Провадження № 2/616/16/17
Справа № 617/1873/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 березня 2017 року Великобурлуцький районний суд Харківської області

в складі головуючого - судді Нестайка Ю.В.

з участю: секретаря судового засідання Логвінової М.В.

позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на ? частину квартири та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання квартири особистою приватною власністю,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на ? частину квартиру АДРЕСА_1. При цьому посилався на те, що з відповідачкою він перебував у шлюбі з 2005 р. по 2013 рік. В період шлюбу, 18.10.2007 р. за спільні кошти подружжя була придбана квартира за вказаною адресою. Покупцем квартири у договорі купівлі - продажу вказана ОСОБА_3, тому відповідно до ч.1 ст. 60 СК України ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на ? частину зазначеної квартири.

ОСОБА_3 подала зустрічну позовну заяву про визнання вказаної квартири її особистою приватною власністю. При цьому посилалася на те, що спірна квартира АДРЕСА_1 була куплена за її особисті кошти, частину з яких 60000 гривень, вона отримала від продажу своєї однокімнатної квартири, яку вона купила до шлюбу, у 2004 році, а частину 55000 гривень, їй подарував батько ОСОБА_4 (їй він передав 10000 доларів США).

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_2, підтримав первісний позов та заперечував проти задоволення зустрічного позову у повному обсязі. При цьому пояснив, що спірна квартира була куплена під час перебування сторін спору у шлюбі, за спільні кошти. ОСОБА_1 має постійну роботу, також упродовж тривалого часу займається веденням підсобного господарства, тримає велике поголівя свиней, яких вирощує та продає.

ОСОБА_1 подав письмові заперечення проти зустрічного позову, де зазначив, що квартира була придбана за спільні кошти. Для накопичення коштів він вів особисте підсобне господарство вирощував та продавав свиней. Ніяких коштів батько ОСОБА_3 на купівлю квартири не давав (т.1 а.с. 81-84).

Також ОСОБА_1 надав до суду додаткові письмові пояснення, де зазначив, що у підсобному господарстві він утримував вісім голів свиноматок, кожна з яких двічі на рік приносила в середньому по 12 поросят. Загалом від продажу свиней він отримував за рік біля 260000 грн. Відразу після придбання квартири він зробив капітальний ремонт у цій квартирі, витративши лише на придбання будівельних матеріалів 41000 грн. (т.2 а.с. 130-131).

ОСОБА_3 у судовому засідання заявила про невизнання первісного позову, підтримала свій зустрічний позов та пояснила, що на час купівлі квартири ОСОБА_1 працював сторожем та отримував заробітну плату 4-5 тис. гривень на рік, вона ж отримувала приблизно 20000 грн. на рік. Вона у 2007 році продала свою однокімнатну квартиру за 16000 доларів США. Її батько пообіцяв дати їй ще 10000 доларів, щоб вистачило на купівлю квартири, однак у неї не було можливості відразу поїхати до нього за грошима, так як він проживає у іншому районі Харківської області. Тому вона взяла кредит у Банку «Аваль» в сумі 49735 грн., а коли батько передав їй гроші, вона погасила кредит.

Дослідивши надані сторонами докази, суд встановив обставини справи та визначив відповідно до них правовідносини.

ОСОБА_1 і ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 01.12.2005 р. (т.1 а.с. 7).

Та обставина, що вказаний шлюб було розірвано у 2013 році, сторонами визнана і не підлягає доказуванню відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України.

18.10.2007 року ОСОБА_1 надав нотаріусу ОСОБА_5 заяву про згоду на придбання його дружиною ОСОБА_3 на спільні сумісні кошти квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 98).

В той же день, 18.10.2017 р. ОСОБА_3 уклала договір купівлі-продажу зазначеної двокімнатної квартири загальною площею 50,1 кв.м, придбавши її у ОСОБА_6 за 115 000,00 грн. При цьому згідно з умовами договору 60000,00 грн. було сплачено продавцеві у момент підписання договору, а 55000,00 грн. покупець зобовязався сплатити до 22.10.2007 р. (т.1 а.с. 8, 49,99).

Згідно заяви ОСОБА_6 усю суму за продану квартиру 115 000,00 грн., вона отримала від ОСОБА_3 18.10.2007 р. (т.1 а.с. 50).

З іпотечним договором від 19.10.2007 р., предметом іпотеки за яким була придбана квартира АДРЕСА_1, ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 49735,00 грн., який повністю погасила 28.11.2007 р. (т.1 а.с. 52-54).

Однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , власником якої була ОСОБА_3, за договором купівлі продажу вона продала 21.12.2007 р. ОСОБА_7 за 23 000 грн. (т.1 а.с.112).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 07.04.2016 р. залишено без змін рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 26.01.2016 р., яким ОСОБА_3 відмовлено у позові до ОСОБА_8 про визнання частково недійсним договору купівлі продажу квартири від 21.10.2007 р. щодо продажу квартири за 23000 грн. та визнання, що вказаний договір купівлі-продажу був укладений за ціною 80000 грн. (т.1 а.с. 37-39).

Свідки ОСОБА_9 і ОСОБА_10 дали показання, що знають ОСОБА_1 близько 20 років, більше 10 років він утримує підсобне господарство, а саме вирощує та продає свиней. У його господарстві постійно утримується близько 30 свиней.

Свідок ОСОБА_11, рідна сестра ОСОБА_3, дала показання, що їй відомо як працівнику Вовчанського відділення РайффайзенБанку «Аваль», що спірна квартира куплена ОСОБА_3 частково за кредитні кошти та частково за кошти, отримані нею від продажу однокімнатної квартири.

Свідок ОСОБА_12 дала показання, що у 2007 році вона купила у ОСОБА_8 будинок за 18000 доларів США, а ОСОБА_8 віддала 15000 доларів ОСОБА_1 за однокімнатну квартиру, яку купила у ОСОБА_3 Гроші передавалися у відділенні Райффайзенбанку «Аваль», де на їх прохання перевірили справжність купюр.

Згідно з ч.2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом спільної сумісної власності подружжя.

Частиною першою ст. 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ч.1 ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно з ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

На підставі письмових доказів встановлено, що належна ОСОБА_3 однокімнатна квартира була продана нею вже після придбання двокімнатної квартири та повної оплати вартості придбаної квартири.

Придбана двокімнатна квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 і ОСОБА_1 як майно, набуте за час шлюбу.

ОСОБА_3 не надано допустимих доказів щодо дарування їй батьком 10000 доларів США, оскільки такий правочин повинен бути укладений у письмовій формі і нотаріально посвідчений.

Відповідно до ч.5 ст. 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує пятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно з ч.1 ст. 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оскільки спільність майна, набутого у шлюбі, презюмується ч.2 ст. 60 СК України, а ОСОБА_3 не надано допустимих доказів щодо придбання спірної квартири за її особисті кошти, первісний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а у зустрічному позові ОСОБА_3 належить відмовити.

Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 належить стягнути понесені ним судові витрати на оплату судового збору в сумів 375,00 грн., та на правову допомогу в сумі 12000,00 грн. (т.2 а.с. 51-55).

Керуючись ст.ст. 10,11,60,209,212-214 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

У позові ОСОБА_3 про визнання квартири АДРЕСА_1 її особистою приватною власністю відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 12375,00 (дванадцять тисяч) гривень.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області шляхом подання апеляційної скарги через Великобурлуцький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення складений 6 березня 2017 року.

Суддя Ю.В. Нестайко