АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 648/2223/16-ц Головуючий в І інстанції: Бугрименко В.В.
Провадження №22-ц/791/452/2017 Доповідач: Радченко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретарОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6, на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 23 грудня 2016 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Федорівської сільської ради Білозерського району Херсонської області про усунення перешкод користування земельною ділянкою, встановлення межі, визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, скасування державного акту,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 16 березня 2004 року вона є власником будинку №35 по вул. Жовтневій у с. Ульянівка Білозерського району Херсонської області. Власником суміжної земельної ділянки за адресою: вул. Жовтнева,37 с. Ульянівка є ОСОБА_7 Право власності на його земельну ділянку посвідчено державним актом на право власності. Для обслуговування будинку та господарських споруд їй було виділено у користування 0,25 га земельної ділянки, проте фактично вона користується земельною ділянкою площею 0,19 га. Під час виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку відповідача було порушено процедуру його складання, а саме межі із суміжними землевласниками не погоджувалися, у звязку з чим відбулося накладення земельних ділянок, а саме ОСОБА_7 набув у власність частину земельної ділянки, яка перебувала у її користуванні. Крім того позивач зазначала, що відповідач незаконно здійснив прибудову на відстані 1 м від її домоволодіння, а його дерева, які ростуть дуже близько біля її будинку, своїми гілками руйнують дах будинку. Зазначаючи, що такі порушення перешкоджають їй вільно здійснювати своє право на користування виділеною їй земельною ділянкою, а також те, що її домобудівлі завдано значної матеріальної шкоди, позивач, з урахуванням неодноразового уточнення своїх вимог, остаточно просила суд: зобовязати ОСОБА_7 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка перебуває в її користуванні, площею 0,25 га за адресою: Херсонська область Білозерський район с.Ульянівка вул. Жовтнева, 35, а саме зрубати дерева, які ростуть на відстані ближче 5 м. від стіни її будинку; стягнути з ОСОБА_7 майнову шкоду, завдану її домобудівлі; визнати незаконним рішення сесії Федорівської сільської ради №398 від 18 травня 2010 року; визнати незаконним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку за адресою: Херсонська область Білозерський район с.Ульянівка вул. Жовтнева, 37, кадастровий номер :02:001:000; встановити межі земельної ділянки площею 0,25 га. за адресою: Херсонська область Білозерський район с.Улянівка вул.Жовтнева, 35.

Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 07 грудня 2016 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено Федорівську сільську раду Білозерського району

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 23 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6, вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу, які надійшли до апеляційного суду, відповідач ОСОБА_7 просить відхилити доводи апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції, як законне та обгрунтоване.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не встановив порушень прав позивача відповідачем в межах заявлених ним позовних вимог. Позовні вимоги не підлягають задоволенню у звязку з їх недоведеністю та необґрунтованістю.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 16 березня 2004 року є власником будинку, який розташований за адресою: Херсонська область, Білозерський район, с. Ульянівка, вул. Жовтнева, 35 (а.с.12,16,17).

Відповідно до довідки Федорівської сільської ради №479 від 30 червня 2011 року ОСОБА_6 проживає та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 і має у користуванні земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд згідно запису по господарської книги (а.с.10).

ОСОБА_7 є власником суміжної земельної ділянки площею 0,19 га, розташованої за адресою: Херсонська область, Білозерський район, с. Ульянівка, вул. Жовтнева, 35 відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 804341, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №1АА71400094 від 24 червня 2010 року. На підставі договору купівлі-продажу від 19 грудня 1990 року відповідач також є власником домобудівлі, розташованої на зазначеній земельній ділянці (а.с.35,36,37,38-39,40-42).

Рішенням Федорівської сільської ради Білозерського району Херсонської області №398 від 18 травня 2010 року затверджено технічну документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, надано у власність земельні ділянки згідно технічної документації, зокрема і відповідачу (0,19 га.). На підставі вказаного рішення, на імя відповідача видано державний акт серії ЯК №804341 на право власності на земельну ділянку площею 0,19 га., цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка розташована за адресою: Херсонська область, Білозерський район, с. Ульянівка, вул.Жовтнева, 37. (а.с.165-166).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_6 посилалась на те, що державним актом на право власності на земельну ділянку ОСОБА_7 порушуються її права як землекористувача суміжної земельної ділянки, оскільки відповідач під час виготовлення державного акту неправомірно зайняв частину належної їй земельної ділянки, внаслідок чого її земельна ділянка зменшилася з 0,25 га до 0,19 га. Як наслідок недійсності та скасування державного акту земельної ділянки ОСОБА_7, а також рішення сесії, якою затверджено технічну документацію на складання державного акту, ОСОБА_6, як похідну вимогу, також просила встановити межі її земельної ділянки загальною площею 0,25 га.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно із ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Системний аналіз зазначених положень ЗК України дає підстави дійти висновку, що вирішуючи питання про недійсність рішення органу місцевого самоврядування чи державного акта на право власності на земельну ділянку, необхідно встановити не тільки дотримання вимог законодавства щодо відведення земельної ділянки, а й факт порушення таким актом прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав - користування земельною ділянкою.

Тобто, посилання позивача, як на підставу для визнання недійсним державного акту та його скасування, порушення складання акту узгодження/встановлення меж належної ОСОБА_7 земельної ділянки не може прийматися до уваги, оскільки неузгодження меж земельних ділянок не може бути підставою для скасування виданого ОСОБА_7 державного акту на землю.

Відповідно до ч.1 ст.198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Кадастрова зйомка включає, зокрема, відновлення меж земельної ділянки на місцевості.

Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, передбачено механізм відновлення меж земельних ділянок у натурі.

У разі виникнення спору між землекористувачами, сама по собі відсутність погодження меж не є підставою вважати державний акт недійсним.

Згідно ч.ч. 2, 3, 5 ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками громадян, але органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж району містах, оскільки в силу статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» та ст.12 ЗК України визначено, що до виключної компетенції міської ради у галузі регулювання земельних відносин належить розпорядження землями комунальної власності.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів із рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

У пункті 4 постанови Пленуму ВСУ від 16 квітня 2004 року No7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що згідно зі ст.158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, за умови, якщо останні не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Статтею 106 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Відповідно до ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації, яка відповідно до ст. 193 ЗК України містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів.

Судом встановлено та підтверджено представником позивача, що на земельну ділянку, яка перебуває у користуванні ОСОБА_6 земельно-кадастрова документація не виготовлялася. Враховуючи те, що в своїх позовних вимогах позивачка ставить питання про захист прав землекористувача, хоча по суті мова йде про встановлення межі між земельними ділянками, які знаходяться в користуванні сторін, судом першої інстанції вірно зазначено, що у даному випадку встановлення і узгодження меж земельної ділянки позивачки не може вирішуватися в судовому порядку, оскільки у справі відсутні докази встановлення межі між власниками земельних ділянок, що належать сторонам, та відсутнє рішення органу місцевого самоврядування про вирішення земельного спору у межах населеного пункту щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності сторін в порядку ст. 158 ЗК України. Позивачем не надано доказів встановлення межі її земельної ділянки в натурі на місцевості.

За таких обставин при відсутності рішення місцевої ради щодо згоди чи заборони позивачки у приватизації її земельної ділянки відповідною площею, вказаною у актах встановлення її меж, відсутні правові підстави для звернення позивачки до суду з такою позовною вимогою.

Звертаючись до суду з позовними вимогами ОСОБА_6, в порушення ст.60 ЦПК України, належним чином не обґрунтувала чим порушено її право видачею ОСОБА_7 державного акту на право власності на землю і як саме може бути таке право захищене в обраний нею спосіб.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені вимоги ОСОБА_6 є безпідставними, необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, оскільки нею не доведено факт порушення її прав видачею ОСОБА_7 державного акту на земельну ділянку, а саме те, що саме внаслідок приватизації земельної ділянки відповідачем зменшилась площа земельної ділянки, на користування якої вона має право.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що технічна документація із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку відповідача містить недоліки, а саме зазначена в кадастровому плані конфігурація земельної ділянки відповідача не відповідає її конфігурації у викопіюванні генерального плану населеного пункту, що ставить під сумнів дійсний її розмір і на що суд першої інстанції не звернув уваги при постановленні рішення, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки зазначена технічна документація та передача земельної ділянки у власність відповідачу були затвердженні рішенням сесії Федорівської сільської ради №353 від 01 жовтня 2009 року, яке є чинним і у встановленому законом прядку не оскаржувалося.

Також колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо зобовязання відповідача зрубати дерева, які ростуть на відстані ближче 5м від стіни її будинку, та відшкодувати шкоду, завдану її будинку гілками дерев, оскільки судом першої інстанції вірно встановлено відсутність будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження зазначених фактів позивачки.

Посилання апелянта на те, що представники відповідача під час розгляду справи підтвердили той факт, що дерева дійсно ростуть на відстані 1,5м від стіни її будинку, колегія суддів до уваги не приймає, як такі, що не спростовують висновків суду і не містять посилання на нові факти або засоби доказування, які мають значення для справи, азводяться до незгоди з висновками суду по їх оцінці. Позивачем не надано доказів того, що її будинок було пошкоджено саме деревами відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги колегією суддів також не приймаються до уваги як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону, що регулюють спірні правовідносини, не підтверджені належними доказами та не спростовують мотивованих висновків суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 23 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий С.В. Радченко

Судді: І.В. Вейтас

ОСОБА_3