У х в а л а

11 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Лященко Н.П.,

розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про перегляд Верховним Судом України рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 21 січня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Тернопільської області від 17 березня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» про визнання кредитної угоди недійсною,

в с т а н о в и л а :

Борщівський районний суд Тернопільської області рішенням від 21 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 17 березня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_4 (яка діє як опікун ОСОБА_5.) задовольнив: визнав недійсною кредитну угоду від 24 березня 2013 року, укладену між Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» (правонаступник товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк Дельта», далі - ПАТ «Дельта банк») і ОСОБА_5 Стягнув з ПАТ «Дельта Банк» на користь позивачки 243 грн 60 коп. судового збору.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 01 лютого 2017 року касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» відхилила, рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 21 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 17 березня 2016 року залишила без змін.

21 квітня 2017 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у ПАТ «Дельта банк» Кадиров В.В. (який діє від імені ПАТ «Дельта Банк»), за дорученням якого діє Коцюба Н.Я., звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 21 січня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Тернопільської області від 17 березня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2017 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції статті 225 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідності зазначеного судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах цієї норми матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 лютого 2013 року, 07 травня 2014 року, 15 липня 2015 року та 13 жовтня 2016 року в яких, на його думку, по-іншому застосовано вказану норму матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаного рішення суду касаційної інстанції, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанову Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 01 лютого 2017 року, про перегляд якої порушує питання заявник, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки на час укладення спірної кредитної угоди ОСОБА_5 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 лютого 2013 року, 07 травня 2014 року, 15 липня 2015 року та 13 жовтня 2016 року, наданих заявником для порівняння, містяться висновки про відсутність правових підстав для визнання правочинів недійсними відповідно до статті 225 ЦК України, оскільки відсутні докази, які б свідчили про абсолютну неспроможність осіб на момент укладення оспорюваних правочинів розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Крім того, відсутні й підстави для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2017 року у зв'язку з її невідповідністю викладеному у постанові Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року висновку, оскільки судове рішення, про перегляд якого подано заяву, не суперечить зазначеному висновку.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» про визнання кредитної угоди недійсною за заявою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про перегляд Верховним Судом України рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 21 січня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Тернопільської області від 17 березня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко