Провадження №4-с/523/65/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2017 р.

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кисельова В.К.,

секретаря судового засідання Дзюби Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеси справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» до державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції Одеської області ОСОБА_2, заінтересована особа: ОСОБА_3 про зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

29 листопада 2016 року ПАТ «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» звернулось в суд зі скаргою, в якій просить постанову Суворовського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 головного територіального управління юстиції в Одеській області від 30.08.2016р. про відмову у відкритті виконавчого провадження визнати недійсною та скасувати; зобовязати державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 головного територіального управління юстиції в Одеській області відкрити виконавче провадження по виконанню судового наказу №2-н-4271/06 від 13.12.2006 р. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Одесаобленерго» заборгованість за спожиту енергію у розмірі 495,40 грн. 25.50 грн державного мита та 15 грн. витрат з ІТЗ розгляду цивільних справ, та здійснити заходи щодо належного і повного їх виконання.

В обґрунтування скарги зазначив, що 23.08.2012 року Суворовським районним судом м. Одеси було видано судовий наказ по справі № 2-Н-4271/06 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Одесаобленерго» заборгованість за спожиту енергію у розмірі 495,40 грн. 25.50 грн державного мита та 15 грн. витрат з ІТЗ розгляду цивільних справ. Зазначений судовий наказ неодноразово направлявся на примусове виконання до Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, що підтверджується відмітками виконавчої служби на зворотній стороні судового наказу. Останній раз судовий наказ було направлено енергопостачальною компанією на примусове виконання 12.08.2016р. 25.11.2016р. року на адресу Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія Одесаобленерго" надійшла постанова державного виконавця Гузь О.В. Суворовського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області від 30.08.2016р. про відмову у відкритті виконавчого провадження по виконанню судового наказу № 2-Н-4271/06 у звязку з відсутністю виконавчому листі ідентифікаційного коду боржника та відсутні копія паспорту з відміткою про відмову від отримання ідентифікаційного коду.

Представник скаржника, згідно поданої заяви просила справу розглянути у її відсутність.

Представники Суворовського відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області в судове засідання не зявились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

ОСОБА_3 про розгляд справи повідомлялась за місцем реєстрації, проте за вищевказаною адресою не проживає, у звязку з чим, на підставі ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається повідомленою про розгляд справи.

Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін, що не зявились.

У відповідності до ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, оглянувши та перевіривши матеріали скарги, вважає, що скарга підлягає до задоволення з таких мотивів.

23.08.2012 року Суворовським районним судом м. Одеси було видано судовий наказ по справі № 2-Н-4271/06 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Одесаобленерго» заборгованість за спожиту енергію у розмірі 495,40 грн. 25.50 грн державного мита та 15 грн. витрат з ІТЗ розгляду цивільних справ.

Як встановлено, 25.11.2016р. року на адресу Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія Одесаобленерго" надійшла постанова державного виконавця Гузь О.В. Суворовського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області від 30.08.2016р. про відмову у відкритті виконавчого провадження по виконанню судового наказу № 2-Н-4271/06 у звязку з відсутністю виконавчому листі ідентифікаційного коду боржника та відсутні копія паспорту з відміткою про відмову від отримання ідентифікаційного коду.

Підставою для відмови у прийнятті заяви стягувача про примусове виконання рішення та відкритті виконавчого провадження за судовим наказом № 2-Н-4271/06 від 23.08.2012 р. є невідповідність виконавчого документа вимогам, передбаченим ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. (який був чинним на момент спірних правовідносин), а саме відсутність індивідуального ідентифікаційного номера боржника.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.32 Конституції України й ч.1 ст. 302 ЦК України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012, відповідно до пункту 1 якого збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя, таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Вимоги до змісту виконавчого листа встановлені частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що потрібно зазначати у виконавчому листі індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (фізичної особи), а пунктом 6 частини першої статті 26 цього Закону встановлено, що у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам статті 18 державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Разом з тим відповідно до пункту 3 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Позиція Верховного Суду України щодо відмови у відкритті виконавчого провадження у звязку з відсутністю ідентифікаційного номера боржника така, що відсутність у судовому наказі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови у відкритті державним виконавцем виконавчого провадження (Постанова ВСУ від 25 червня 2014 року справа № 6- 62цс 14).

Таким чином, на підставі вищенаведеного можна зробити висновок про те, що не зазначення у судовому наказі № № 2-Н-4271/06 від 23.08.12р. ідентифікаційного коду боржника, не може бути підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження (відмови в прийнятті до провадження виконавчого документа), оскільки державний виконавець Гузь О.В. своїм правом отримання конфіденційної інформації, тобто ідентифікаційного номера - не скористався, а пославшись на відсутність у виконавчому документі індивідуального ідентифікаційного номера боржника, виніс постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) тим самим допустив у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів стягувача, в звязку з чим винесена ним постанова є безпідставною, незаконною та неправомірною, прийнятою з порушенням вимог чинного законодавства та норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

Згідно ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У відповідності до п.7 постанови від 26.12.2003р. №14 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Враховуючи наведене, слід дійшов висновку про те, що скаргу слід задовольнити.

Керуючись ст.ст.209,210, 383-387 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

1. Скаргу Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» до державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції Одеської області ОСОБА_2, заінтересована особа: ОСОБА_3 про зобовязання вчинити певні дії - задовольнити.

2. Постанову Суворовського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області від 30.08.2016р. про відмову у відкритті виконавчого провадження визнати недійсною та скасувати.

3. Зобовязати державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області відкрити виконавче провадження по виконанню судового наказу №2-н-4271/06 від 13.12.2006 р. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Одесаобленерго» заборгованість за спожиту енергію у розмірі 495,40 грн. 25.50 грн державного мита та 15 грн. витрат з ІТЗ розгляду цивільних справ.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: