АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/4116/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2329/17Головуючий у 1-й інстанції Кононенко С. Д. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого - судді: Дряниці Ю.В. Суддів: Кривчун Т.О., Бондаревської С.М. при секретарі: Ткаченко Т.І. з участю представника банку Шафрановського Ю.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Полтава-банк»

на рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 1 серпня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Полтава-банк» про визнання недійсним положення кредитного договору.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Полтавської області Дряниці Ю.В.,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 1 серпня 2017 року позов ОСОБА_3 до ПАТ «Полтава-банк» про захист прав споживача, визнання третейської угоди не дійсною задоволено.

Визнано недійсною третейську угоду, викладену у вигляді третейського застереження у п.6.5 Кредитного договору № 667 від 2 вересня 2011 року про надання ОСОБА_3 ПАТ «Полтава-банк» споживчого кредиту.

Визнано недійсною третейську угоду, викладену у вигляді третейського застереження у п. 3.2 Договору застави від 14 червня 2012 року, укладену між ОСОБА_3 та ПАТ «Полтава-банк».

Стягнуто з ПАТ «Полтава-банк» на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.00 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ «Полтава-банк» просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

При цьому апелянт посилався на неврахування судом тих обставин, що до позовних вимог ОСОБА_3 не був застосований строк позовної давності, не враховано відсутності законодавчих підстав для визнання окремих положень Кредитного договору та договору застави недійсними.

Також апелянт зазначив, що при вирішенні спору по суті місцевий суд не взяв до уваги фактичної відсутності порушень прав ОСОБА_3, як споживача та не врахував, що третейська угода про передачу на розгляд до третейського суду спору не обмежує права сторін по договору.

В суді апеляційної інстанції представник банку підтримав доводи апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, з'ясувавши межі апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з підстав, визначених ст..308 ЦПК України.

Судом першої інстанції і було встановлено, що 2 вересня 2011 року між сторонами по справі було укладено кредитний договір № 667 про отримання споживчого кредиту.

14 червня 2012 року Додатковою угодою №1 до вказаного договору позивачу було відкрито не відновлювальну кредитну лінію за строком дії до 1 вересня 2017 року.

В забезпечення виконання умов основного кредитного договору та додаткової угоди 14 червня 2012 року між сторонами по справі було укладено договір застави, предметом якого було визначено належний позивачеві транспортний засіб: автомобіль, легковий комбі, марки моделі «FIAT CINQUECENTO», випуску 2012 року, д.р.н. НОМЕР_1.

18.11.2016р. банк звернувся з позовною заявою про звернення стягнення на зазначене заставне майно до Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській організації «Український правовий союз», мотивувавши своє звернення тим, що у п.6.5 ст.6 Кредитного договору від 2.09.2011 року міститься третейське застереження, також воно міститься і в п.3.2. Договору застави.

В подальшому, вирішуючи спір по суті, місцевий суд прийшов до висновку, що третейські застереження не відповідають вимогам Закону України «Про третейські суди».

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів вважає, що обставини по справі місцевим судом були встановлені вірно і їм дано належну правову оцінку.

П.14 ст.6 Закону України «Про третейські суди» визначено, що третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають з цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку /кредитної спілки/.

Таким чином, слід вважати, що п.6.5 кредитного договору та третейська угода, викладена у вигляді третейського застереження у 3.2 Договору застави від 14.06.2012р., укладені між сторонами по справі, обмежують позивача у праві звернення до суду за своїм вибором.

Враховуючи зазначені положення Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ч.1 ст. 203 ЦК України, згідно якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, колегія суддів вважає, що задоволення позову по даній справі є законним та обґрунтованим.

При вирішенні спору судом першої інстанції також правильно застосовані положення ч.1 ст.215 ЦК України, згідно якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною /сторонами/ вимог, які встановлені ч..1-3,5 та 6 ст.203 ЦПК України.

Враховуючи наведене, а також ту обставину, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів не знаходить підстав для скасування рішення місцевого суду, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Керуючись ст..ст.303, 308, 315 ЦК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Полтава-банк» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 1 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя: (підпис) Ю.В. Дряниця

Судді: (підпис) Т.О. Кривчун

(підпис) С.М.Бондаревська З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області Ю.В. Дряниця