АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 529/339/16-ц Номер провадження 22-ц/786/484/17Головуючий у 1-й інстанції Щабельська І.В. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Обідіної О.І.

Суддів: Панченка О.О., Прядкіної О.В.

за участю секретаря: Кальник А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 15 грудня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про припинення договору поруки,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 15 грудня 2016 року уточнені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_2задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2солідарно на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором PLZ1GA від 19 вересня 2008 року, станом на 05 грудня 2016 року в сумі 2 765 124 грн. 96 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судовий збір в сумі 20 738 грн. 43 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судовий збір в сумі 20 738 грн. 43 коп.

У задоволенні уточненого зустрічного позову ОСОБА_2до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про припинення договору поруки відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення в частині задоволених вимог банку та відмови в задоволенні її зустрічного позову скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовити, а її позовні вимоги про припинення договору поруки задовольнити.

В подальшому ОСОБА_2 відмовилася від апеляційної скарги в частині оскарження рішення місцевого суду про задоволення позовних вимог банку про стягнення кредитної заборгованості.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області від 13.02.2017 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в частині оскарження рішення про задоволення первісного позову про стягнення кредитної заборгованості з солідарних відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Згідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, 19.09.2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №PLZ1GA, відповідно до умов якого останній отримав 41195,99 Євро на споживчі цілі, зі сплатою 15 % на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, строком до 19.09.2028 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, між банком та ОСОБА_2 19.09.2008 року укладено договір поруки №PLZ1GA/1.

Умовами договору поруки передбачено зобов'язання по поверненню поручителем кредиту у разі порушення позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом про визнання поруки припиненою, ОСОБА_2 вказувала на те, що банк в своєму позові включив до загальної суму боргу борг по комісії за користування кредитом, що на її думку свідчить про внесення банком змін до основного зобов'язання, збільшує обсяг її відповідальності та відповідно є підставою для визнання договору поруки припиненим, оскільки умовами кредитного договору така відповідальність передбачена не була. Зокрема, договір містив розмір відсоткової ставки по кредиту та щомісячну винагороду за резервування ресурсів у розмірі 4,08% .

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, місцевий суд дійшов висновку про безпідставність вимог поручителя з огляду на те, що нею не було доведено обставин, якими обґрунтовані вимоги щодо визнання договору поруки припиненим внаслідок зміни зобов'язання без згоди поручителя, що призвело до збільшення обсягу його відповідальності. Оскільки банком нарахована заборгованість у відповідності до умов кредитного договору, в тому числі в розмірі процентної ставки та в розмірі щомісячної винагороди ( комісії).

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 553, та ч. 1 , ч. 2 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У відповідності до п.п. 1,4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, пунктом 6 договору поруки сторони визначили, що поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені у письмовій вимозі кредитора, на протязі 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього договору, відповідно до якої у випадку невиконання боржником будь-якого зобов'язання передбаченого Договором, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного зобов'язання.

Як вбачається з договору поруки, а саме п. 9 у випадку невиконання поручителем зобов'язань боржника за кредитним договором впродовж 5 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги кредитора, поручитель сплачує на користь кредитора пеню в розмірі 0,15% за день, але не більше подвійної облікової ставки НБУ. Сплата пені не звільняє поручителя від виконання зобов'язань за цим договором.

Також, як умовами кредитного договору - п. 8.1, так і договору поруки - п. 16 передбачена винагорода за резервування ресурсів у розмірі 4,08 % річних від суми зарезервованих ресурсів.

Крім того, резервування ресурсів передбачено розділом 4, згідно якого п.4.1. 4.2 4.3. для виконання зобов'язань за даним договором банк резервує ресурси у розмірах, зазначених у графіку погашення кредиту до даного договору і надає позичальнику право на їх використання. За надане право позичальник сплачує банку винагороду за резервування ресурсів в розмірі визначеному у статті 8.1 договору. Нарахування винагороди здійснюється на дату щомісячного платежу за кредитом, при цьому винагорода нараховується на суму зарезервованих ресурсів за фактичну кількість днів резервування ресурсів.

Укладаючи договір поруки, поручитель ОСОБА_2 погоджувалася з його умовами, була обізнана щодо сплати винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08% від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, будь-яких застережень з цього приводу не висловлювала.

Твердження поручителя, що винагорода за резервування ресурсів входить до 15% річних - є її власним припущенням та суперечить змісту кредитного договору та договору поруки.

Вірно встановивши обставини по справі та визначившись з характером спірних правовідносин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав, з якими положення ст. 559 ЦК України пов'язують припинення поруки.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції .

Так, твердження апелянта про збільшення обсягу відповідальності поручителя обґрунтовано власним порівняльним аналізом положень п. 8.1 та п.7.3 кредитного договору та договору поруки, на підставі якого він прийшов до помилкового висновку про те, що винагорода за резервування ресурсів повинна входити до складу відсотків.

Відхиляючи вказані твердження, колегія суддів зазначає, що в самому кредитному договорі, із змістом якого була ознайомлена поручитель, передбачався розмір відсоткової ставки по кредиту та винагороди за резервування ресурсів, які є самостійними складовими щомісячного платежу, прострочення виконання якого стало підставою для звернення до суду з вимогами про стягнення кредитної заборгованості.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення, яке постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 15 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Судді : (підписи)

З оригіналом згідно.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Обідіна О.І.