Справа № 296/8271/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" березня 2017 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого - судді Анциборенко Н.М.,

при секретарі Медведській Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 04.03.2015 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Через жорстоке поводження відповідача з червня 2016 року шлюбні відносини між сторонами припинені. У серпні 2016 року позивач звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу та на прохання своєї матері разом з донькою змушена заради безпеки життя виїхати до місця проживання матері до Російської Федерації на зимовий, весняний період.

Однак, відповідач не надає нотаріально посвідчену заяву на виїзд дитини. Звернення до відповідача про надання їй нотаріально посвідченого погодження на виїзд неможливе тому, що сторони не спілкуються.

Просить надати дозвіл на виїзд ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю ОСОБА_1 до Російської Федерації до досягнення дитиною повноліття без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, надати дозвіл на оформлення та отримання проїзного документа на ОСОБА_3 без згоди батька.

У судовому засіданні позивач, явка якої була визнана судом обов'язковою, позов підтримала та пояснила, що відповідач погодився надати згоду на виїзд дитини за кордон, однак, вони не встигли оформити його згоду належним чином. Не заперечує, що з відповідачем спілкується по телефону, оскільки він цікавиться дитиною, у тому числі востаннє вони спілкувалися в січні 2017 року.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснила, що дозвіл на виїзд дитини за кордон просить надати на багаторазові тимчасові поїздки до досягнення дитиною повноліття, щоб позивач у майбутньому мала змогу у будь-який час на будь-який період виїжджати з дитиною до своєї матері, яка проживає у Російській Федерації, не оформлюючи згоду відповідача.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю та підтвердив, що спору між сторонами щодо виїзду дитини за кордон не існує, оскільки відповідач не заперечує проти виїзду доньки з позивачем за кордон.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування, явка якого була визнана судом обов'язковою, у судове засідання після оголошеної перерви не з'явився та висновку щодо доцільності надання судом дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька не надав.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Встановлено, що сторони по справі мають дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_1, виданого 12.08.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області (а.с.5).

Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 313 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно положень п.п.3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється або за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі, у тому числі, пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, діючим законодавством встановлено певний порядок виїзду за кордон громадянина України, який не досяг 16-річного віку, за згодою батьків або з дозволу суду на виїзд з України при відсутності нотаріально посвідченої згоди одного з батьків.

При цьому, позивачем має бути доведено факт відсутності згоди батька на виїзд дитини з України та його ухилення від надання такої згоди.

Однак, позивач, звернувшись з позовом про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, не надала жодних доказів на підтвердження факту ухилення останнього від надання такої згоди, у тому числі доказів, що вона зверталась до відповідача та повідомляла про необхідність з'явитись до нотаріальної контори у певний день та час для нотаріального посвідчення згоди для виїзду дитини за кордон з зазначенням країни і проміжку часу та відповідач ухилився від явки до нотаріуса.

Натомість, пояснення позивача та представника відповідача щодо згоди відповідача на виїзд доньки за кордон свідчать про відсутність спору між сторонами та можливість вирішення питання про надання згоди батьком дитини на тимчасовий виїзд дитини до Російської Федерації з зазначенням відповідного часового проміжку перебування у цій державі у встановленому законодавством порядку.

Крім того, позовна вимога про надання дозволу на тимчасові виїзди дитини за кордон до досягнення нею повноліття без обмеження відповідним часовим проміжком перебування у інших державах у зв'язку з можливим порушенням відповідачем прав позивача у майбутньому не відповідає як вимогам Правил перетинання державного кордону громадянами України, так і положенням ЦПК України, відповідно до яких суд може захистити лише порушене право позивача на момент розгляду спору в суді, та нормам матеріального права, які визначають рівність прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини та особистого спілкування з нею.

Керуючись ст.ст.10, 11, 15, 60, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя Н. М. Анциборенко