Провадження № 2/225/100/2017
Головуючий у справі: Челюбєєв Є.В.
Дзержинський міський суд Донецької області
РІШЕННЯ

іменем України

02 лютого 2017 року м.Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Челюбєєва Є.В.,

за участю

секретаря Бондарчук Т.І.,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2015 року до суду звернувся позивач з позовом до ОСОБА_3, в якому ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у сумі 28408 грн. 56 коп.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № б/н від 06.07.2013 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, із подальшим його збільшенням, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору ОСОБА_3 повинен був щомісяця, починаючи з місяця отримання кредиту, частково погашати суму зобов'язання згідно графіку погашення кредиту. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, відповідно до цього Банк нарахував заборгованість за кредитом у сумі 16458 грн. 46 коп., заборгованість по процентам у сумі 9571 грн. 12 коп., заборгованість за пенею та комісією в сумі 550 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг сумі 500 грн. штраф (фіксована частина) та 1328 грн. 98 коп. штраф (процентна складова).

В подальшому позивач уточнив заявлені позовні вимоги, надавши письмову заяву, в якій просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 заборгованість за кредитом у сумі 103 197 грн. 88 коп., нараховану станом на 31.10.2016 року, де 16458 грн. 46 коп. - заборгованість за кредитом, 86439 грн. 42 коп. - заборгованість по процентам, 300 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Потім позивач на свій розсуд визначив суму заборгованості за кредитом у розмірі 90000 грн., з них 16458 грн. 46 коп. - заборгованість за кредитом, 73541 грн. 54 коп. - заборгованість по процентам. Саме в такому розмірі позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 заборгованість за кредитом.

Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 27/0/38-14 дана позовна заява підлягає розгляду Дзержинським міським судом Донецької області.

Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала повністю, наполягала на їх задоволенні. В доведеність своїх вимог суду зазначила, що 06.07.2013 року відповідач ОСОБА_3 підписав анкету - заяву приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Вказана анкета - заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку складають між банком і клієнтом договір про надання банківських послуг. При цьому, анкета - заява від 06.07.2013 року не містить номеру, тобто між сторонами було укладено договір без номеру. В той же час у ПАТ КБ «ПриватБанк» ведеться внутрішня систематизація укладених кредитних договорів, тому номер договору SAMDN8939, зазначений в довідці про встановлення ліміту, який був присвоєний системою для подальшої роботи в програмному комплексі, є внутрішнім референтом договору. Під час підписання анкети - заяви відповідач був повідомлений про сайти банку, на яких може отримати банківські послуги та своїм підписом підтвердив, що він ознайомлений та згодний з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами. Також суду зазначила, що під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 30% на рік. Далі, відповідно до наказів банку процентна ставка була змінена. При цьому, підвищення процентної ставки відбулося тільки за витратами з певної дати, що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці, що являється суттєвою перевагою для клієнта і не порушує його право на незмінність процентної ставки по уже наявній кредитній заборгованості. Зазначені зміни повністю узгоджуються з умовами та правилами надання банківських послуг. Разом з цим, суду пояснила, що оригінал кредитного договору, укладеного між сторонами по справі знаходиться в архіві в м. Донецьку, територія якого є тимчасово окупованою і непідконтрольною Україні. Однак, незважаючи на це, банком в доведеність своїх вимог суду надано виписку про рух коштів та здійснених операцій по кредитній картці відповідача ОСОБА_3 Вважає необґрунтованими заперечення відповідача ОСОБА_3 про незаконність нарахування одночасно пені та штрафу, оскільки відповідно до діючого законодавства України пеня і штраф є формами неустойки, але не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, а є різновидом штрафних санкцій. У межах одного виду відповідальності можуть застосовуватися різний набір санкцій. Отже, вважає, що всі дії банку по нарахуванню заборгованості за кредитом є правомірними, такими, що відповідають Умовам та правилам надання банківських послуг.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав, проти їх задоволення заперечував, оскільки вважає їх необґрунтованими і недоведеними в суді. Просив суд повністю відмовити в їх задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні також заперечував щодо заявлених вимог, просив суд відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування своїх заперечень суду зазначив, що при підписанні заяви - анкети позичальника з відповідачем ОСОБА_3 був порушений порядок укладення та підписання кредитного договору, передбачений діючим законодавством України. Вважає, що підписана відповідачем ОСОБА_3 заява - анкета не відповідає формі кредитного договору, тому є нікчемною. Крім того, банком до позовної заяви не надано оригіналу кредитного договору, який на його думку є основним і беззаперечним доказом існування між сторонами по справі грошових зобов'язань за кредитом. Більш того, звернув увагу суду на те, що анкета - заява позичальника зі сторони банку підписана особою із зазначенням її прізвища на ініціалів без визначення її посади і повноважень на право підписання цієї анкети - заяви. Також зазначив, що відповідач ОСОБА_3 не був належним чином повідомлений і ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, не отримав пам'ятку клієнта. В заяві - анкеті позичальника відповідач ОСОБА_3 зазначив бажану суму ліміту на кредитну картку в розмірі 10000 грн., без встановлення ліміту в розмірі 1900 грн., з подальшим його збільшенням до 8000 грн. та 15000 грн. Вважає такі дії банку неправомірними. Також, повідомив, що умовами спірного кредитного договору, у разі порушень зобов'язань за кредитним договором, застосування пені та штрафів, передбачених умовами та правилами надання банківських послуг. Вважає, що штраф і пеня є одним видом цивільно - правової відповідальності, тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення неможливе, в даному випадку порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором. Виходячи з цього, вважає, що при укладенні спірного кредитного договору, банком була порушена форма укладення договору, ознайомлення його з умовами та порядком надання банківських послуг, тарифами та пам'яткою клієнта, встановленням та зміною кредитного ліміту, підвищенням відсоткової ставки, збільшення заборгованості за тілом кредиту та при нарахуванні заборгованості за кредитом невірно застосоване одночасне обчислення пені та штрафів. Виходячи з цього, просить суд повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вислухавши всіх учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, відповідно до заяви позичальника № б/н від 06.07.2013 року (а.с. 9; 10; 11-12; 13-36), яка разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають договір про надання банківських послуг кредитного договору, ОСОБА_3 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, із подальшим його збільшенням, із зобов'язанням сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Однак, в порушення умов договору ОСОБА_3 несвоєчасно сплачував суми кредиту, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість за кредитом.

Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу.

У зв'язку з цим суд зазначає, що відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата комісії банку, пені, штрафу.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд перевіривши розрахунок заборгованості за договором про надання банківських послуг № б/н від 06.07.2013 року, укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3 встановив, що станом на 31.10.2016 року утворилась заборгованість на загальну суму 103197 грн. 88 коп., з них 16458 грн. 46 коп. - заборгованість за кредитом, 86439 грн. 42коп. - заборгованість по процентам, 300 грн. - заборгованість за пенею та комісією (а.с. зворотна сторона а.с. 128).

В той же час відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до зазначених населених пунктів належить АДРЕСА_1.

В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р.

Згідно із пунктом 23 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить АДРЕСА_1.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачу ОСОБА_3, який проживає у АДРЕСА_1 пеня та комісія нараховані після 14.04.2014 року і таким чином є підстави для застосування вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Проведене позивачем нарахування пені та комісії у загальному порядку є неправомірним.

Крім цього, суд погоджується з доводами відповідача по справі, його представником за довіреністю щодо неправомірного збільшення банком процентної ставки з огляду на наступне.

Із розрахунку заборгованості за кредитом встановлено, що проценти за користування кредитними коштами відповідачу нараховувались за період з 06.07.2013 року по 31.08.2014 року, виходячи із процентної ставки 30% річних, з 01.09.2014 року по 31.08.2015 року, виходячи із процентної ставки 34,8% річних, а з 01.04.2015 року по 31.10.2016 року, виходячи із 43,2%. Загальна сума нарахованих процентів становить 86439 грн. 42 коп. (а.с. 130-131).

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем 06.07.2013 року була підписана заява-анкета про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, копія якої міститься у справі (а.с.10). Із цієї заяви виходить, що відповідач погодився з тим, що ця заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним і банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку. Відповідач зобов'язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанку (а.с.10).

Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг кредитний ліміт встановлюється та змінюється за рішенням банку. Відсотки за користування кредитом нараховуються банком в розмірі, встановленому Тарифами банку. Одночасно, п.1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин договору.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 та 6 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором.

Однак, кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.

Таким чином, кредитним договором встановлена змінювана процентна ставка.

Однак, представником позивача не надано жодних доказів повідомлення відповідача про збільшення процентної ставки в порядку, передбаченому ст. 1056-1 ЦК України, тобто письмово, не пізніш як за календарних 15 днів до дати, з якої застосовуватиметься ставка. У кредитному договорі не встановлено порядку розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Крім того, представником позивача не надано і відповідного рішення банку про збільшення процентної ставки, яке могло свідчити про обґрунтованість причин, які спонукали до такого збільшення.

Посилання представника позивача на те, що п. 1.1.3.2.3. договору встановлений порядок повідомлення відповідача про зміну процентної ставки (а.с.18-зворот), а саме: банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку відповідно до п.1.1.3.1.9. цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт прийняв нові умови, не заслуговують на увагу, оскільки ця умова договору щодо повідомлення клієнта суперечить порядку, передбаченому законом у ст. 1056-1 ЦК України, звужуючи права клієнта банку, а відтак є нікчемною.

При цьому, суд не приймає до уваги пояснення представника позивача, що відповідач був повідомлений про збільшення процентної ставки іншими способами: направленням sms-повідомлень, інформацією, розміщеною на табло у терміналах при здійсненні оплат за кредитом, оскільки такий спосіб інформування відповідача не передбачений законом.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умов та правил надання банківських послуг та тарифи банку, які стосуються зміни відсоткової ставки в сторону збільшення від 30% і більше не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки позивачем не надано доказів, що такі умови містять підпис позичальника.

Адже у цій справі зміст умов та правил надання банківських послуг передбачає інформування позичальника про зміну тарифів.

Це не суперечить і правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у справі № 6-16 цс 15 від 11 березня 2016 року.

За змістом ст. 1048 ЦК України проценти за договором позики є платою за користування кредитними коштами, тому суд повинен був стягнути проценти на день заявлення вимоги позивачем, виходячи із погодженої з відповідачем відсоткової ставки, тобто 30% річних.

Отже, процентна ставка за кредитом з 01.09.2014 року повинна бути розрахована за тарифом 30% річних за період з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року: 34,8% - 30% = 4,8 % (різниця у процентних ставках), необґрунтовано нарахованою сумою процентної ставки у гривнях буде різниця суми нарахованої по процентній ставці 34,8% на залишок заборгованості по процентах за цей період у розмірі 8396 грн. 82 коп. (14064 грн. 16 коп. - 5667 грн. 34 коп.), де 4,8% складає 1158 грн. 18 коп., тобто різниця по % ставках за вказаний вище період.

Процентна ставка за кредитом з 01.04.2015 року по 31.10.2016 року: 43,2% - 30% = 13,2% (різниця у процентних ставках), необґрунтовано нарахованою сумою процентної ставки у гривнях буде різниця суми нарахованої по процентній ставці 43,2% на залишок заборгованості по процентах за цей період у розмірі 70518 грн. 55 коп. (86439,42 - 15920грн. 87 коп. = 70518 грн. 55 коп.), де 13,2% складає 21547 грн. 33 коп., тобто різниця по % ставках за період часу з 01.04.2015 року по 31.10.2016 року.

Отже, заборгованість по процентам становить 86439 грн. 42 коп. - 1158 грн. 18 коп. - 21547 грн. 33 коп. = 63733 грн. 91 коп.

Також, суд не погоджується з запереченнями відповідача по справі, його представника за довіреністю з приводу неправомірного збільшення банком кредитного ліміту з наступних підстав.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться звичайно.

Відповідно до п. 2.1.1.2.3 умов та правил надання банківських послуг, після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяву, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку , і клієнт дає право банку в будь - який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт (зворотна сторона а.с. 29).

Пунктом 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг передбачено, що підписання договору є прямою і та беззаперечною згодою клієнта відносно прийняття будь - якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Крім того, суд вважає безпідставними посилання відповідача по справі, його представника на те, що позивачем не надано доказів ознайомлення відповідачем ОСОБА_3 з умовами та правилами надання банківських послуг, оскільки вони не містять особистого підпису відповідача, а також що до факту укладення кредитного договору, оскільки вони спростовуються власноручно підписаною Анкетою - заявою б/н від 06.07.2013 року. Із змісту цієї заяви - анкети вбачається, що відповідач ОСОБА_3 ознайомлений в згодний з умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, які були надані йому в письмовому вигляді (зворотна сторона а.с. 3).

При укладанні договору про надання банківських послуг сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, якою визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості .

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг за незгодою зі зміною Правил та/або «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті позичальник зобов'язується надати Банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість, однак відповідач ОСОБА_3 таку заяву до банку не подавав (зворотна сторона а.с. 16).

Поряд з цим, сторони також погодили між собою відповідальність сторін, яка настає при невиконання ними умов договору.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором (зворотна сторона а.с. 31).

Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно з п. 1.1.2.7 умов та правил надання банківських послуг (зворотна сторона а.с. 16).

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (а.с. 32).

Тобто, відповідач ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст. 627 ЦК України обрав для себе фінансову установу, яка надавала відповідні фінансові послуги, і уклав договір на запропонованих вказаним банком умовах. Сторони у відповідності до вимог ч. 1 ст. 628 ЦК України погодили між собою умови договору, про що свідчать їх підписи у заяві, який згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, волевиявлення сторін було вільним і направленим на отримання реальних наслідків договору, тобто з боку відповідача на отримання кредиту, а з боку позивача на повернення виданих коштів і отримання прибутку у вигляді плати за користування кредитом.

Крім того, суд не приймає до уваги посилання відповідача по справі, його представника щодо відсутності в матеріалах справи оригіналу кредитного договору, який є основним доказом на підтвердження виникнення між сторонами по справі правовідносин з надання кредиту, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, суд погоджується з тим, що у банку відсутня можливість надати суду оригінал кредитного договору у зв'язку з його знаходженням у приміщенні головного офісу в м. Донецьку, тобто в населеному, де відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» проводиться антитерористична операція. Дана обставина є загальновідомою, тому відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Більш того, в матеріалах справи є відомості про рух коштів і здійснення операцій по картковому рахунку відповідача ОСОБА_3, при дослідженні якого підтверджується факт укладення між сторонами по справі кредитного договору, та часткову сплату відповідачем ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором, тобто виконання умов договору.

Також суд не погоджується з доводами представника відповідача стосовно пропуску строку позовної давності з наступних підстав.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно п. 1.1.7.31 умов та правил надання банківських послуг, до яких приєднався позивач, підписуючи анкету - заяву строк позовної давності стосовно вимог Банка по поверненню кредиту, оплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, витрат банку складає 50 років.

Оскільки умови, в яких установлено збільшену позовну давність, не містять підпису позичальника, тому ці умови не можна вважати відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною в справі № 6-757цс15 (постанова Верховного Суду України від 01 липня 2015 року).

Таким чином, позовна давність за вимогами по зазначеному договору надання банківських послуг складає 3 роки.

Із доданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач користувався кредитною карткою та регулярно погашав заборгованість за договором надання банківських послуг і останній платіж відповідачем самостійно було здійснено 24 березня 2015 року.

Як встановлено судом і підтверджено матеріалами справи, відповідач ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу за договором надання банківських послуг сплатив 30.08.2016 року 810 грн. 06 коп.

Позов про стягнення заборгованості позивачем був поданий 02.02.2015 року.

Отже, позивачем не було порушено строку позовної давності.

Аналізуючи зазначені обставини справи, вимоги закону, суд вважає доведеним позивачем належними доказами в суді наявність боргу у відповідача за кредитним договором, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 224 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитом у розмірі 16458 (шістнадцять тисяч чотириста п'ятдесят вісім) грн., 46 коп., заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 63335 (шістдесят три тисячі триста тридцять п'ять) грн. 71 коп., а також понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 1221 (одна тисяча двісті двадцять одна) грн. 73 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: