешівської районної державної адміністрації Волинської області - Токаря А.В.,

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Любешівської селищної ради Любешівського району Волинської області - Гарбар Н.О.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 мотивує тим, що вона є власником житлового будинку по АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_6 була зареєстрована та проживала у вказаному житлі з 2008 року як дружина сина позивача ОСОБА_7. З 21 листопада 2010 року її син та відповідач почали проживати у будинку по АДРЕСА_2. В 2016 році шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 розірвано. Протягом багатьох років відповідач не проживає у будинку по АДРЕСА_1, на вищевказаній житловій площі не з'являється та вивезла особисті речі. З моменту зміни місця проживання відповідач не виявила бажання знятись з реєстраційного обліку. У зв'язку наведеним позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1. У матеріально-правовому обґрунтуванні позову позивач покликається на статті 319, 386, 391, 405 Цивільного кодексу України, статті 68, 72 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК).

В судовому засіданні ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Крім цього, позивач додала, що малолітній син відповідача ОСОБА_10, тобто її онук, також зареєстрований по АДРЕСА_1, хоча фактично проживає з ОСОБА_6 по АДРЕСА_2. Питання про зняття його з реєстрації позивач не ставить.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечила проти позову. Пояснила, що відповідач вселилась у належне позивачу житло по АДРЕСА_1 як дружина сина позивача. В цьому будинку у неї народились діти. Малолітній син відповідача ОСОБА_10 також зареєстрований у вказаному будинку. При цьому ОСОБА_3 звернула увагу, що у контексті положень статті 29 ЦК задоволення позову призведе до порушення житлових прав малолітньої дитини відповідача. Між тим, представник відповідача не заперечила, що її довірителька фактично не проживає по АДРЕСА_1 з часу розірвання її шлюбу з ОСОБА_7

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Любешівської районної державної адміністрації Волинської області - ОСОБА_4 вважає, що із задоволенням позову буде звужено права малолітньої дитини відповідача. Між тим, ОСОБА_4 зазначив, що під час обстеження житлово-побутових умов проживання відповідача по АДРЕСА_2 він з'ясував, що діти фактично проживають з відповідачем за вказаною адресою з 2011 року. Син ОСОБА_10 і надалі хоче жити з мамою.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Любешівської селищної ради Любешівського району Волинської області - Гарбар Надія Олександрівна у суді вказала, що у контексті статті 29 ЦК, положень Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» у випадку задоволення позову буде незрозумілим як зареєструвати місце проживання дитини відповідача, яка зараз зареєстрована у позивача.

Заслухавши учасників процесу, проаналізувавши докази, законодавство, суд дійшов таких висновків.

Свідок ОСОБА_7 у суді показав, що перебував з відповідачем у шлюбі. Спочатку він з відповідачем проживав у батьків по АДРЕСА_1. Після народження сина ОСОБА_10 у 2006 році зареєстрували за цією адресою місце проживання ОСОБА_6 разом з дитиною. З 2010 року він з відповідачем та дітьми почали проживати у будинку по АДРЕСА_2. Відповідач проживає там і зараз.

Свідок ОСОБА_9, сусідка позивача, також ствердила, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 проживали у позивача до придбання будинку по АДРЕСА_2.

Згідно з договором купівлі-продажу ОСОБА_2 10 квітня 1997 року придбала житловий будинок по АДРЕСА_1.

Відповідно до відомостей будинкової книги у цьому житлі з 15 листопада 2006 року зареєстровано сина відповідача ОСОБА_10, а з 27 листопада 2006 року там зареєстровано і саму ОСОБА_6

Відповідач ОСОБА_6 перебувала у шлюбі з сином позивача ОСОБА_7 з 21 січня 2006 року по 08 липня 2016 року, що стверджено рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 27 червня 2016 року у справі № 162/100/16-ц.

Актом обстеження житлово-побутових умов позивача від 16 листопада 2016 року, складеного комісією виконкому Любешівської селищної ради Любешівського району Волинської області, встановлено, що на день обстеження ОСОБА_6 не проживала у будинку по АДРЕСА_1.

Згідно з актом обстеження умов проживання служби у справах дітей Любешівської районної державної адміністрації від 21 лютого 2017 року відповідач ОСОБА_6 з 2011 року разом з двома дітьми проживає по АДРЕСА_2.

Згідно з частиною першою, третьою статті 29 ЦК місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У відповідності з частиною першою статті 383 ЦК власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Аналогічна норма міститься у частині першій статті 156 ЖК.

Згідно з частиною четвертою статті 156, частиною статті 64 ЖК до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 391 ЦК визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності із статтею 405 ЦК члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно з статтею 3 цього Закону реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Аналізуючи дослідженні у ході судового розгляду докази, законодавство, суд констатує, що реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом.

Відповідач у житловому будинку позивача по АДРЕСА_2 зареєструвалась 27 листопада 2006 року як член сім'ї власника житла. Встановлено, що ОСОБА_6 разом з дітьми принаймні з 2011 року проживає у будинку по АДРЕСА_2. Зазначена обставина вказує на те, що відповідач обрала для себе інше місце проживання.

Суд звертає увагу, що позивач не ставить питання про визнання таким, що втратив право користування житлом по АДРЕСА_1 малолітнього сина відповідача. Дитина у цей час проживає з матір'ю у іншому житлі.

Отже, покликання представника відповідача на те, що задоволення позову обмежить у житлових правах малолітнього ОСОБА_10, не заслуговують на увагу.

Збереження за відповідачем права на користування у будинку по АДРЕСА_1 та реєстрація у ньому створюють перешкоди позивачу у здійсненні нею права власності. ОСОБА_6 втратила право користування цим житловим приміщенням.

Питання про розподіл судових витрат слід вирішити відповідно до положень статті 88 ЦПК України.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК, суд

ухвалив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_6 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке знаходиться по АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_6 у користь ОСОБА_2 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) гривню 20 копійок судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення оскаржуваного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 06 березня 2017 року

Головуючий: суддя В.Д. Глинянчук