Справа № 442/8366/14 Головуючий у 1 інстанції: Івасівка А.П.
Провадження № 22-ц/783/1315/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04 листопада 2014 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, за якою визначено, що:

1.Позивач ОСОБА_4 відмовляється від стягнення коштів по борговій розписці від 01.01.2014 року, а відповідач ОСОБА_6 визнає безумовне та беззаперечне право власності позивача ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,1720 га за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 та житловий будинок, який позначений на плані літ. «А-1», загальною площею 159,8 кв.м., житловою 52,8 кв.м., та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, Дрогобицького району Львівської області.

2.Визнати за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 0,1720 га за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 та житловий будинок, який позначений на плані літ. «А-1», загальною площею 159,8 кв.м., житловою 52,8 кв.м., та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, Дрогобицького району Львівської області, який розміщений на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_1;

Провадження у справі ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики закрито.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що оскаржуваною ухвалою порушено її права, оскільки визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку та житловий будинок, які перебувають у спільній сумісній власності відповідача ОСОБА_6 та апелянта ОСОБА_2 Зазначає, що оскільки спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, відповідач ОСОБА_6 не мав права розпоряджатись ним без згоди дружини ОСОБА_2 Вказує також, що жодних договорів позики між її дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_6 укладено не було, представлена розписка є фіктивним документом та спрямована на отримання у власність позивачкою спірного майна. Просить ухвалу суду скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та визнаючи умови мирової угоди, суд першої інстанції виходив з того, що мирова угода, укладена сторонами, не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, вчинена в інтересах сторін.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

Визнаючи мирову угоду, суд повинен перевірити чи відповідають умови мирової угоди положенням закону, її зміст, чіткість викладення її умов, чи стосується угода предмета спору, чи всі умови мирової угоди визначені у межах позову, стосуються предмета позову і засновані на взаємних поступках, чи ліквідується спір, що виник між сторонами, в результаті такої мирової угоди.

Крім того, ч. 5 ст. 175 ЦПК України визначено, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

За змістом вказаної статті процесуального закону мирова угода - це складена сторонами з урахуванням інтересів усіх заінтересованих осіб, що беруть участь у справі, угода, яка визнається судом лише після встановлення законності й обґрунтованості її умов, а також з'ясування думки усіх заінтересованих осіб щодо можливості її визнання. Метою такої угоди є врегулювання спору між сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмету спору, тобто матеріально-правової вимоги позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Не може визнаватися судом мирова угода, умови якої не пов'язані зі спірними правовідносинами.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики від 01 січня 2014 року у розмірі 180 000 грн.

За умовами мирової угоди, сторони фактично домовилися про припинення зобов'язання відповідача ОСОБА_6 за договором позики від 01 січня 2014 року шляхом визнання за позивачкою ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку площею 0,1720 га за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 та житловий будинок, який позначений на плані літ. «А-1», загальною площею 159,8 кв.м., житловою 52,8 кв.м., та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, Дрогобицького району Львівської області, який розміщений на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_1.

В порушення зазначених вище норм права районний суд не врахував, що вимога про визнання права власності на нерухоме майно у даній справі позивачем не ставилась, а відтак мирова угода могла стосуватися лише грошових коштів, тобто предмета позову, та виключала зазначення у ній дій, коштів чи майна, які не належать до цього предмета.

Таким чином, суд першої інстанції в обхід закону фактично визнав право власності на нерухоме майно, що не відповідає вимогам вищевказаних норм права.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, спірне майно ОСОБА_7 набув за час шлюбу з ОСОБА_8, яка не залучена до участі у розгляді даної справи.

Оскільки судом порушені норми матеріального та процесуального права, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У зв'язку з наведеним, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою апеляційного суду Львівської області від 16 січня 2017 року підлягають скасуванню.

Керуючись п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, п.4 ч.1 ст. 314, ст.ст. 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04 листопада 2014 рокускасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою апеляційного суду Львівської області від 16 січня 2017 року, а саме накладення арешту на майно: земельну ділянку площею 0,1720 га за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 та житловий

будинок, який позначений на плані літ. «А-1», загальною площею 159,8 кв.м., житловою 52,8 кв.м., та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, Дрогобицького району Львівської області, які перебувають у власності ОСОБА_4 - скасувати.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді: