АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 635/6903/16-ц Головуючий 1-ї інстанції - Назаренко О.В.
Провадження № 22-ц/790/4355/17 Доповідач - Колтунова А.І.
Категорія: спори, що виникають із договорів
позики, кредиту, банківського вкладу
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 травня 2017 року за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

23 вересня 2016 року публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» (далі - ПАТ «ВБР») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 17 січня 2014 року між ПАТ «ВБР» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № IKAPNABG.217699.001, відповідно до умов якого останньому, з метою придбання автомобілю, надано грошові кошти в розмірі 81 660,41 грн. Термін користування кредитом до 16 січня 2019 року, відсоткова ставка 16,99 відсотків річних, період сплати кредиту, відсотків та комісії з 01 по 10 число кожного місяця (далі - кредитний договір).

З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «ВБР» та ОСОБА_2 17 січня 2014 року також укладено договір застави, відповідно до умов якого останній передав в заставу ПАТ «ВБР» придбаний автомобіль ЗАЗ, модель VIDA SF6950, 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_1. ОСОБА_2 зобов'язався страхувати предмет застави у страховій компанії, узгодженій з банком, продовжувати строк дії договору страхування та надавати докази оплати страхового платежу (далі - договір застави).

Крім того, 17 січня 2014 року, з метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором, між ПАТ «ВБР», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір поруки № РХ029031.218096.001, відповідно до умов якого ОСОБА_1 поручилася перед ПАТ «ВБР» за виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором (далі - договір поруки).

ОСОБА_2 належним чином та у встановлений строк покладені на нього зобов'язання щодо погашення кредиту, продовження договору страхування транспортного засобу та надання доказів сплати страхового платежу за 2011, 2012 та 2016 роки не виконував, зважаючи на що утворилася заборгованість.

10 лютого 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було направлено письмові вимоги щодо усунення порушення зобов'язань, проте останніми вимоги виконані не були.

Станом на 16 вересня 2016 року заборгованість за кредитним договором становить 99 105,31 грн., яка складається з поточної заборгованості за кредитом - 46 088,07 грн., простроченої заборгованості за кредитом 18 059,62 грн., нарахованих відсотків на поточну заборгованість - 333,81 грн., простроченої заборгованості по сплаті відсотків - 11 083,93 грн., пені - 22 812,62 грн. та штрафу - 727,26 грн.

Також заборгованість за договором застави становить 13 320,00 грн. (штраф за порушення зобов'язань).

Зважаючи на зазначене, позивач просив суд стягнути на користь ПАТ «ВБР» з ОСОБА_2 штраф за договором застави в розмірі 13 320,00 грн., солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 99 105,31 грн.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 23 травня 2017 року позов ПАТ «ВБР» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВБР» штраф в розмірі 13 320,00 грн. та судовий збір на користь держави в розмірі 628,73 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВБР» заборгованість за кредитним договором в розмірі 99 105,31 грн., а також з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 495,73 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення солідарно з неї заборгованості за кредитним договором в розмірі 99 105,31 грн. та судового збору в розмірі 495,73 грн. скасувати, у задоволенні позову в цій частині відмовити. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Судом першої інстанції неповно встановлені всі обставини по справі, що мають значення для ухвалення законного та справедливого судового рішення, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Судом першої інстанції не було належним чином повідомлено ОСОБА_2 про розгляд справи, справу розглянуто без його участі. Також судом не надано належної оцінки її доводам щодо припинення договору поруки на час звернення позивача до суду. ПАТ «ВБР» без згоди поручителя, в односторонньому порядку, змінено умови кредитного договору шляхом встановлення строку повернення кредиту, сплати винагороди, відсотків за його користування та виконання інших зобов'язань в строк до 09 березня 2016 року. Позивачем було лише повідомлено про зміну умов кредитного договору шляхом направлення на ім'я відповідачів письмових повідомлень від 09 лютого 2016 року. При цьому нею не надавалося згоди на таку зміну забезпеченого зобов'язання, зважаючи на що, в порядку ч. 1 ст. 559 ЦК України порука є припиненою. Крім того, позивач звернувся до суду з позовом до поручителя лише 23 вересня 2016 року, тобто у строк понад 6 місяців після встановлення дати повернення кредиту, у зв'язку з чим порука також є припиненою.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала.

Представник ПАТ «ВБР» та ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином (а.с. 129, 130).

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «ВБР» та стягуючи солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВБР» заборгованість за кредитним договором в розмірі 99 105,31 грн., суд першої інстанції керувався тим, що ОСОБА_2 покладені на нього зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості за цим договором, у зв'язку з чим, боржник і поручитель (ОСОБА_1) несуть солідарну відповідальність за неналежне виконання зобов'язання.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1, як з солідарного боржника, заборгованості за кредитним договором, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог ї заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 травня 2017 року зазначеним вимогам закону відповідає у повному обсязі.

Судом апеляційної інстанції встановлено, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, що 17 січня 2014 року між ПАТ «ВБР» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № IKAPNABG.217699.001, відповідно до умов якого останньому, з метою придбання автомобілю, надано грошові кошти в розмірі 81 660,41 грн (а.с. 4-6).

Відповідно до п. 1.3. даного кредитного договору термін користування кредитом до 16 січня 2019 року (а.с. 4).

17 січня 2014 року між ПАТ «ВБР» та ОСОБА_2 укладено договір застави, відповідно до умов якого останній передав в заставу ПАТ «ВБР» придбаний автомобіль ЗАЗ, модель VIDA SF6950, 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_1 (а.с. 12-14).

Також 17 січня 2014 року, з метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором, між ПАТ «ВБР», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір поруки № РХ029031.218096.001, відповідно до умов якого ОСОБА_1 поручилася перед ПАТ «ВБР» за виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором (а.с. 28).

Відповідно до п. 14 договору поруки порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

09 лютого 2016 року ПАТ «ВБР» на ім'я ОСОБА_1 було направлено письмову вимогу за вихідним номером 3221, якою повідомлено останню про порушення ОСОБА_2 термінів виконання зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 08 лютого 2016 року заборгованість становить 68 758,70 грн. Повідомлено про зміну умов договору та дострокове повернення кредиту та виконання інших зобов'язань за договором в строк до 09 березня 2016 року (а.с. 34).

08 серпня 2016 року ПАТ «ВБР» на ім'я ОСОБА_2 було направлено письмову вимогу за вихідним номером 3075, якою повідомлено останнього про порушення термінів виконання зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 08 лютого 2016 року заборгованість становить 68 758,70 грн. Повідомлено про зміну умов договору та дострокове повернення кредиту та виконання інших зобов'язань за договором в строк до 09 березня 2016 року (а.с. 32).

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи ОСОБА_1 щодо припинення поруки у зв'язку зі зміною зобов'язання без її згоди, внаслідок чого збільшився обсяг її відповідальності.

Пунктом 3.1.9. розділу 3 «Права та обов'язки банку» кредитного договору передбачено, що банк має право достроково стягнути кредит, відсотки та комісії в порядку, передбаченому п.п. 2.10, 2.11, 3.1.5., 3.1.6., при настанні умов, передбачених п.3.1.11.

Відповідно до п. 3.1.11 при порушенні позичальником зобов'язань, передбачених умовами договору банк, на власний розсуд, має право змінити умови договору - зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати комісії та/або відсотків за його використання, виконання інших зобов'язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, щодо зобов'язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов'язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, комісію та відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов'язання за договором (зворотний бік а.с. 4, а.с. 5).

Таким чином, кредитним договором передбачено право кредитора на дострокове повернення кредиту, сплати відсотків за його використання у разі невиконання позичальником умов кредитного договору за умови направлення відповідного повідомлення.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем були виконані належним чином умови щодо направлення відповідного письмового повідомлення на ім'я відповідачів.

Відповідно до п. 2, 6 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (а.с. 28).

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, яка застосовується до відносин за кредитним договором відповідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати відсотків.

У зв'язку з порушенням ОСОБА_2 виконання зобов'язання за кредитним договором ПАТ «ВБР», відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України та п. 3.1.9., 3.1.11. кредитного договору, використало право на односторонню зміну умов кредитного договору шляхом дострокового стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором надіславши вищезазначені письмові вимог про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів на ім'я боржника та поручителя.

Пред'явивши вимогу про дострокове повернення кредиту, сплати винагороди та відсотків за його користування та виконання інших зобов'язань, передбачених кредитним договором, в строк до 09 березня 2016 року, кредитор (ПАТ «ВБР») відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України обґрунтовано та правомірно змінив строк виконання основного зобов'язання.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року по цивільній справі № 6-190цс14 та відповідно до ч.2 ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Що ж стосується доводів ОСОБА_1 щодо припинення поруки у зв'язку зі зміною зобов'язання без її згоди, внаслідок чого збільшився обсяг її відповідальності, то колегія суддів вважає, що при зміні ПАТ «ВБР» строку виконання основного зобов'язання (дострокове повернення кредиту), не було збільшено обсяг відповідальності поручителя.

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

На підставі системного, логічного та послідовного тлумачення даної норми права, колегія суддів дійшла висновку, що зміна зобов'язання в даних правовідносинах, яка полягає в достроковому поверненні кредиту у зв'язку з простроченням виконання зобов'язань за кредитним договором, не збільшує обсяг відповідальності поручителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього: збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним, що є підставою для визнання договору поруки припиненим.

У даних спірних цивільно-правових правовідносинах, що виникли між сторонами, не мала місце зміна умов основного зобов'язання, яка призвела до розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним, оскільки право ПАТ «ВБР» на дострокове повернення (стягнення) кредиту, при порушенні позичальником зобов'язань за кредитним договором було передбачено умовами кредитного договору під час його укладення та укладення договору поруки, в подальшому підстави дострокового повернення кредиту будь-якому доповненню або зміні не підлягали, а саме дострокове повернення кредиту до 09 березня 2016 року не призвело до збільшення періоду нарахування підвищеної кредитної ставки тощо, а отже, й до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Будь-яких належних та допустимих доказі на підтвердження доводів щодо збільшення обсягу відповідальності ОСОБА_1 як поручителя у зв'язку з достроковим поверненням кредиту до суду першої та апеляційної інстанції надано не було.

Таким чином, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються даними, які містяться в матеріалах справи, доводи ОСОБА_1 щодо збільшення обсягу відповідальності поручителя у зв'язку зі зміною позивачем в односторонньому порядку, без згоди поручителя, зобов'язання.

Що ж стосується доводів ОСОБА_1 щодо припинення поруки у зв'язку з тим, що ПАТ «ВБР» протягом встановлених ч.4 ст. 559 ЦК України шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до неї як поручителя, то колегія суддів дослідивши договір поруки дійшла висновку про неможливість застосування ч.4 ст. 559 ЦК України у даних спірних правовідносинах та необґрунтованість даних доводів, з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст. 251 та ч.2 ст. 252 ЦК України).

З п. 14 договору поруки вбачається, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Відповідно до п. 1.3. даного кредитного договору термін користування кредитом до 16 січня 2019 року.

В подальшому, як було вище встановлено, у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору, ПАТ «ВБР» було змінено умови договору в частині повернення кредиту, сплати відсотків тощо та встановлено строк повернення до 09 березня 2016 року.

Отже, пред'явивши вимогу про дострокове повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, винагороди та виконання інших зобов'язань, кредитор відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання на 09 березня 2016 року й має право пред'явити позов до поручителя протягом 5 років, починаючи саме від цієї дати.

Таким чином, правовий аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку про те, що в даних правовідносинах застосуванню підлягає речення перше ч.4 ст. 559 ЦК України, яке передбачає визначення строку дії поруки у відповідному договорі.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до абз. 2 ч.1 ст. 553, ч.1,2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всесторонньо встановив всі обставини справи, дав їм належну оцінку та ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Викладені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують. Судом першої інстанції враховані всі обставини по справі.

Рішення суду першої інстанції підлягає оскарженню лише в частині стягнення з ОСОБА_1, як солідарного боржника, на користь ПАТ «ВБР» заборгованості за кредитним договором, в іншій частині рішення суду першої інстанції оскарженню не підлягало, зважаючи на що, суд апеляційної інстанції відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України розглянув дану цивільну справу в межах заявлених вимог.

Колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги, керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, 315, 317, 319, п.1 ч.1 ст.307, п.1 ч.1 ст. 314 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук