Ухвала

іменем україни

13 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк», треті особи: Фонд соціальної допомоги ім. доктора Ф.П.Гааза, Публічне акціонерне товариство «Фінансово-інвестиційне товариство «Фонд», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання права вкладників за договорами банківського вкладу, за касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 03 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

01 вересня 2015 року ОСОБА_6 та ОСОБА_4 звернулись до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 19 грудня 2013 року між Приватним акціонерним товариством «Фінансово-інвестиційне товариство «Фонд» (далі - ПрАТ «Фінансово-інвестиційне товариство «Фонд»), який є благодійною організацією, та Публічним акціонерним товариством «Імексбанк» (далі - ПАТ «Імексбанк») було укладено договір банківського вкладу «Стандарт+» за умовами якого банк прийняв грошові кошти в розмірі 210 000 грн під 20 % річних строком на один рік.

26 грудня 2013 року між банком та ПрАТ «Фінансово-інвестиційне товариство «Фонд» було укладено додаткову угоду на збільшення банківського вкладу на 18 000 грн, а 18 грудня 2014 року - про продовження строку до 18 березня 2015 року.

Звертали увагу на те, що 27 січня 2015 року ПрАТ «Фінансово-інвестиційне товариство «Фонд» з метою рятування благодійних внесків фонду уклало з ними - членами фонду, договори про відступлення права вимоги, за умовами яких вони набули право вимоги до банку за договором банківського вкладу та додаткової угоди до нього на суму по 114 000 грн кожна.

Крім того, зазначали, що 19 грудня 2013 року між ПрАТ «Фінансово-інвестиційне товариство «Фонд» та ПАТ «Імексбанк» було укладено договір банківського вкладу «Стандарт+», за умовами якого банк прийняв грошові кошти в розмірі 1 230 000 грн під 20 % річних строком на один рік. Одночасно між тими ж сторонами та на тих же умовах було укладено договір банківського вкладу, відповідно до умов якого банк прийняв від фонду ще 130 000 грн, до моменту спливу строку якого на депозиті залишалось 20 000 грн.

Вказували на те, що за договором № 369/13 (сума вкладу 1 230 000 грн) нараховано проценти в сумі 24 263 грн 11 коп.; за договором № 371/13 (сума вкладу 130 000 грн, залишок на 18 грудня 2014 року - 20 000 грн) нараховано проценти в сумі 384 грн 63 коп.

Зазначали, що 11 січня 2016 року між ПрАТ«Фінансово-інвестиційне товариство «Фонд» та ними було укладено, договори про заміну кредитора (відступлення права вимоги), за якими вони набули право вимоги до банку щодо процентів за вищевказаними договорами.

Посилаючись на наведене, з урахуванням уточнених позовних вимог, просили визнати за ними право вкладників з 27 січня 2015 року на підставі договорів про заміну кредитора за договором банківського вкладу від 19 грудня 2013 року № 370/13 («Стандарт+») з урахуванням додаткових угод від 26 грудня 2013 року та 18 грудня 2014 року, укладених між ПрАТ «Фінансово-інвестиційне товариство «Фонд» та ПАТ «Імексбанк»; з 16 січня 2016 року на підставі договорів про заміну кредитора за договором банківського вкладу від 19 грудня 2013 року №369/13 («Стандарт+») та договором банківського вкладу від 19 грудня 2013 року № 371/13, укладених між ПрАТ «Фінансово-інвестиційне товариство «Фонд» та ПАТ «Імексбанк», а саме: ОСОБА_3 - на суму у розмірі 138 263 грн 11 коп.,

ОСОБА_4 - 114 384 грн 63 коп.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03 листопада 2016 року, позов задоволено.

Визнано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вкладниками ПАТ «Імексбанк» на суму основного боргу з 27 січня 2015 року, а на суму відсотків - з 11 січня 2016 року, а саме: ОСОБА_3 - на загальну суму у розмірі 138 263 грн 11 коп., ОСОБА_4 - 114 384 грн 63 коп.

У касаційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Імексбанк», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від

18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 19 грудня 2013 року між ПрАТ «Фінансово-інвестиційне товариство «Фонд», яке є благодійною організацією, та ПАТ «Імексбанк» було укладено договір банківського вкладу № 370/13 («Стандарт+») з виплатою 20 % річних строком на один рік, за умовами якого банк прийняв грошові кошти в розмірі

210 000 грн.

26 грудня 2013 року між ПрАТ «Фінансово-інвестиційне товариство «Фонд» та ПАТ «Імексбанк» було укладено додаткову угоду на збільшення банківського вкладу на 18 000 грн, а 18 грудня 2014 року - про продовження строку до 18 березня 2015 року.

27 січня 2015 року між ПрАТ «Фінансово-інвестиційне товариство «Фонд» та членами Фонду ОСОБА_3 (інвалідом І групи), та ОСОБА_7 (інвалідом ІІ групи) було укладено договори про заміну кредитора (відступлення права вимоги) № 1 та № 2 відповідно, за якими позивачі набули право вимоги до банку по 114 000 грн кожна.

Листом від 27 березня 2015 року позивачі повідомили банк про відступлення права вимоги, який банк залишив без відповіді.

19 грудня 2013 року між ПрАТ «Фінансово-інвестиційне товариство «Фонд» та ПАТ «Імексбанк» було укладено договір банківського вкладу № 369/13 «Стандарт+» з виплатою 20 % річних на один рік, за умовами якого банк прийняв грошові кошти в розмірі 1 230 000 грн.

Одночасно між ПрАТ «Фінансово-інвестиційне товариство «Фонд» та ПАТ «Імексбанк» було укладено договір банківського вкладу № 371/13 «Стандарт+» з виплатою 20 % річних на один рік, за умовами якого банк прийняв грошові кошти в розмірі 130 000 грн. До моменту спливу строку договору № 371/13 на депозиті залишилось 20 000 грн.

Відповідно до довідки банку за договором № 369/13 (сума вкладу 1 230 000 грн) нараховано проценти в сумі 24 263 грн 11 коп.; за договором № 371/13 (сума вкладу 130 000 грн, залишок станом на 18 грудня 2014 року становить 20 000 грн) нараховано проценти в сумі 384 грн 63 коп.

11 січня 2016 року між ПрАТ «Фінансово-інвестиційне товариство «Фонд» та позивачами було укладено, договори про заміну кредитора (відступлення права вимоги) № 1 та № 2 відповідно, за якими позивачі набули право вимоги до банку щодо процентів за договором № 369/13 (сума вкладу 1 230 000 грн), а саме: ОСОБА_3 на суму 24 263 грн 11 коп., а за договором № 371/13 (сума вкладу 20 000 грн) ОСОБА_4 на суму 384 грн 63 коп. Всього ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають право вимоги до банку на вклад та проценти за вказаними договорами банківського вкладу на суму 138 263 грн 11 коп. та 114 384 грн 63 коп. відповідно.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що за договорами відступлення права вимоги (цесії) позивачі набули право кредиторів, а тому набули право вкладників за договорами банківського вкладу, укладеними між ПрАТ «Фінансово-інвестиційне товариство «Фонд» та ПАТ «Імексбанк», а саме: ОСОБА_3 на суму 138 263 грн 11 коп., ОСОБА_4 - 114 384 грн 63 коп.

Колегія суддів суду касаційної інстанції не може погодитись з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Проте ухвала апеляційного суду зазначеним нормам процесуального права не відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вкладник − фізична особа (у тому числі фізична особа − підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом

На підставі постанови Правління Національного банку України від 26 січня 2015 року «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26 січня 2015 року прийняла рішення № 16 про запровадження з 27 січня 2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в установі банку.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлено Законом «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Частиною 2 ст. 26 вищевказаного закону передбачено, що вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вкладником є фізична особа (крім фізичних

осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

За положеннями п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Судами встановлено, що договори банківського вкладу було укладено між ПрАТ «Фінансово-інвестиційне товариство «Фонд» та ПАТ «Імексбанк».

За договорами від 27 січня 2015 року ПрАТ «Фінансово-інвестиційне товариство «Фонд» відступило право вимоги до банку за основною сумою вкладу, а за договором від 11 січня 2016 року - за процентами.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, судами попередніх інстанцій не враховано, що за своєю правовою природою договір про відступлення права вимоги є лише підставою для заміни кредитора у зобов'язанні іншою особою. Утім укладення такого договору не може замінити собою основного правочину, з якого виникли відносини сторін, у даному випадку між банком і вкладником ПрАТ «Фінансово-інвестиційне товариство «Фонд».

Враховуючи наведене, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що заміна кредитора у зобов'язанні за договорами банківського вкладу відбулась відповідно до вимог ст. ст. 512-517 ЦК України, а отже позивачі отримали всі права вкладника за вищезазначеним договором банківського вкладу, оскільки маючи документально підтверджені грошові вимоги до банку (боржника) щодо його грошових зобов'язань позивачі стають кредиторами банку.

При цьому кредиторські вимоги позивачів, які ґрунтуються на договорах про відступлення права вимоги, не можуть бути задоволені за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які мають інше призначення (відшкодування коштів за вкладами).

У силу наданих чинним ЦПК України повноважень апеляційний суд міг усунути допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права, проте, не врахувавши доводів апеляційної скарги, залишив без змін ухвалу суду першої інстанції.

За таких обставин касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала апеляційного суду - скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 03 листопада 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.К. Гримич

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М.Фаловська