Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2017 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Зимницькій М. Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м.Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом до Київської міської ради, просив визнати за собою, ОСОБА_1, право власності за набувальною давністю на квартиру №122, загальною площею - 70,0 кв.м., житловою площею - 48,6 кв.м., в будинку АДРЕСА_1, що є предметом позовних вимог.

Представник позивача - ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві, пояснила, що з 07 червня 1994 року позивач обіймав посаду заступника генерального директора Виробничого об'єднання «Укрзакордонафтогазбуд». Під час перебування у трудових відносинах, підприємство надало позивачу трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, ця квартира була придбана за рахунок коштів ВО «Укрзакордонафтогазбуд» шляхом укладання Договору купівлі - продажу квартири датованим 15 червня 1994 року, укладеного на Українській біржі «Десятина», право власності зареєстровано Комунальним підприємством Київське Бюро технічної інвентаризації 1/2868-2931 за реєстровим номером 193/30582, форма власності - загальнодержавна. 26 липня 1994 року між позивачем та ВО «Укрзакордонафтогазбуд» укладено безстроковий Договір на утримання, ремонт будинку і квартири індивідуального володільця в будинку державного житлового фонду. 31 березня 1997 року позивача звільнено з підприємства, у зв'язку з ліквідацією ДАК «Укрзакордоннафтогазбуд». З моменту заселення та по теперішній час, позивач постійно проживає у вищезазначеній квартирі разом із сім'єю, однак оформити право власності на цю квартиру у встановленому порядку не має можливості, оскільки підприємство ліквідовано, тому з урахуванням положень ст. 344 Цивільного кодексу України (набувальна давність) у позивача наявні всі підстави для звернення до суду з вимогами про визнання за собою, ОСОБА_1, право власності за набувальною давністю на квартиру №122, загальною площею - 70,0 кв.м., житловою площею - 48,6 кв.м., в будинку АДРЕСА_1.

Уповноважений представник відповідача - Київської міської ради ОСОБА_3, в судове засідання не з'явилась, подала до суду заперечення на позов, які приєднано до матеріалів справи (а.с. 91-93), просила в позові відмовити, та розгляд справи провести у відсутності представника відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із угод.

Згідно ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то воно виникає з моменту проведення такої реєстрації.

Відповідно до положень частини першої статті 182 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Судом встановлено, що з 07 червня 1994 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Виробничим об'єднанням «Укрзакордонафтогазбуд», що підтверджується даними, які внесено до трудової книжки позивача.

З 1994 року ОСОБА_1 зареєстрований та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою Житлово-будівельного кооперативу «Весна-2» від 14 вересня 2016 року. (а.с.36)

26 липня 1994 року між Виробничим об'єднанням «Укрзакордонафтогазбуд» та ОСОБА_1 укладено Договір на утримання трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 70, 40 кв.м, житловою площею 48, 6 кв.м., за умовами цей договір укладено з 26 липня 1994 року та є безстроковим, факт передачі квартири позивачу сторонами оформлено шляхом укладання акту прийому-передачі на утримання квартири індивідуальним власником від 26 липня 1994 року за №7.

За даними Комунального підприємства Київської міської ради Київського міського бюро технічної інвентаризації, квартира АДРЕСА_1, на праві власності зареєстрована за Виробничим об'єднанням «Укрзакордонафтогазбуд» на підставі Договору купівлі-продажу, зареєстрованого на Українській біржі «Десятинній» від 15 червня 1994 року. (а.с.95)

Указом Президента України від 20 квітня 1995 року за №324/95 вересня 1996 «Про утворення Державної акціонерної компанії «Укрзакордоннафтогазбуд», підтримано ініціативу ряду державних підприємств, що здійснюють будівництво та експлуатацію нафтогазових комплексів, і утворено Державну акціонерну компанію «Укрзакордоннафтогазбуд».

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 листопада 1995 р. за № 943, затверджено Перелік підприємств та організацій, заснованих на загальнодержавній власності, майно яких передається до статутного фонду Державної акціонерної компанії «Укрзакордоннафтогазбуд».

Згідно Додатку №1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 27 листопада 1995 р. за №943, до Переліку підприємств та організацій, заснованих на загальнодержавній власності, майно яких передається до статутного фонду Державної акціонерної компанії «Укрзакордоннафтогазбуд», входить Виробниче об'єднання Укрзакордонафтогазбуд».

Відповідно до пункту 2 розділу Статуту «III. Юридичний статус Компанії» Державної акціонерної компанії «Укрзакордоннафтогазбуд», який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 27 листопада 1995 р. за №943, Державна акціонерна компанія «Укрзакордоннафтогазбуд» є правонаступницею державного виробничого об'єднання "Укрзакордоннафтогазбуд".

31 липня 1996 року ОСОБА_1 звільнено з ВО «Укрзакордоннафтогазбуд», у зв'язку з переведенням до ДАК «Укрзакордоннафтогазбуд» на підставі п.5 ст. 36 КЗпП України.

01 серпня 1996 року ОСОБА_1 прийнято на посаду заступника голови правління ДАК «Укрзакордоннафтогазбуд» в порядку переведення з ВО «Укрзакордоннафтогазбуд».

Указом Президента України від 2 вересня 1996 року за № 782/96 «Про ліквідацію Державної акціонерної компанії «Укрзакордоннафтогазбуд», визнано таким, що втратив чинність, Указ Президента України від 20 квітня 1995 року за №324 (324/95) «Про утворення Державної акціонерної компанії «Укрзакордоннафтогазбуд».

31 березня 1997 року ОСОБА_1 звільнено з посади заступника голови правління, у зв'язку з ліквідацією Державної акціонерної компанії «Укрзакордоннафтогазбуд» на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

За інформацією, яка надана Шевченківською районною у місті Києві державною адміністрацією від 15.06.2016 року, відсутні відомості щодо юридичної особи Державної акціонерної компанії «Укрзакордоннафтогазбуд» () в Єдиному державному реєстрі, а також в базі даних Реєстру суб'єктів підприємницької діяльності по Шевченківському району м. Києва, зазначена юридична особа на обліку в Шевченківській районній державній адміністрації не перебуває. (а.с. 57).

Відповідно до положень ч.1 ст. 37 Цивільного кодексу Української РСР, юридична особа припиняється шляхом ліквідації.

Відповідно до ч. 3 ст. 223 Цивільного кодексу УРСР зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора).

На виконання ухвали суду щодо забезпечення доказів, Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву повідомило, що згідно даних інформаційно-пошукової системи «ЕТАП», в регіональному відділенні ФДМУ по м. Києву відсутня будь-яка інформація щодо вказаного спірного об'єкту нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1. (а.с.75)

Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, після ліквідації Державної акціонерної компанії «Укрзакордоннафтогазбуд», яка виступала правонаступником ВО «Укрзакордоннафтогазбуд», позивач продовжує вільно користатись квартирою АДРЕСА_1, проживає та зареєстрований у квартирі з червня 1994 року по теперішній час, тобто понад 22 роки, з моменту припинення трудових відносин позивача з ДАК «Укрзакордоннафтогазбуд», у зв'язку з ліквідацією юридичної особи, минуло 19 років.

За таких обставин, позивачем доведено факт добросовісного, безперервного та відкритого володіння об'єктом нерухомого майна - квартирою №122 в будинку АДРЕСА_1, балансоутримувачем будинку виступає Житлово-будівельний кооператив «Весна-2».

За інформацією, яка повідомлена Житлово-будівельним кооперативом «Весна-2», ОСОБА_1 проживає та зареєстрований у квартирі з 04 серпня 1994 року на підставі Договору на утримання, ремонт будинку і квартири індивідуального володіння в будинку державного житлового фонду, укладеного з ВО «Укрзакордоннафтогазбуд» 26 липня 1994 року. ОСОБА_1 є власником особового рахунку та сплачує платежі за користування послугами по експлуатації і утриманню квартири.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України , положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Звертаючись з даними позовом до суду, позивач посилаються, як на підставу виникнення права власності на спірне нерухоме майно на положення ч.1 ст.344 Цивільного кодексу України, відповідно до якої особа, яка добросовісно володіла чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна власність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Суд звертає увагу на те, що вказана норма відноситься до розділу Цивільного кодексу України «Право власності». Інститут набувальної давності вперше запроваджено в національному законодавстві Цивільним кодексом України, який набув чинності з 01 січня 2004 року.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Виходячи зі змісту положень частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що з 07 червня 1994 року позивач ОСОБА_1, перебуваючи у трудових відносинах з ВО «Укрзакордоннафтогазбуд» (правонаступником якого є ДАК «Укрзакордоннафтогазбуд»), за згодою власника майна, вселився та постійно користується квартирою №122 в будинку АДРЕСА_1, факт законного перебування у користуванні позивача спірного житлового приміщенні підтверджується Договором на утримання, ремонту дому та квартири індивідуального володільця будинку державного житлового фонду, укладеного між ОСОБА_1 та ВО «Укрзакордоннафтогазбуд».

За умовами п. 1 вищезазначеного Договору, «Власник» передає, а «Виконавець» приймає по акту квартиру АДРЕСА_4, загальною площею 70,40 кв. м., в тому числі житловою площею 48,60 кв.м., на предмет забезпечення її утримання з урахуванням вимог на утримання житлового будинку, в якому вона знаходиться та прибудинковій території. Договір укладається з 26 липня 1994 року безстроково та вступає в силу з дня його підписання (а.с. 10-15)

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що правила ст. 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи, що Цивільний кодекс України набрав чинності з 01.01.2004 року, згідно ч.1 ст. 344, п.1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, визнання права власності за набувальною давністю не може мати місця раніше 01.01.2011 року.

Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Зі змісту статті 344 Цивільного кодексу України випливає, що позивач як володілець майна протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, що він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, що не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, або на майно, що придбано добросовісним набувачем і у витребуванні якого власнику було відмовлено.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що спірний об'єкт нерухомого майна - №122 в будинку АДРЕСА_1, за своїм правовим статусом не відноситься до об'єктів державного або комунального майна, факт набуття права власності та проведення державної реєстрації не цей об'єкт нерухомого майна Виробничим об'єднання «Укрзаграннафтогазбуд» підтверджується даними, які надано Комунальним підприємством Київської міської ради Київського міського бюро технічної інвентаризації, що квартира АДРЕСА_1, на праві власності зареєстрована за Виробничим об'єднанням «Укрзакордонафтогазбуд» на підставі Договору купівлі-продажу, зареєстрованого на Українській біржі «Десятинній» від 15 червня 1994 року, №1/28682931. (а.с. 73)

В свою чергу, позивач, починаючи з липня 1994 року, добросовісно, відкрито та безперервно користується спірним об'єктом нерухомого майна, сплачує за житлово-комунальні послуги, несе інші витрати на утримання житла, тому в розумінні ст. 344 ЦК України набув право власності на це майно в порядку набувальної давності.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави.

За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання прав власності на нерухоме майно за набувальною давністю є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та ст. ст. 328, 344, 345 Цивільного кодексу України, пунктами 4 та 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, ст.ст.1, 4, 10, 11, 15, 57, 60, 61, 174, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання прав власності на нерухоме майно за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, право власності за набувальною давністю на квартиру №122, загальною площею - 70,0 кв.м., житловою площею - 48,6 кв.м., в будинку АДРЕСА_1

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду міста Києва, яка подається через Дніпровський районний суд міста Києва, протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я