Кодимський районний суд Одеської області
_______________________________________________________________________________________________
Справа № 503/1520/17
Провадження №2/503/724/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2017 року м.Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Сопільняка О.М.,

при секретарі Вдовиченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кодимі Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті їх баби ОСОБА_3

В позовній заяві позивач вказала, що 19 січня 2014 року померла ОСОБА_3, після смерті якої залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки загальною площею 2.23 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Писарівської сільської ради Кодимського району Одеської області, право власності на яку посвідчене державним актом на право власності на землю ІV-ОД №009777, виданим Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області.

Вона та відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцями спадщини померлої за заповітом, спадщину прийняли, оскільки на день відкриття спадщини були неповнолітніми, після чого звернулись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, однак нотаріус відмовила у видачі цього свідоцтва через виниклий з відповідачем спадковий спір щодо розподілу спадкового майна.

Відповідач ОСОБА_2 від спадщини відмовився, написавши відповідну заяву 04 березня 2016 року, посвідчену секретарем виконавчого комітету Писаріської сільської ради Кодимського району Одеської області ОСОБА_4

З цих підстав вона не може захистити своє порушене право, тому просила позов задовольнити.

В судове засідання позивач не прибула попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без неї. В поданій заяві свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання також не прибув, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без нього, в якій вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення.

Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, вправі заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У звязку з цим суд вважає можливим розглянути вказану цивільну справу без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що 19 січня 2014 року померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №367165, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця (ч.2 ст.1220 ЦК України).

До складу спадкового майна померлої ОСОБА_3 ввійшла земельна ділянка загальною площею 2.23 га, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Писарівської сільської ради Кодимського району Одеської області, право власності на яку посвідчене державним актом на право власності на землю серії ІV-ОД №009777, виданим Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області.

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 20 травня 2010 року склала заповіт, яким усе своє майно заповіла позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2, а тому на час відкриття спадщини її спадкоємцями за заповітом були позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2

Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину, або відмовитись від її прийняття.

Відповідно до ч.4 ст.1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття проживав окремо від спадкодавця, на протязі шести місяців з моменту відкриття спадщини повинен подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 та ст.1270 ЦК України).

Спадкоємець, який не вчинив жодних з цих дій, вважається таким, що спадщину не прийняв.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 за змістом ч.4 ст.1268 ЦК України спадщину прийняли, оскільки на момент відкриття спадщини були неповнолітніми.

Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на це нерухоме майно.

Матеріали справи містять відомості про звернення матері сторін ОСОБА_5 до нотаріуса в інтересах позивача та відповідача (неповнолітніх на час звернення) із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину померлої за заповітом у вигляді земельної ділянки, однак нотаріус відмовила у видачі цього свідоцтва через відсутність доказів спільного проживання спадкоємців та спадкодавця, відсутність доказів їх родинних відносин та через виниклий між спадкоємцями спадковий спір (лист нотаріуса №1417 від 29 грудня 2017 року).

Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При цьому, захист порушеного права спадкоємця на спадщину в судовому порядку можливий лише за умови відсутності такої можливості в позасудовому порядку.

Так, відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси осіб, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Підставою для відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом в листі №1417 від 29 грудня 2017 року вказано відсутність доказів спільного проживання спадкоємців та спадкодавця, відсутність доказів їх родинного споріднення та через виниклий між спадкоємцями спадковий спір.

Водночас, закон не вимагає необхідності доказування факту спільного проживання позивача та спадкодавця, як доказу прийняття спадщини померлої, оскільки за змістом ч.4 ст.1268 ЦК України позивач та відповідач, будучи неповнолітніми на день відкриття спадщини, вважаються такими, що цю спадщину прийняли.

Про відсутність доказів родинного звязку з померлим спадкодавцем позивач в своєму позові не зазначає, але в разі відсутності цього звязку порушене право позивача може бути захищене шляхом встановлення в судовому порядку факту родинних відносин з померлою.

Крім цього, із заяви відповідача ОСОБА_2, яка надійшла до суду 19 вересня 2017 року, вбачається відсутність будь-якого спору між сторонами щодо розподілу спадкового майна, оскільки відповідач повністю визнав позовні вимоги позивача та проти них не заперечував.

Отже позивач звернулась до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку до відповідача, який не оспорює цього права.

Інших перешкод в отриманні свідоцтва про право на спадщину не встановлено.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.3.5 Узагальненні про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року вказав, що у справах про спадкування права власності суди не повинні задовольняти позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом чи за заповітом за відсутності спору між спадкоємцями стосовно спадщини, оскільки реалізація прав позивачів має інші механізми, зокрема звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Окрім цього, Пленум Верховного Суду України в абз.2 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вказав, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.158,197,213, 215, 218 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Сопільняк О.М.