Ухвала

іменем україни

01 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Переможець» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, фізичної особи - підприємця ОСОБА_5, державної реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області про визнання договору оренди землі недійсним та скасування державної реєстрації; за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Переможець», третя особа - державна реєстраційна служба Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, про визнання недійсними договорів оренди землі та зобов'язання повернути земельні ділянки, за касаційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Переможець» на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 28 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Переможець» (далі - СТОВ «Переможець») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 3,5600 га, кадастровий номер НОМЕР_1, укладений 10 березня 2015 року між ОСОБА_3 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 (далі - ФОП ОСОБА_5.), та скасувати державну реєстрацію права оренди, рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень від 20 березня 2015 року № 20157490, яке виникло на підставі вказаного договору; визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 3,5630 га, кадастровий номер НОМЕР_2, укладений 10 березня 2015 року між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5, та скасувати державну реєстрацію права оренди, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 березня 2015 року № 20157490, яке виникло на підставі вказаного договору.

Свої вимоги СТОВ «Переможець» обґрунтовувало тим, що у березні 2015 року воно дізналося, що реєстраційною службою Кагарлицького районного управління юстиції в Київській області проведено державну реєстрацію права оренди земельних ділянок, які знаходяться в адміністративних межах с. Кадомка Кагарлицького району Київської області, на підставі договорів оренди землі, укладених 10 березня 2015 року між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_5 Проте між ОСОБА_3 та СТОВ «Переможець» 10 березня 2009 року було укладено та зареєстровано у Кагарлицькому районному відділі КРФ Центру ДЗК договори оренди землі строком на 10 років, про що вчинено запис від 10 березня 2009 року № 99. Із моменту укладення договорів оренди з ОСОБА_3 СТОВ «Переможець» належним чином виконує свої зобов'язання, вчасно виплачує орендну плату. Позивач зазначив, що відповідачі станом на час укладення між собою договору оренди землі знали про те, що земельна ділянка перебуває в орендованому користуванні СТОВ «Переможець», чим порушили ст. ст. 141, 142 ЗК України. Також вважає, що під час проведення державної реєстрації права оренди державним реєстратором на порушення положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не перевірено, чи були зареєстровані права на цю земельну ділянку за іншими особами, що призвело до порушень прав СТОВ «Переможець».

Не погоджуючись із позовом СТОВ «Переможець», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у квітні 2015 року подали зустрічний позов, вимоги якого під час розгляду справи уточнили та остаточно просили визнати недійсними договори оренди землі: від 10 березня 2009 року, укладений між ОСОБА_6 та СТОВ «Переможець», щодо земельної ділянки площею 3,5600 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: Кадомська сільська рада, Кагарлицький район, Київська область; від 10 березня 2009 року, укладений між ОСОБА_4 та СТОВ «Переможець», щодо земельної ділянки площею 3,5630 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка знаходиться за адресою: Кадомська сільська рада, Кагарлицький район, Київська область; зобов'язати СТОВ «Переможець» повернути їм земельні ділянки. На обґрунтування своїх вимог зазначили, що вказані договори оренди землі від 10 березня 2009 року ними взагалі не підписувалися, а зазначені в них підписи належить не їм, а іншим невідомим особам, що відповідно до ст. ст. 203, 215 ЦК України дає підстави для визнання їх недійсними.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 28 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 18 серпня 2016 року, у задоволенні первісного позову відмовлено, зустрічний позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди від 10 березня 2009 року, укладений між ОСОБА_4 та СТОВ «Переможець», земельної ділянки площею 3,5630 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка знаходиться на території Кадомської сільської ради Кагарлицького району Київської області, із цільовим призначенням - для товарного сільськогосподарського виробництва, скасувавши рішення про державну реєстрацію права оренди, та зобов'язано СТОВ «Переможець» повернути ОСОБА_4 зазначену земельну ділянку.

Визнано недійсним договір оренди від 10 березня 2009 року, укладений між ОСОБА_6 та СТОВ «Переможець», земельної ділянки площею 3,5600 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться на території Кадомської сільської ради Кагарлицького району Київської області, скасувавши рішення про державну реєстрацію права оренди, та зобов'язано СТОВ «Переможець» повернути ОСОБА_6 зазначену земельну ділянку.

У касаційній скарзі СТОВ «Переможець» просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Проте судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій не відповідають наведеним нормам процесуального права.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання недійсними вищевказаних договорів оренди та повернення земельних ділянок власникам, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивачами доведено належними та допустимими доказами факт того, що підписи на договорах оренди землі не належить позивачам, що відповідно до ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України дає підстави для визнання цих договорів недійсними. Зокрема, суд виходив із того, що згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи підписи від імені орендодавців не належать позивачам; підписи в договорах від імені орендодавців здійснені іншою (іншими) особою (особами). У зв'язку з цим суд вважав, що оспорювані договори оренди землі укладені без вільного волевиявлення орендодавців, тобто позивачів як сторін правочину, та не відповідають їх внутрішній волі, оскільки позивачі договорів оренди не підписували.

Установивши, що починаючи з дня укладення договору оренди - 10 березня 2009 року - позивачі отримували орендну плату в грошовій чи натуральній формі, суд зазначив, що СТОВ «Переможець» може звернутися до них із позовом про повернення виплачених коштів та повернення виплаченого в натуральній формі майна, з підстав, які передбачені ст. 216 ЦК України.

Разом із тим суд вважав, що задоволення зустрічного позову повністю виключає задоволення первісного позову.

Однак такі висновки є помилковими, суперечать нормам матеріального права та ґрунтуються на неповно установлених фактичних обставинах справи.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК Українипередбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Статтею 10 ЦПК України установлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Зокрема, згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 58, ч. 2 ст. 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У той же час відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими

Суди, обґрунтовуючи свою позицію щодо задоволення зустрічного позову, в основу ухвалених рішень зіслалися лише на висновок судово почеркознавчої експертизи від 22 вересня 2015 року № 9751/9752/15 32, згідно з яким підпис від імені ОСОБА_3 в графі «орендодавець ОСОБА_3» у договорі № 41 оренди земельної ділянки від 10 березня 2009 року виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_3; підпис від імені ОСОБА_4 в графі «орендодавець ОСОБА_4» у договорі № 182 оренди земельної ділянки від 10 березня 2009 року виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_4

Суди залишили поза увагою вимоги ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України про те, що в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право і не встановили, чи дійсно порушуються права ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у зв'язку з непідписанням ними договорів оренди землі за наявності доводів СТОВ «Переможець» про те, що позивачами отримувалася орендна плата на виконання умов цих договорів, на які суд не звернув достатньої уваги та їх не перевірив, таким чином не з'ясував достатньо повно питання про те, у чому саме полягає порушення законних прав позивачів.

Залежно від вирішення зустрічного позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до СТОВ «Переможець» про визнання недійсними договорів оренди землі та зобов'язання повернути земельні ділянки, суд повинен з'ясувати, чи порушено права СТОВ «Переможець» внаслідок укладення 10 березня 2015 року між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_5, та між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 договорів оренди землі.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд не звернув уваги на допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права, не перевірив у достатньому обсязі доводів апеляційної скарги та законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції по суті вирішеного спору, у результаті чого помилково залишив без змін рішення суду першої інстанції.

Оскільки усупереч вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України суди першої й апеляційної інстанцій порушили норми процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а ухвалені у справі судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Переможець» задовольнити.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 28 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 серпня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: Ю.Г. Іваненко

А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

О.В.Ступак