У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційого банку «ПриватБанк», третя особа - ОСОБА_4, про визнання права власності в порядку спадкування на банківський вклад та відсотки, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_5, яка залишила на його ім'я заповідальне розпорядження стосовно банківського вкладу в публічному акціонерному товаристві комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») на суму 50 тис. грн та нараховані проценти. Позивач у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Першою постановою від 30 квітня 2014 року йому відмовлено у вчинені нотаріальних дій через ненадання документів, що встановлюють факт родинних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також те, що станом на 30 квітня 2014 року не закінчився шестимісячний строк для прийняття або відмови від спадщини для всіх спадкоємців. Після усунення недоліків, які стали підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, позивач вдруге звернувся до нотаріальної контори та постановою від 29 липня 2015 року йому вдруге відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом/заповітом з тих підстав, що незакінчені спадкові справи та архів Шостої луганської державної нотаріальної контори залишилися за попереднім місцем розташування контори, на непідконтрольній українській владі території. Таким чином, просив позов задовольнити.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2016 року, позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповідальним розпорядженням після смерті його матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на банківський вклад в розмірі 50 тис. грн в ПАТ КБ «ПриватБанк» та на проценти, нараховані банком на суму вкладу до дня фактичного повернення ОСОБА_4 коштів.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку в спадкуванні відповідно до ст. 1241 ЦК України, після смерті ОСОБА_5 (чоловік померлої - ОСОБА_4 відмовився від обов'язкової частки, про що 9 квітня 2014 року подав заяву до Шостої луганської державної нотаріальної контори), - немає, а заповідальне розпорядження на ім'я позивача за часом вчинення є пізнішим ніж заповіт складений на ім'я ОСОБА_6 (заповідальне розпорядження від 11 вересня 2013 року, а заповіт від 23 березня 2007 року). Оскільки у матеріалах справи наявна мотивована постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом/заповітом, тому, з урахуванням положень ст. ст. 1261, 1269, 1228 ЦК України, наявні підстави для задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої та апеляційної інстанцій є правильними, ґрунтуються на нормах матеріального права та узгоджуються з нормами процесуального права.

Установлено, що згідно із заявою від 11 вересня 2013 року на оформлення вкладу «Стандарт на 12 місяців», ОСОБА_5 передала, а банк прийняв вклад в сумі 50 тис. грн зі строком вкладу 366 днів по 11 вересня 2014 року включно зі сплатою 18 % річних, про що свідчить копія платіжного доручення від 11 вересня 2013 року та лист ПАТ КБ «ПриватБанк» від 25 квітня 2014 року, яким підтверджено наявність на рахунку ОСОБА_5 поточної суми в розмірі 52 983 грн 56 коп. станом на 25 квітня 2014 року. Також ОСОБА_5 залишила заповідальне розпорядження про те, що її син ОСОБА_4 є спадкоємцем вкладу та нарахованих процентів після її смерті. Мати позивача померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

9 квітня 2014 року позивач ОСОБА_4 звернувся до Шостої луганської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_4, тобто у встановлений законом шестимісячний строк, і на підставі його заяви 9 квітня 2014 року була заведена спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, що підтверджується вище зазначеними відповідними постановами держаних нотаріусів від 30 квітня 2015 року і від 29 липня 2015 року та листом Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 8 липня 2015 року.

Крім того, 9 квітня 2014 року до Шостої луганської державної нотаріальної контори звернувся із заявою про відмову від прийняття спадщини на обов'язкову частку відповідно до ст. 1241 ЦК України ОСОБА_4 (чоловік померлої) - батько позивача.

З постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 30 квітня 2014 року вбачається, що ОСОБА_5 залишила декілька заповітів, а саме: 25 липня 2005 року - заповіт, згідно з яким заповідала все своє майно ОСОБА_4; 23 березня 2007 року - заповіт, за яким все своє майно заповідала ОСОБА_6; та 11 вересня 2013 року на ім'я ОСОБА_4 залишено заповідальне розпорядження у ПАТ КБ «ПриватБанк».

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. ст. 1216, 1218 ЦК України).

Відповідно до ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Зобов'язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов'язаним з особою кредитора.

Згідно зі ст. 1219 ЦК України до складу спадщини не входять права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені ст. 608 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Тобто сторонами правовідносин за договором банківського вкладу є банк (боржник) і вкладник (кредитор). Оскільки зобов'язання банку виплачувати проценти на суму вкладу не пов'язане з особою вкладника, у зв'язку зі смертю вкладника (кредитора) таке зобов'язання не припиняється. До спадкоємців вкладника переходить право на вклад у банку та проценти, нараховані на суму вкладу до дня фактичного повернення коштів.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу в разі невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

При цьому згідно із ч. 2 ст. 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 4 вересня 2013 року у справі № 6-67цс13 та від 27 квітня 2016 року у справі № 6-302цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Таким чином, висновок судів про наявність підстав для задоволення позову, є правильним. Доводи касаційної скарги висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законні й обґрунтовані рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик