Справа №585/3675/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Шульга В. О.
Номер провадження 22-ц/788/1267/17 Суддя-доповідач - Собина О. І.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

21 вересня 2017 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С. ,

з участю секретаря судового засідання - Новікової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 червня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - Роменська міська державна нотаріальна контора

про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на майно в порядку спадкування -

в с т а н о в и л а :

07 вересня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до місцевого суду з позовом, який в подальшому уточнила, і остаточно мотивувала свої вимоги тим, що її батькам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності належав житловий будинок АДРЕСА_1 в рівних частках по 1/2 частині на кожного. ІНФОРМАЦІЯ_1 її мати ОСОБА_5 померла. Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй 1/2 частину вищезазначеного домоволодіння, право на яку оформили вона та її рідна сестра ОСОБА_3 в рівних частках, про що їм було видане свідоцтво про право на спадщину за законом від 8 жовтня 1993 року. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер їх батько - ОСОБА_6 Після його смерті відкрилась спадщина на іншу 1/2 частину домоволодіння. Вона з сестрою поховали батька та прийняли спадщину, своєчасно подавши до державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. В даний час вона вирішила оформити свої спадкові права на половину спадкового майна, що належало її батьку ОСОБА_6 і з цією метою звернулась до державної нотаріальної контори, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, оскільки 23 травня 2002 року державним нотаріусом Роменської міської державної нотаріальної контори Сліпець А.Д. та 12 квітня 2006 року державним нотаріусом Роменської міської державної нотаріальної контори Школяренко О.О. на ім'я ОСОБА_3 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на цілу частку спадкового майна, що суперечить чинному законодавству чим порушені її права , як спадкоємця за законом. У зв'язку з неможливістю оформити свою 1/2 частину спадкового майна, ОСОБА_4 просила визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, серії АЕК № 563417, що було видане 23 травня 2002 року державним нотаріусом Роменської міської державної нотаріальної контори Сліпець А.Д. після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстровий № 412, а саме в частині успадкування ОСОБА_3 1/4 частини будинку АДРЕСА_1; визнати за нею, ОСОБА_4, право власності на 1/4 частину домоволодіння АДРЕСА_1, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, яке складається з житлового будинку цегляного літ. «А» загальною площею 72,2 кв.м, жилою площею 50,2 кв.м; літньої кухні цегляної літ. «Б1», гаражу цегляного літ. «Б2», сараю-прибудови цегляного літ. «Б3», погребу цегляного літ. «п/г», огорожі дощаної літ. «№», вбиральні дощаної літ. «У» та припинити право власності ОСОБА_3 на вказану частину спадкового майна; стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача 1102,4 грн. судового збору, 2500 грн. витрат по оплаті правової допомоги, а всього 3602,4 грн.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 червня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, серії АЕК № 564317, що було видане 23 травня 2002 року державним нотаріусом Роменської міської державної нотаріальної контори Сліпець А.Д. після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстровий № 412, а саме в частині успадкування ОСОБА_3 1/4 частини будинку АДРЕСА_1 та припинено право власності ОСОБА_3 на вказану частину спадкового майна.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 2551,21 грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

На зазначене рішення ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість ухваленого рішення, на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги відповідач зазначає, що ОСОБА_4 не вчиняла жодних дій, визначених ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), які б свідчили про прийняття нею спадщини після смерті їх батька ОСОБА_6 Позивач не вступала в управління або володіння спадковим майном, оскільки в 1986 році була виписана зі спірного будинку, що підтверджується відповідним записом у будинковій книзі. З часу смерті матері у 1993 році, ОСОБА_4 не була в будинку. Останній раз позивач в будинку була на похоронах батька, після чого протягом 15 років жодного разу не з'явилася у спірному домоволодінні. Крім цього, у встановлений законом шестимісячний строк не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Вважає, що заява ОСОБА_4 про прийняття спадщини, яка є в матеріалах справи оформлена неналежним чином і є підробленою. Також відповідач не погоджується з висновками суду про незастосування строку позовної давності. Вважає, що з 04 березня 2002 року починається перебіг трирічного строку позовної давності за позовом ОСОБА_4 у даній справі, а оскільки вона позов подала 07 вересня 2016 року, то суд першої інстанції повинен був відмовити у задоволенні позову з цих підстав.

Таким чином, рішення місцевого суду оскаржується відповідачем лише в частині задоволення позовних вимог про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання права власності на частину домоволодіння рішення місцевого суду сторонами не оскаржується, а тому відповідно до ч.3 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішення вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апелянта та її представника, які підтримали апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_3 є рідними сестрами і їх батьками були ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Матір сторін - ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і 08 жовтня 1993 року Роменською державною нотаріальною конторою спадкоємцям ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку, житловою площею 34,9 кв.м., розташованого в АДРЕСА_1, на земельній ділянці площею 910 кв.м. (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько сторін ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.6).

24 січня 2002 року ОСОБА_4 звернулася до Роменської міської ДНК з заявою про прийняття спадщини після батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. В заяві вказувала , що на день смерті батька залишилося спадкове майно, яке складається з 1/2 частки житлового будинку та земельної ділянки, площею 0,8 га розташованих за вищезгаданою адресою: АДРЕСА_1, яке вона приймає. Крім неї спадкоємицею на вищезазначене майно є і її сестра ОСОБА_3 (а.с. 61-61 зв.).

З довідки № 2132363 про внесення запису до Єдиного реєстру заповітів та спадкових прав вбачається, що до зазначеного Реєстру унесені відомості про спадкодавця ОСОБА_6, дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_2, дата заведення справи - 24.01.2002 року, № справи у нотаріуса 32, місце заведення спадкової справи - Роменська міська державна нотаріальна контора і ці відомості до Реєстру унесені о 15:16 , 07.06.2002 року реєстратором Роменською міською державною нотаріальною конторою, оператор Сліпець А.Д. (а.с. 60).

23 травня 2002 року до Роменської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся інший спадкоємець померлого ОСОБА_6 - ОСОБА_3 і оскільки вона на час відкриття спадщини проживала разом зі спадкодавцем, тому вона вважається такою, що в порядку передбаченому п.1 ч. 1ст. 549 ЦК УРСР 1963 р. (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), прийняла спадщину. Про існування іншого спадкоємця померлого вона нотаріуса не повідомила (а.с.56).

Цього ж дня, 23 травня 2002 року державним нотаріусом Роменської міської державної нотаріальної контори Сліпець А.Д. було видано ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку, жилою площею 25,7 кв.м., розташованого в АДРЕСА_1, на земельній ділянці площею 0,1806 га. Інвентаризаційна оцінка спадкового майна складає 9877 грн. (а.с.9, 67 зв.).

19 серпня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Роменської міської ДНК з заявою щодо оформлення свого права на спадкове майно, але в задоволенні її заяви було відмовлено, оскільки незважаючи на наявність двох спадкоємців, які відповідно до закону прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6 свідоцтво на усе спадкове майно було видане лише одному спадкоємцю - ОСОБА_3 (а.с. 69).

Місцевий суд при вирішенні спору між сторонами вірно керувався законодавством, що діяло на час виникнення спірних правовідносин, зокрема ЦК УРСР 1963 року та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5.

Відповідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до п. 109 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) свідоцтво про право на спадщину видається за заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. При цьому в кожному свідоцтві зазначається все спадкове майно і перелічуються всі спадкоємці та визначається частка спадщини спадкоємця, якому видається свідоцтво про право на спадщину. Якщо свідоцтво про право на спадщину видається державним нотаріусом не на всю спадщину, в тексті його зазначається, яка частка спадщини залишається відкритою.

Також пунктом п.113 вищезазначеної Інструкції було передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини.

Відповідно п. 125 гл. 3 Інструкції в державній нотаріальній конторі ведеться книга обліку спадкових справ (додаток N 4) та алфавітна книга спадкових справ. У книзі обліку спадкових справ реєструються: заяви про прийняття спадщини, про видачу свідоцтв про право на спадщину, про відмову від спадщини, розпорядження державного нотаріуса про сплату видатків за рахунок спадкового майна, претензії кредиторів, а також заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, за якими були вжиті ці заходи. На підставі однієї із перерахованих заяв, зареєстрованої першою, заводиться спадкова справа на ім'я померлого. Нотаріус за даними Єдиного реєстру заповітів та спадкових справ перевіряє наявність заведеної спадкової справи. У разі підтвердження цього факту нотаріус відмовляє у прийнятті заяви (іншого документа), рекомендуючи заявнику подати її за місцезнаходженням цієї справи, а в разі потреби - вимагає цю справу для подальшого провадження. Всі наступні заяви (додаткові, від інших спадкоємців і кредиторів) також реєструються в книзі обліку спадкових справ під самостійними номерами та в хронологічному порядку. В спадкову справу підшиваються документи, які були витребувані від спадкоємців, підприємств, установ чи організацій, подані іншими крім спадкоємців, громадянами, а також примірник свідоцтва про право на спадщину. Усі заведені спадкові справи та відомості про списання спадкової справи до архіву підлягають обов'язковій реєстрації в Єдиному реєстрі заповітів та спадкових справ у порядку, передбаченому Положенням про Єдиний реєстр заповітів та спадкових справ.

Місцевим судом перевірялись заперечення відповідача щодо незаконних дій нотаріуса і відсутності на день отримання нею свідоцтва про право на спадщину у спадковій справі заяви про прийняття спадщини від іншого спадкоємця ОСОБА_6 - ОСОБА_4

Зокрема, місцевим судом витребовувалась та досліджувалась Книга обліку і реєстрації спадкових справ Роменської міської державної нотаріальної контори за 2002 рік і було встановлено, що у даній Книзі під порядковим номером справи 32 та порядковим номером заяви 41 зазначено про подачу ОСОБА_4 24.01.2002 року заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2. Відомості про отримання зазначеним заявником свідоцтва про право на спадщину у Книзі відсутні (а.с.91-92).

Також з даної Книги вбачається, що під порядковим номером 302 зазначено про звернення 23.05.2002 року із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 іншого спадкоємця ОСОБА_3 Також зазначено, що свідоцтво про право на спадщину дана особа отримала 23.05.02 року, дата списання справи в архів, № справи - № 32 24.01.02., примітка - вид. (а.с. 91-92а).

Факт звернення позивача із заявою про прийняття спадщини підтверджується також і Довідкою про внесення запису до Єдиного реєстру заповітів та спадкових справ з якої вбачається, що саме за її заявою, поданою 24.01.2002 року, і була відкрита Роменською державною нотаріальною конторою спадкова справа за № 32 після смерті ОСОБА_6 (а.с.60).

Колегія суддів вважає, що в порушення вимог передбачених ст.ст.10,60 ЦПК України відповідачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача про прийняття нею спадщини після смерті батька ОСОБА_6 у строк передбачений ч.1 ст.549 ЦК УРСР.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги щодо пропущення позивачем строку позовної давності при зверненні з позовом до суду, оскільки, на її думку, ще з 2002 року позивачу стало відомо про отримання нею свідоцтва про право на спадщину на усе спадкове майно після смерті батька і вона будь-яких заперечень з цього приводу не заявляла і з позовом до суду звернулась лише у 2016 році.

В той же час, переконливих доказів на підтвердження цього нею надано не було, оскільки ст.ст.560, 561 ЦК УРСР, 1963 року не було покладено обов'язку на спадкоємця, закликаного до спадкоємства, на отримання ним свідоцтва про право на спадщину, а лише надано йому таке право на отримання свідоцтва після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Строк на отримання спадкоємцем свідоцтва не обмежувався.

Крім того, як вже зазначалось, відповідно до п. 109 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) свідоцтво про право на спадщину видається за заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Якщо свідоцтво про право на спадщину видається державним нотаріусом не на всю спадщину, в тексті його зазначається, яка частка спадщини залишається відкритою. А тому, навіть наявність у позивача відомостей про отримання відповідачем свідоцтва про право на спадщину у 2002 році ще не свідчить про те, що вона знала про порушення внаслідок цього її законного права на частку у спадковому майні.

Таким чином, колегія суддів вважає встановленим, що про порушення свого права на частку у спадковому майні позивачу стало відомо лише 19 серпня 2016 року з листа Роменської міської ДНК, яким було відмовлено у видачі їй свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, оскільки свідоцтво на усе спадкове майно було видане лише одному спадкоємцю - ОСОБА_3, а з позовом до суду вона звернулась у вересні 2016 року в межах строку позовної давності.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції врахував всі факти, що входять до предмета доказування. Обставини, якими мотивовано рішення підтверджуються належними й допустимими доказами, яким суд дав оцінку з дотриманням вимог ст. 212 ЦПК України, тому підстав для їх переоцінки колегія суддів не вбачає.

Висновки суду по суті спору відповідають встановленим фактам. Суд дійшов цих висновків з дотриманням та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, на які послався в рішенні.

Колегія суддів, враховуючи майновий стан апелянта, яка є пенсіонером та отримує мінімальний розмір пенсії, вважає за можливе звільнити її від сплати судового збору у сумі 1212 грн. 64 коп. та компенсувати його за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.1; 308; 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 червня 2017 року у даній справі залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору на користь держави у сумі 1212,64 грн. за розгляд справи у суді апеляційної інстанції віднести за рахунок держави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -