Справа № 306/1910/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 березня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого-судді: Мацунича М.В.,

суддів: Кожух О.А., Кондора Р.Ю.

з участю секретаря: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою відділу освіти Свалявської районної державної адміністрації на рішення Свалявського районного суду від 09 грудня 2016 року за позовом ОСОБА_1 до відділу освіти Свалявської районної державної адміністрації та Керецьківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів про стягнення різниці в оплаті праці, -

встановила:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся у суд із вищенаведеним позовом, який обґрунтовував тим, що 05.11.2015 року Свалявським районним судом ухвалено рішення яким зобовязано керівника Керецьківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів розподілити ОСОБА_1 педагогічне навантаження на 2015-2016 навчальний рік не менше 18 навчальних годин протягом навчального тижня, що становлять тарифну ставку. Згідно листа відділу освіти Свалявської РДА за даний період ним отримано заробітну плату в розмірі 21085,19 гривень, у той же час, як при 18 годинному навантаженні він би отримав 32154,40 гривень. За таких обставин, вважає, що з відділу освіти Свалявської РДА підлягає стягненню різниця в оплаті праці в розмірі 11069,21 гривень.

Рішенням Свалявського районного суду від 09 грудня 2016 року даний позов задоволено. Стягнуто з відділу освіти Свалявської РДА на користь ОСОБА_1 різницю в оплаті праці в розмірі 11069,21 гривень та 551,20 гривень, судового збору.

На дане рішення суду, відділ освіти Свалявської РДА подав апеляційну скаргу в якій просить, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування скарги посилається на те, що суд взагалі не послався на жодну правову норму яка б давала підстави для задоволення позову. Оскільки ОСОБА_1 за вказаний період працював з 12-годинним навантаженням, то йому виплачувалася заробітна плата відповідно до відпрацьованого часу. За невідпрацьовані години заробітна плата не виплачується.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

А відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Свалявського районного суду від 05.11.2015 року зобовязано керівника Керецьківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів розподілити ОСОБА_1 педагогічне навантаження на 2015-2016 навчальний рік відповідно до вимог ст. 25 ЗУ «Про загальну середню освіту» не менше 18 навчальних годин протягом навчального тижня, що становлять тарифну ставку, (а.с. 4, 5). Підставою для прийняття такого рішення стало те, що ОСОБА_1, всупереч ст. 32 КЗпП України, не було попереджено про зімну істотних умов праці та без його згоди розподілено нижче від гарантованих 18 годин і встановлено 12 годинне навантаження на тиждень.

Наказом директора Керецьківської ОСОБА_2 ступенів від 14.03.2016 року встановлено ОСОБА_1 перетарифікацію на 18 годинне тижневе навантаження, (а.с. 53).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що з відповідача підлягає стягненню різниця в заробітній платі, пославшись при цьому на норми ст. 238 КЗпП України.

Однак із даним висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів, виходячи з наступного.

Зокрема, ст. 238 КЗпП України не регулює питання стягнення різниці в оплаті праці, а лише встановлює строки (обмеження) за які обчислюються належні працівнику грошові виплати. Тобто, суд першої інстанції безпідставно послався на дану норму.

Колегія суддів констатує, що чинним трудовим законодавством передбачено стягнення різниці в заробітній платі лише у разі незаконного переведення працівника на нижчеоплачувану роботу.

Згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

А нормою ст. 114 КЗпП України передбачено, що за працівником зберігається його попередній середній заробіток протягом двох тижнів із дня переведення, у разі переведення працівника на іншу постійну нижчеоплачувану роботу. Та у випадку, коли в результаті переміщення працівника (частина друга статті 32) зменшується заробіток із не залежних від нього причин, провадиться доплата до попереднього середнього заробітку протягом двох місяців із дня переміщення.

Як зазначена норма, так й інше трудове законодавство не передбачає виплату працівнику різниці в оплаті праці у разі зміни істотних умов праці при продовженні роботи за попередньою професією і кваліфікацією (посадою).

У спірних правовідносинах, відсутні випадки переведення ОСОБА_1 на іншу постійну нижчеоплачувану роботу та/або переміщення, внаслідок чого зменшився заробіток із незалежних від нього причин.

До 14.03.2016 року ОСОБА_1 мав педагогічне навантаження 12 годин на тиждень, і саме за цю роботу отримував відповідну заробітну плату. Із цього слідує, що ОСОБА_1 мав право на зарплату у відповідному розмірі, виходячи саме з 12 годинного педагогічного навантаження на тиждень.

А право на збільшення оплати своєї праці у ОСОБА_1 виникло з 14.03.2016 року, і така йому сплачується уже за 18-ти годинне педагогічне навантаження на тиждень, тобто, за фактично виконаний обсяг педагогічної роботи.

Наведене свідчить про те, що у позивача відбулась зміна істотних умов праці, лише з 14.03.2016 року. Проте, зазначена обставина не надає йому права вимагати стягнення різниці в оплаті праці до виникнення таких змін.

Суд першої інстанції встановлені обставини справи залишив поза увагою, що призвело до ухвалення рішення суду яке не відповідає матеріалам справи та вимогам норм матеріального права.

Аналізуючи наведені обставини, колегія суддів дійшла до думки, що рішення суду першої інстанції не можна визнати законними й обґрунтованими, а це у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування, та ухвалення в звязку із цим нового рішення про відмову в задоволенні позову.

За правилами ст. 88 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 606,32 гривень, що понесений останнім при подачі апеляційної скарги, (а.с. 96).

Зважуючи на вищезазначене та керуючись вимогами статей 10, 11, 60, 212, 307, 309, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

рішив:

апеляційну скаргу відділу освіти Свалявської районної державної адміністрації, задоволити.

Рішення Свалявського районного суду від 09 грудня 2015 року, скасувати та ухвалити в справі нове судове рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позову до відділу освіти Свалявської районної державної адміністрації та Керецьківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів про стягнення різниці в оплаті праці.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь відділу освіти Свалявської районної державної адміністрації судові витрати у розмірі 606,32 гривень у відшкодування судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Суддя-доповідач

Судді