АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Панченка М.М., Волошиної В.М.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Нечая Руслана Васильовича в інтересах публічного акціонерного товариства «Піреус банк МКБ» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року

в справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Литий камінь», публічного акціонерного товариства «Піреус банк МКБ», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Комарницька Ольга Володимирівна, про визнання частково недійсним договору іпотеки та визнання права власності.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Литий камінь» (надалі - ТОВ «Литий камінь»), публічного акціонерного товариства «Піреус банк МКБ» (надалі - ПАТ «Піреус банк МКБ») та просила визнати недійсним договір іпотеки № 813 від 09 лютого 2012 року в частині передачі в іпотеку майнових прав на машиномісце АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_3 право власності на машиномісце АДРЕСА_2

Зазначала, що 20 квітня 2011 року між ТОВ «Литий Камінь» та ОСОБА_3 були укладені договори купівлі продажу майнових прав на вказані машиномісця, уточнюючи характеристики на об'єкт нерухомості по яким було змінено шляхом укладання додаткових угод № 1.

21 квітня 2011 року ОСОБА_3 сплачено 100 % вартості майнових прав на об'єкти будівництва і 22 квітня 2011 року були видані довідки про повну оплату вартості майнових прав по 278 600 грн. за кожен об'єкт та укладено акти прийому-передачі майнових прав, а 20 грудня 2016 року позивачка зареєструвала своє право власності на вищезазначені об'єкти нерухомості.

Посилаючись на те, що 09 лютого 2012 року ТОВ «Литий камінь» передало майнові права на об'єкти нерухомості в іпотеку ПАТ «Піреус Банк МКБ» за договором іпотеки з порушенням норм законодавства, остільки позивачка не є стороною оспорюваного договору іпотеки, а останній був укладений без її згоди на майнові права, вартість яких вона оплатила в повному обсязі до укладення вказаного договору іпотеки, просила позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано частково недійсним договір іпотеки, укладений між ТОВ «Литий камінь» та АТ «Піреус банк МКБ», посвідчений 09 лютого 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Комарницькою О.В. і зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 813, а саме в частині передачі товариством з обмеженою відповідальністю «Литий камінь» в іпотеку АТ «Піреус банк МКБ» майнових прав на машиномісце АДРЕСА_1 В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Піреус банк МКБ», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішенням, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Колегія суддів, вислухавши представника ПАТ «Піреус банк МКБ», який підтримав апеляційну скаргу, представників ОСОБА_3, які просили апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, 20 квітня 2011 року між ТОВ «Литий камінь» та ОСОБА_3 укладено наступні договори:

договір № 20/04Ж-П02Р-2 купівлі-продажу майнових прав. Об'єктом нерухомості, майнові права на який передаються за даним договором є паркінг будівельний № 02, загальною площею 14,6 кв.м., поверх 2, адреса: АДРЕСА_1.

договір № 20/04Ж-П01Р-2 купівлі-продажу майнових прав. Об'єктом нерухомості, майнові права на який передаються за даним договором є паркінг будівельний № 01, загальною площею 21,1 кв.м., поверх 2, адреса: АДРЕСА_1.

У відповідності до вимог п.3.2 вказаного договору № 20/04Ж-П01Р-2 купівлі-продажу майнових прав від 20 квітня 2011 року, право власності на майнові права переходять від продавця до покупця (позивача по справі) після підписання акта прийому-передачі майнових прав на об'єкт нерухомості.

Згідно квитанцій до прибуткового касового ордера від 21 квітня 2011 року та довідок про повну оплату вартості майнових прав від 22 квітня 2011 року, позивач сплатила на користь ТОВ «Литий камінь» 100 % вартості об'єктів нерухомості за договорами № 20/04Ж-П01Р-2, № 20/04Ж-П02Р-2 (а.с.16,18,31,33).

22 квітня 2011 року між ТОВ «Литий камінь» та ОСОБА_3 були підписані акти прийому-передачі майнових прав на вказані об'єкти нерухомості (а.с.17, 32).

20 квітня 2015 року між ТОВ «Литий камінь» та ОСОБА_3 були укладені додаткові угоди до договорів № 20/04Ж-П01Р-2, № 20/04Ж-П02Р-2, згідно яких сторони домовились, що об'єктами нерухомості, майнові права на які передаються є машиномісця НОМЕР_3 загальною площею 14 та 23,3 кв.м. відповідно, які розташовані у 2 секції цокольного поверху будинку за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.19, 34).

В той же день ТОВ «Литий камінь» видало позивачу довідки про 100 % оплату майнових прав на об'єкти нерухомості за вищезазначеними договорами (а.с.20).

20 грудня 2016 року ОСОБА_3 зареєструвала за собою право власності на машиномісця АДРЕСА_1 загальною площею 14 та 23,3 кв.м. відповідно, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.21, 26).

В той же час, в довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно міститься інформація про обтяження належних позивачці - машиномісць АДРЕСА_1 загальною площею 14 та 23,3 кв.м. відповідно на підставі договору іпотеки № 813 від 09.02.2012 року із змінами (а.с.23-25, 27-30).

Згідно наявної в матеріалах справи копії договору іпотеки від 09 лютого 2012 року ТОВ «Литий камінь», як іпотекодавець, в забезпечення виконання своїх зобов'язань за кредитним договором передало АТ «Піреус Банк МКБ» (іпотекодержатель) майнові права на машиномісця в житловому будинку з нежитловими приміщеннями по АДРЕСА_1 (а.с.57-82).

Задовольняючи позов частково, районний суд виходив з того, що позивач виконала свої грошові зобов'язання за договорами купівлі-продажу майнових прав із ТОВ «Литий камінь», повністю сплативши вартість об'єктів нерухомості, тобто вчинивши дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об'єкти будівництва або набуття майнових прав на цей об'єкт, а ТОВ «Литий камінь» передало в іпотеку АТ «Піреус Банк МКБ» майнові права на машиномісця в незавершеному будівництвом житловому будинку, вартість яких повністю сплачена інвестором ОСОБА_3, не отримавши її згоди.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Твердження апеляційної скарги про те, що рішення суду першої інстанції ґрунтується виключно на припущеннях того, що паркомісця № 1 та № 2 другого поверху і паркомісця № 21 та № 22 цокольного поверху - це є один і той же об'єкт нерухомості, а відтак продаж майнових прав відбувся до їх передачі в іпотеку банку, колегія суддів визнає безпідставними.

Так, згідно листа ТОВ «Литий камінь» від 21 червня 2013 року (а.с.133), адресованого ОСОБА_3, убачається, що позивачка повідомлялася товариством про зміну будівельних характеристик будинку внаслідок приведення будівництва до чинних норм законодавства України, та про те, що інвестовані нею машиномісця НОМЕР_1 та НОМЕР_2 були побудовані на цокольному поверсі, а також запропоновано у зв'язку з цим з'явитися до товариства з метою укладення додаткових угод до договорів. Окрім цього, попереджено, що у разі неукладання угод, товариство залишило за собою право повернення сплачених грошових коштів (а.с.141-148).

Відповідно до справи, 20 квітня 2015 року між ТОВ «Литий камінь» та ОСОБА_3 були укладені додаткові угоди до договорів № 20/04Ж-П01Р-2, № 20/04Ж-П02Р-2, згідно яких сторони домовились, що об'єктами нерухомості, майнові права на які передаються, є машиномісця НОМЕР_3 загальною площею 14 та 23,3 кв.м. відповідно, які розташовані у 2 секції цокольного поверху будинку за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.19, 34).

Між тим, згідно додатку № 1 до договору іпотеки від 09 лютого 2012 року, який містить план паркінгу та розташування машиномісць, машиномісця НОМЕР_4 цокольному поверху паркінгу, проінвестовані позивачкою, були передані товариством в іпотеку банку на підставі двосторонньої угоди, до того ж з зазначенням у ньому іншої їх площі - 10,2 та 12,5 кв.м. (а.с.,78).

Доказів про погодження із ОСОБА_3 передачі в іпотеку вказаних машиномісць, матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка придбала майнові права на машиномісця НОМЕР_1 та НОМЕР_5 20 квітня 2015 року, тобто в період, коли вони перебували в іпотеці банку, колегія суддів визнає такими, що не заслуговують на увагу, остільки договори купівлі-продажу майнових прав були укладені 20 квітня 2011 року й саме тоді позивачка, оплативши вартість об'єктів інвестування, придбала майнові права на об'єкти нерухомості, корективи щодо місцезнаходження яких було внесено додатковими угодами згідно листа ТОВ «Литий камінь» від 21 червня 2013 року (а.с.133).

Оспорюваним договором порушено право власності ОСОБА_3 на належне їй нерухоме майно, вартість якого вона оплатила у повному обсязі, незважаючи на зміну розташування паркомісць та їх нумерації в будинку.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом (ст. 41 Конституції України, ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, ст. 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

З огляду на викладене та обставини справи, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав до визнання недійсним договору іпотеки в частині передачі майнових прав на придбані ОСОБА_3 об'єкти нерухомості на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України, як укладений з порушенням вимог ч. 2 ст. 583 ЦК України, ст. 1, 5 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору.

Правомірним є застосування судом першої інстанції під час вирішення заявленого спору й правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 04 вересня 2013 року в справі №6-51цс13.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам. Норми матеріального й процесуального права районним судом застосовано правильно.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Окрім цього, колегія суддів враховує й положення ч. 2 ст. 308 ЦПК України, у відповідності до яких не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Нечая РусланаВасильовича в інтересах публічного акціонерного товариства «Піреус банк МКБ» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/6337/17

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8879/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.