Справа № 226/1520/17
Провадження №2/226/606/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 року Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Петуніна І.В.,

при секретарі Альберті О.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мирноград Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» в обґрунтування якого зазначив, що з 06.02.2004 року по 04.05.2017 року він перебував з відповідачем у трудових відносинах, працюючи гірничомонтажником підземним, та був звільнений за ст.38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з переходом на пенсію за віком. У день звільнення з ним не був проведений повний розрахунок в сумі 38297,75 грн., дана сума виплачена лише 24.05.2017 року. Але відповідач заборгував позивачу заробітну плату із доплатами за роботу у вечірній час та доплату за пересування до робочого місця за травень 2017 року в сумі 196,19 грн. Посилаючись на ст.ст.116, 117 КЗпП просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 05.05.2017 року по день кінцевого розрахунку.

Позивач та його представник до судового засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у порядку, передбаченому цивільно-процесуальним законодавством, надали суду заяви, згідно з якими наполягали на задоволенні позовних вимог, просили справу розглянути без їх участі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала, надавши заперечення на позовну заяву згідно з якими вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. На думку відповідача позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 06.01.2004 р. ОСОБА_1, був прийнятий на ДП «ВК «Краснолиманська» на посаду гірничомонтажника підземного 4 р. з повним підземним робочим днем у шахті. 04.05.2017р. згідно наказу № 3100/К від 04.05.2017 року ОСОБА_1 був звільнений за власним бажанням. Позовні вимоги щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є безпідставними, оскільки звільнення Позивача за власним бажанням здійснено у повній відповідності до норм чинного законодавства. На виконання наказу № 3100/К від 04.05.2017 р. позивачу в якості сум, що підлягають сплаті при звільненні було нараховано та виплачено 1240 грн(перераховано 19.05.2017 року),1200 грн. (перераховано 22.05.2017 р), 760 грн ( перераховано 24.05.2017 року), 2136,4 грн. (перераховано 31.05.2017року). Даний факт підтверджується довідкою № 1222 від 12.092017 р. При звільненні виплачені суми: 38097,75 грн (перераховано 24.05.2017 р.),196,19 грн.( перераховано 13.06.2017 р.). Суми перераховані на п/ рахунок № 5259«ПРИВАТБАНК» Даний факт підтверджується довідкою №.1221 від 12.09.2017 р. Згідно норм ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи,організації,провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. А ні під час отримання позивачем трудової книжки будь-яких вимог до відповідача щодо проведення з ним розрахунку не заявлялося. Таким чином, позивач вимог про розрахунок, передбачених нормами ст. 116 КЗпП України не заявляв,тобто фактично погодився з проведенням з ним відповідачем остаточного розрахунку. У відповідності до норм абз. З п. 2 роз. 2 Постанови КМУ № Про затвердження Порядку обчислення середньої зарплати» № 100 від 08.02.1995 року (далі в тексті ПКМУ № 100) у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. У звязку з тим, що оплата праці позивача здійснювалася за відрядно-преміальною формою, до закриття рапорту за травень 2017 року, на час звільнення було неможливим встановити розмір заробітної плати позивача. Закриття рапорту за поточний місяць здійснюється до 5-го числа місяця, наступного за звітним. Таким чином,у червні 2017 року, після закриття рапортів за травень 2017 року, розрахунку кінцевого розміру заробітної плати позивача та відрахування всіх передбачених законодавством виплат, залишок заробітної плати за травень 2017 року було перераховано на особистий рахунок позивача. Підприємством було проведено розрахунок середнього заробітку позивача у відповідності до ПКМУ № 100 за березень 2017 року - 2956,79 грн 7 р.д., за квітень 2017 року - 10025,42 грн.-18р.д. Всього: 12982,21 грн.: 25 р.д. вих.=519,29 - середньоденна з/ плата (519,29 грн. х 20.5 вих. план.)=10645,45 грн. - середньомісячна з/плата. Даний факт підтверджується довідкою № 1220 від 12.09.2017 р. Виходячи з викладеного, позовні вимоги позивача про стягнення заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є безпідставними та не підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене у задоволенні позову просила відмовити у повному обсязі.

Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення позивача та його представника, які не зявився до суду.

Судом встановлено, що позивач знаходився у трудових відносинах з відповідачем з 06.02.2004 року по 04.05.2017 року, до моменту звільнення за ст.38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію (а.с. 6-7).

На час звільнення заборгованість по заробітній платі позивача сплачена не у повному обсязі: 38097,75 грн. перераховано 24.05.2017 року. Остаточну суму заборгованості 196,19 грн. було перераховано на рахунок позивача 13.06.20147 року (а.с. 20).

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 згідно з довідкою становить 519,29 грн.(а.с. 21).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.115 ч.1 КЗпП України, ст.24 ч.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів.

Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України.

Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільнені робітника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Як встановлено судом, позивач звільнився з роботи 04.05.2017 р., а повний розрахунок з позивачем здійснений 13.06.2017 р., тобто затримка виплати належних позивачу при розрахунку сум склала 26 робочих днів.

Оскільки відповідачем порушені вимоги закону, у відповідності до ст.117 КЗпП України, з відповідача належить стягнути на користь позивача його середній заробіток за весь час затримки належних йому при звільненні сум, тобто 13501,54 грн. з розрахунку 519,29 грн. х 26 робочих днів.

Щодо доводів представника відповідача про відмову у задоволенні вимог позову, то суд вважає їх необґрунтованими, оскільки жодних поважних причин, за яких підприємство не могло перерахувати гроші на карту позивача, представником відповідача не надано.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 640 грн. грн.

На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст. 47, 115, 116, 117 КЗпП України, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 13501 (тринадцять тисяч пятсот один),54 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 640,00 грн.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В.Петунін