АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/2150/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2188/17Головуючий у 1-й інстанції Степура А. А. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді Пилипчук Л.І.,

суддів Чумак О.В., Дряниці Ю.В.,

секретар Філоненко О.В.,

за участю позивачки ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 «АТЕК» - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві ( в режимі відеоконференції) цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «АТЕК»

на рішення Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 09 червня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «АТЕК» (далі ОСОБА_3 «АТЕК») про відшкодування шкоди внаслідок невиконання рішення суду, про відшкодування шкоди, завданої здоровю і життю в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 «АТЕК» про відшкодування шкоди внаслідок невиконання рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 09.09.2014 року про стягнення з відповідача на її користь 56724 грн. матеріальної шкоди, завданої здоровю в дорожньо-транспортній пригоді.

07.07.2016 року ОСОБА_2 подала в суд позов до того ж відповідача про відшкодування шкоди, завданої здоровю і життю в результаті дорожньо-транспортної пригоди, а саме витрат на придбання ліків та санаторно-курортне лікування.

Ухвалою Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 01 серпня 2016 року вказані позови обєднано в одне провадження./т.1 а.с.74/

13.04.2017 року ОСОБА_2 остаточно уточнила позовні вимоги. Просила стягнути з відповідача ОСОБА_3 «АТЕК» на її користь збитки в результаті невиконання рішення суду в сумі 138046, 56 грн., виходячи із основного боргу відповідно рішення суду від 09.09.2014 року в сумі 56724 грн. реальних збитків в результаті невиконання рішення суду; інфляції - 25469,08 грн. ;3 % річних у сумі 1701 грн. 72 коп.; збитків внаслідок різниці курсу долара, яких вона зазнала, розраховуючись за лікування за кордоном (Мертве море) у розмірі 80893, 76 грн., витрати за придбані ліки 27488 грн., вартість масажу 2492 грн.

Також ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_3 «АТЕК» на її користь відшкодування шкоди, завданої здоровю, в сумі 21211, 38 грн. та 2886 євро, в тому числі: на ліки 19370 грн., фізіотерапію і масаж 1550 грн., оплата страхування 265, 41 грн., курєрські витрати 25 грн., санаторно-курортне лікування в Болгарії (вартість авіаквитків 202 євро, віза - 50 євро, проживання - 1305 євро, оренда авто для проїзду в санаторій - 575 євро, оплата бензину 46, 84 євро, оплата лікування (процедур) - 438, 90 євро, оплата харчування 268, 41 євро).

Рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 09 червня 2017 року позов ОСОБА_2 - задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «АТЕК» на користь ОСОБА_2 збитки в результаті невиконання рішення суду у сумі 138046 грн. 56 коп.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «АТЕК» на користь ОСОБА_2 відшкодування шкоди, завданої здоровю, в сумі 2825,41 євро, що за курсом НБУ становить 82954,04 грн. та у сумі 21211 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «АТЕК» на користь держави судовий збір у розмірі 2422 грн. 12 коп.

З рішенням суду не погодився відповідач ОСОБА_3 «АТЕК», який в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову повністю з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та недоведеністю обставин, які суд вважав встановленими.

Доводить, що позовні вимоги щодо санаторно-курортного лікування предявлено до неналежного відповідача, оскільки мають заявлятися до Фонду соціального страхування України на підставі положень Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування».

Вважає, що вимоги про стягнення збитків за невиконання рішення суду в розмірі 138046, 56 грн. не підлягають задоволенню, оскільки правовідносини з приводу виконання судових рішень врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» і до них не можуть застосовуватися норми, які передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобовязання.

Зазначає про відсутність медичних висновків щодо необхідності застосування певних медичних препаратів та доказів їх придбання.

Вказує на ігнорування судом першої інстанції правових позицій, викладених у постановах Верховного суду України №6-2759цс15 від 20.02.2016 року, №6-3019цс15 від 13.01.2016 року та висновків Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 є потерпілою особою, отримавши тяжкі тілесні ушкодження, від дорожньо-транспортної події, яка сталася 27.11.1994 року з вини водія автомобіля УРАЛ 4320, власником якого був ЗАТ «АТЕК» та з яким водій перебував у трудових відносинах.

Згідно Довідки сер. 7-66 ВЛ №0154311, виданої 28.09.04 Полтавською обласною МСЕК №1, ОСОБА_2 встановлена друга група інвалідності безстроково у звязку з трудовим каліцтвом (1994) із втратою 70% професійної працездатності. /а.с.12 т.1/

Відповідно до Індивідуальної програми реабілітації інваліда №208 ОСОБА_2 рекомендовано диспансерний нагляд у травматолога, медикаментозне лікування за призначенням лікуючих лікарів, санаторно-курортне лікування 1 раз у 3 роки за прямими наслідками каліцтва./а.с.139-140 т.1/

Заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09.09.2014 року стягнуто із ЗАТ «АТЕК» на користь ОСОБА_2 56724 грн. шкоди, завданої здоровю в ДТП. Відповідно до вказаного судового рішення стягнуту суму шкоди складають витрати на ліки, масаж та санаторно-курортне лікування в клініці Ізраїля. /а.с.3-4 т.1/

28.10.2014 року на виконання зазначеного рішення районним судом був виданий виконавчий лист, який стягувачкою предявлений для примусового виконання у ВДВС Святошинського РУЮ м.Києва. /а.с.5-6 т.1/ Зі слів позивачки присуджене відшкодування виплачено їй у листопаді-грудні 2015 року.

Згідно довідки від 24.04.2015 року для одержання путівки на санаторно-курортне лікування, виданої ОСОБА_2 лікуючим лікарем поліклініки №1 м.Кременчука, рекомендоване місце лікування: Ізраїль Мертве море, Болгарія - Поморє, Саки Україна. /а.с.93 т.1/ Вказана довідка не містить всіх необхідних реквізитів, зокрема, підписів завідуючого відділенням та голови ЛКК, а також відповідної печатки.

У період з 29.05.2015 по 26.06.2015 ОСОБА_5 знаходилася у Болгарії, м.Святий Влас, «Імперіал Форд Клуб» А1, де згідно договору оренди апартамента за проживання сплатила 1305 євро./а.с.93/

Частково задовольняючі позовні вимоги ОСОБА_2, місцевий суд виходив з того, що відомості щодо виконання ПАТ «АТЕК» рішення суду в матеріалах справи відсутні, ОСОБА_2 дійсно проходила санаторно-курортне лікування внаслідок травм, отриманих в ДТП, та понесла витрати на купівлю ліків, проїзд, проживання, які підлягають відшкодуванням з урахуванням індексу інфляції та 3% річних.

Такі висновки районного суду не відповідають фактичним обставинам справи та прийняті з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи ( причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть учать у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( абз.1ч.1, ч.ч.2.3,4 ст.60 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Щодо позовних вимог про стягнення збитків у звязку з невиконанням судового рішення, то колегія суддів визнає їх безпідставними, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що заочне рішення Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 09.09.2014 року про стягнення із ЗАТ «АТЕК» на користь ОСОБА_2 56 724,00 грн. матеріальної шкоди набрало чинності та з 12.11.2014 року перебувало на примусовому виконанні у ВДВС Святошинського РУЮ м.Києва./а.с.5 т.1/ Тому правовідносини, що виникли з приводу примусового виконання рішень, регулюються Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобовязання і виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів.

При наявності у справі судового рішення, яким вже було встановлено розмір завданої шкоди та відповідно стягнуто її, такий розмір шкоди відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України має преюдиційне значення для суду при вирішенні справи і суд не вправі змінювати його, в тому числі шляхом застосування положень ст. 625 ЦК України (Правові висновки Верховного Суду України від 13.01.2016 року у справі №6-3019цс15, від 20.02.2016 року у справі №6-2759цс15).

Щодо позовних вимог про відшкодування витрат на санаторно-курортне лікування у Болгарії та на придбання ліків, фізіотерапію і масажу, то зазначені вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.450 ЦК УРСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин (заподіяння шкоди здоровю), організацію та громадяни, діяльність яких повязана з підвищеною небезпекою для оточуючих , зобовязані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки.

Статтею 455 ЦК УРСР передбачено, що у разі заподіяння каліцтва або іншого пошкодження здоровя організація або громадянин, відповідальні за шкоду, зобовязані відшкодувати потерпілому заробітну плату, втрачену ним внаслідок втрати чи зменшення працездатності, а також відшкодувати витрати, повязані з пошкодженням здоровя ( посилене харчування, протезування, сторонній догляд і т.п.)

Оскільки із довідки серії 7-66 ВЛ №0154311, виданої 28.09.04 Полтавською обласною МСЕК №1, вбачається, що позивачці встановлена друга група інвалідності безстроково у звязку з трудовим каліцтвом (1994) із втратою 70% професійної працездатності, тому, враховуючи, що 23.09.1999 року прийнято Закон №1105-XIV «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який набрав чинності з 01.04.2001року з послідуючими змінами, позовні вимоги щодо забезпечення санаторно-курортним лікуванням мають заявлятися до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Відповідно до ч.4 ст. 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» потерпілому, який став інвалідом, періодично, але не рідше одного разу на три роки, а інвалідам I групи щорічно безоплатно за медичним висновком надається путівка для санаторно-курортного лікування; у разі самостійного придбання путівки її вартість компенсує Фонд у розмірі, встановленому правлінням Фонду. Потерпілому, який став інвалідом, компенсуються також витрати на проїзд до місця лікування і назад.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що матеріали справи не містять належних доказів потреби у санаторному лікуванні в обраному позивачкою місці та відповідність зазначеного лікування пошкодженням, отриманими нею у ДТП. Довідка від 24.04.2015 року для одержання путівки на санаторно-курортне лікування, видана ОСОБА_2 лікуючим лікарем поліклініки №1 м.Кременчука, не містить всіх необхідних реквізитів, зокрема, підписів завідуючого відділенням та голови ЛКК, а також відповідної печатки. При цьому, у довідці відсутня вказівка про строк, необхідний для лікування, процедури та перелік ліків, які слід приймати.Крім того, в матеріалах справи відсутній медичний висновок лікарської комісії щодо призначення позивачці санаторно-курортного лікування певного профілю та строк такого лікування.

З урахуванням викладеного, вимоги про відшкодування витрат на санаторно-курортне лікування та компенсацію за проїзд до лікувального закладу є необґрунтованими та безпідставними.

Щодо позовних вимог про відшкодування витрат на купівлю ліків, оплату масажу, то такі вимоги такоє є безпідставними та недоведеними. враховуючи наступне.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 19 Постанови №6 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року , якщо в потерпілого у звязку з ушкодженням здоровя є потреба у додаткових витратах на медичну та соціальну допомогу, що підтверджується із зазначенням їх тривалості висновком МСЕК, вони компенсуються Фондом відповідно до Закону №1105-XIV. Додаткові витрати потерпілих, на яких дія цього Закону не поширюється (потреба в них та їх тривалість мають підтверджуватися висновком судово-медичної експертизи), підлягають стягненню з особи, відповідальної за шкоду, на підставі ст. 455 ЦК.

Розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість (п/п «в» п.19 Постанови).

Позивачка, вимагаючи відшкодування витрат на придбання ліків під час лікування з 18.02.2014 року по 04.04.2014 року, з 21.11.2014 по 08.12.2014 року в 1-й міській лікарні м.Кременчука, надала до матеріалів справи виписки з історії хвороби, в яких зазначені діагнози захворювань, не повязані з наслідками ДТП. /а.с.21.20/ Медичні висновки, які б вказувала про причинний звязок зазначених захворювань із тілесними пошкодженнями, одержаними позивачкою в ДТП, а також лікарські призначення для лікування травми - у матеріалах справи відсутні, а наявний на а.с.72 тому 2 листок призначень від 16.09.2012 року не стосується лікування, яке здійснювалося у 2014 році.

Отже, надані позивачкою ксерокопії чеків на придбання медикаментів не є належними та допустимими доказами витрат на лікування захворювань, які безпосередньо є наслідком пошкоджень від дорожньо-транспортної пригоди, тому відсутні підстави для компенсації витрат на їх придбання.

Також не підлягають відшкодуванню витрати позивачки по оплаті курсів масажу та фізіотерапії приватної клініки ОСОБА_6, оскільки з карти хворого із фізіотерапевтичного відділення №1338 від 20.02.2014 року вбачається, що ОСОБА_2 пройшла процедури масажу, магнітотерапії, електрофорезу безоплатно. /т.1 а.с. 95/

Доводи позивачки щодо преюдицію попередніх судових рішень , якими встановлена вина відповідача, як володільця джерела підвищеної небезпеки, у заподіянні їй шкоди в ДТП, що сталася а 1994 році, не спростовують того факту, що заявлений нею розмір шкоди є недоведеним, а вимоги про стягнення збитків на підставі ст.625 ЦК України не ґрунтуються на законі.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «АТЕК» про відшкодування шкоди внаслідок невиконання рішення суду, та про відшкодування шкоди завданої здоровю і життю в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

На підставі викладеного апеляційна скарга ОСОБА_3 «АТЕК»підлягає задоволенню, а рішення Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 09 червня 2017 року скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, п.п.3,4 ч.1 ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «АТЕК» задовольнити.

Рішення Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 09 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «АТЕК» про відшкодування шкоди внаслідок невиконання рішення суду, про відшкодування шкоди завданої здоровю і життю в результаті дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: (підпис) ОСОБА_1

Судді: (підписи) ОСОБА_7

ОСОБА_8

З оригіналом згідно: ОСОБА_1