Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/818/17 Головуючий у 1 інстанції: Плечищева О.В.
Є.У.№ 323/2910/16-ц Суддя-доповідач: Крилова О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Онищенко Е.А.

Трофимової Д.А.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про збільшення розміру стягнутих аліментів на утримання непрацездатного батька,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що він є безстроково інвалідом 2 групи загального захворювання з 2005 року.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 16.03.2015 року з сина, ОСОБА_4, на його користь стягнуті аліменти на утримання в розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з 30.12.2014 року і довічно, яке набуло законної сили 27.03.2015 року.

На момент розгляду справи судом та винесення рішення позивач страждав на гіпертонічну хворобу 2 ступеню, сахарний діабет 2 типу, післяопераційний перидунит, нижній пара парез, ішемічну хворобу серця, стенокардію напруження.

Всі ці хвороби у сукупності призвели до ампутації лівої нижньої кінцівки на рівні верхньої третини стегна, яку здійснено 28.04.2015 року. Після оперативного втручання з квітня 2016 року у нього розвинулася ще одна хвороба, через яку він абсолютно не здатний до самообслуговування, потребує постійного медикаментозного лікування та обстеження в умовах стаціонару декілька раз на рік. За медичними показниками та даними діагнозів позивач має право на встановлення інваліда 1 групи, проте враховуючи складну документальну процедуру оформлення і його теперішній стан, коли він не може рухатися без сторонньої допомоги, не звертався з цього питання до підрозділів МСЕК.

Безпосередній та постійний догляд на теперішній час за позивачем здійснює його дружина - ОСОБА_5 Доходи позивача обмежені пенсією та орендною платою за земельну ділянку сільськогосподарського призначення.

Позивач зазначає, що станом на сьогоднішній день його стан здоров'я значно погіршився у порівнянні з тим, який був на момент постановлення судом рішення про стягнення аліментів на його користь.

Також зазначає, що глава 17 Сімейного кодексу України не містить прямої норми, яка регулює зменшення чи збільшення розміру стягнутих аліментів на утримання непрацездатних батьків аліментів та вважає, що до даних правовідносин можуть бути застосовані норми глави 15, що регулюють подібні правовідносини.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд, збільшити суму стягнутих аліментів з 300 гривень до 1200 гривень, починаючи з дня набрання чинності відповідним рішенням суду.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 грудня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач є батьком відповідача. Відповідач є інвалідом 2 групи загального захворювання.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 16.03.2015 року з сина, ОСОБА_4, на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання в розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з 30.12.2014 року і довічно.

Позивач просив збільшити розмір аліментів, посилаючись на зміну обставин, зокрема на те, що після ухвалення першого рішення йому була ампутована нога, він страждає на низку захворювань, потребує допомоги.

Згідно з ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 СК України непрацездатним вважається той, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом 1, 2 чи 3 групи.

Згідно зі ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що зміст наведених статей дає підстави для висновку, що обов'язок повнолітніх дітей утримувати своїх непрацездатних батьків виникає за наявності у сукупності двох обставин, а саме: непрацездатності батька, а також потреби в матеріальній допомозі.

За матеріалами справи згідно довідки Пологівського об'єднаного Управління пенсійного фонду України позивач отримує пенсію за віком у розмірі 1385 грн.39 коп. Крім цього, він отримує щомісячні страхові платежі від Фонду соціального страхування від нещасних випадків у розмірі 636, 47 грн., отримав від ПФ «Інжектор» за оренду земельної ділянки за 2015 рік 14497 грн. 45 коп., а також отримує від відповідача за судовим рішенням щомісячно 300 гр.

Дружина п47озивача ОСОБА_5 отримує допомогу за здійснення догляду за громадянином похилого віку, інвалідом 2 групи - ОСОБА_3 за 2015 рік 1525 грн.60 коп., отримала в 2015 році дохід від оренди земельної ділянки в розмірі 15620 грн. (а.с.75).

Відтак суд першої інстанції зробив висновок про те, що позивач отримує доходи, які перевищують 2000 гр. на місяць. Разом з тим, відповідно до чеків про витрати на медикаменти та медичного приладдя, надані позивачем, щомісячно позивач витрачає такі суми: липень 2016 року - 386, 95 грн., серпень 2016 - 1205, 13 грн., вересень 2016 року - 354, 31 грн., жовтень 2016 року - 2405, 05 грн., листопад 2016 року - 1730, 83 грн. ( а.с.94-111.)

Відповідач ОСОБА_4 має на утриманні матір ОСОБА_6, яка є інвалідом 3 групи страждає на онкологічне захворювання, сплачує батькові 300 гр. та отримав з квітня 2016 по вересень 2016 року заробітну плату без урахування аліментів 35139 грн.48 коп.

Крім зазначеного відповідач утримує неповнолітнього сина ОСОБА_7, який внаслідок аварії потребує постійного лікування та нагляду лікарів, на що відповідач витрачає значну кількість коштів.

За змістом ч. 4 ст. 223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Аналізуючи наявність підстав для збільшення аліментів, суд першої інстанції врахував, що дохід позивача на місяць значно більший, аніж він витрачає щомісячно на придбання ліків, також врахував, що догляд за позивачем здійснює його дружина, яка отримує допомогу за здійснення такого догляду.

За ст. 203 ЦК України передбачено, що дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Суд першої інстанції зробив висновок, що обґрунтування позовних вимог потребою у додаткових витратах на лікування не може бути підставою для збільшення розміру аліментів на підставі ст. 192 СК України, а може свідчити лише про наявність можливих підстав для звернення з позовом про стягнення додаткових витрат на лікування, відповідно до ст.203 СК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач потребує постійного медикаментозного лікування та придбання засобів догляду і гігієни не позбавляє його права на звернення з позовом про стягнення додаткових витрат на лікування.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази на підтвердження поліпшення матеріального стану відповідача після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів, а також докази на підтвердження наявності потреби позивача у стягненні додаткових витрати або збільшенні аліментів на утримання, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що з ним проживають дві непрацюючі доньки його дружити та двоє малолітніх дітей, позаяк це не покладає обов'язку на відповідача щодо утримання всієї родини позивача.

З огляду на викладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції та підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення не вбачає.

Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 грудня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: