У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до дочірнього підприємства «Конріл» про захист прав, що виникають із трудових відносин, розірвання трудового договору та зобов'язання вчинити дії за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до дочірнього підприємства «Конріл» про захист прав, що виникають із трудових відносин, розірвання трудового договору та зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 7 липня 2016 року позовну заяву ОСОБА_4 визнано неподаною та повернуто.

Не погодившись з указаною ухвалою суду, ОСОБА_4 звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 вересня 2016 року відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судових витрат за подання апеляційної скарги на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 7 липня 2016 року.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 7 липня 2016 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме сплати судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржувані ухвали апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи ОСОБА_4 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судових витрат за подання апеляційної скарги та залишаючи апеляційну скаргу без руху, апеляційний суд, правильно застосувавши положення Закону України «Про судовий збір» та роз'яснення постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», дійшов до обґрунтованого висновку про те, що заявник не надав доказів на підтвердження того, що його майновий стан перешкоджає сплаті ним судового збору, у зв'язку з чим залишив апеляційну скаргу без руху.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду і вважає доводи касаційної скарги про обмеження права на суд безпідставними, оскільки прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

При цьому легітимна мета обмеження прав дотримана, права позивача не порушені, оскільки він не довів наявність обставин для звільнення його від сплати судового збору.

Крім того, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви (ч. 5 ст. 121 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 1 ст. 342 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити ухвали апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
В.І. Журавель С.П. Штелик