Справа № 341/1419/16-ц
Провадження № 22-ц/779/810/2017
Головуючий у 1 інстанції Гаполяк Т. В.
Суддя-доповідач Василишин
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Василишин Л.В.

суддів: Мелінишин Г.П., Томин О.О.

секретаря Турів О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ТзОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою ТзОВ «Кредитні ініціативи» на рішення Галицького районного суду від 06 березня 2017 року,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ТзОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки двокімнатну квартиру площею 78,7 кв.м., що за адресою: вул. Є.Коновальця, м. Бурштин, Івано-Франківської обл. в рахунок погашення заборгованості в сумі 244 202, 15 грн. за кредитним договором № 634 від 23 червня 2008 року, укладеним між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 шляхом проведення прилюдних торгів під час вчинення виконавчих дій.

Рішенням Галицького районного суду від 06 березня 2017 року у задоволенні позову ТзОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено.

ТзОВ «Кредитні ініціативи» на рішення суду подало апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апелянт зазначив, що ОСОБА_1 є іпотекодавцем за кредитним договором від 23.06.2008 року, де боржником є ОСОБА_2 Станом на 23.06.2016 року розмір заборгованості становить 244 202,15 грн.

На даний час іпотечний договір залишається чинним і згідно вимог ст.33 Закону України «Про іпотеку», відтак ТзОВ «Кредитні ініціативи» як іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

За наведених обставин, на думку апелянта, суд першої інстанції помилково посилається на ст.42 Закону України «Про іпотеку» як на підставу відмови у задоволенні позову, оскільки заборгованість за кредитним договором, яка існувала у ОСОБА_2 станом на 01.11.2013 року відповідачка сплатила лише 23.06.2016 року.

З наведених підстав апелянт просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позов задоволити.

У судове засідання апеляційного суду сторона апелянта представництво не забезпечила.

Відповідач та її представник вимоги скарги не визнали просили відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних мотивів.

Матеріалами справи встановлено, що 23.06.2008 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 укладено договір про іпотечний кредит №634, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в сумі 100 000 грн. зі строком повернення не пізніше 20 червня 2013 року.

23.06.2008 року між «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір

Згідно п.1.1 договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з договору про іпотечний кредит №634 від 23.06.2008 року, за умовами якого позичальник ОСОБА_2 зобов'язаний в порядку, передбаченому кредитним договором, повернути іпотекодержателю в кінцевий термін до 20.06.2013 року кредит у розмірі 100 000 грн., поценти за користування ним, у тому числі проценти за неправомірне користування кредитом у розмірі, сплатити неустойку (пеню, штрафи), а також відшкодувати іпотекодержателю всі збитки, понесенні ним внаслідок невиконання позичальником умов кредитного договору у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором, (а.с.41-43).

Предметом іпотеки є квартира двохкімнатна, що знаходиться за адресою: вул. Коновальця, буд.4/9, м.Бурштин, Галицького району Івано-Франківської області, площею 78,7 кв.м. (п.1.2). Сторони оцінили предмет іпотеки у 145 000 грн. (п.1.4 договору іпотеки).

Відповідно до п.2.1.9 договору іпотеки, в разі, коли в момент настання терміну виконання позичальником будь-якого зобов'язання, що випливає з кредитного договору, вказане зобов'язання позичальником виконано не буде, а також у разі виникнення інших підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачених цим договором, іпотекодержатель отримає право звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до п.5 цього договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця одержати задоволення в повному обсязі своїх вимог, що визначені на момент фактичного задоволення.

17 грудня 2012 року між ТзОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ТзОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги за кредитними договорами та забезпечувальними договорами в т.ч. і за Договором, укладеним між ПАТ «Акцірнерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 та забезпечувальними договорами до даного.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_2 кредитних зобовязань, ТзОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, яка утворилася станом на 01.11.2013 року, а саме: 163 722, 41 грн.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2014 року задоволено позов ТзОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 Звернуто стягнення на предмет іпотеки двокімнатну квартиру площею 78,7 кв.м., що за адресою: вул. Є. Коновальця, м. Бурштин, Івано-Франківської обл. в рахунок погашення заборгованості, що виникла станом на 01 листопада 2013 року в сумі 163 722, 41 грн. за кредитним договором № 634 від 23 червня 2008 року, укладеним між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 шляхом проведення прилюдних торгів під час проведення виконавчих дій. Рішення звернуто до виконання (виконавчий лист №2/341/114/14, виданий 17.12.2014 року). На підставі даного виконавчого листа було відкрито виконавче провадження.

З матеріалів справи вбачається, що 20.12.2016 року державним виконавцем Галицького відділу ДВС винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/341/114/14, виданий 17.12.2014 року на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку з тим, що згідно платіжного доручення № 517 від 22.06.2016 року борг сплачено (а.с.153).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач (іпотекодавець) ОСОБА_1 погасила заборгованість в сумі 163 722,41 грн. і постановою державного виконавця від 20.12.2016 року було закінчено виконавче провадження, у зв'язку із сплатою боргу. Відтак ОСОБА_1 повністю задовольнила вимоги кредитора за основним зобовязанням до моменту реалізації предмета іпотеки. При цьому суд першої інстанції зіслався на положення ст.42 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч.2,3 ст.213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам оскаржуване рішення суду не відповідає.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ст.593 ЦК України, право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави.

Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» встановлено підстави припинення іпотеки. Так, іпотека припиняється у разі:

- припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору;

- реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону;

- набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки;

- визнання іпотечного договору недійсним;

- знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється;

- з інших підстав, передбачених цим Законом.

Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою.

Відновідно до ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як встановлено матеріалами справи, у зв'язку з невиконанням боржником ОСОБА_2 кредитних зобовязань рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2014 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки двокімнатну квартиру площею 78,7 кв.м., що за адресою: вул. Є. Коновальця, м. Бурштин, Івано-Франківської обл. в рахунок погашення заборгованості, що виникла станом на 01 листопада 2013 року в сумі 163 722, 41 грн. за кредитним договором № 634 від 23 червня 2008 року.

В ході виконавчого провадження 22.06.2016 року іпотекодавець ОСОБА_1 погасила суму боргу готівкою, про що свідчить квитанція № 517 і у зв'язку з чим 20.12.2016 року державним виконавцем Галицького відділу ДВС винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/341/114/14 (а.с.153).

Пунктом 7.3 іпотечного договору визначено, що договір діє до повного виконання зобовязань позичальником за кредитним договором або до припинення права іпотеки у випадках, що прямо передбачені чинним законодавством.

Судом встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення процедури, передбаченої Законом України «Про іпотеку», так і не відбулося. На час вирішення даного спору предмет іпотеки перебуває у власності іпотекодавця. Дія договору іпотеки не припинена, оскільки не настала жодна із обставин, передбачених ст.17 Закону України «Про іпотеку» та ст.593 ЦК України, з якими законодавство повязує припинення права на іпотеку.

Крім того, не можна вважати припиненими зобов'язання позичальника ОСОБА_2 за договором іпотечного кредиту.

Так, згідно п.4.2 договору про іпотечний кредит за несвоєчасну сплату сум кредиту або процентів за користування кредитом позичальник сплачує банку пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення та нараховується за кожен день прострочення платежу (п.6.4 договору).

Пунктом 7.1 договору про іпотечний кредит передбачено, що такий набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного повернення позичальником кредиту, сплати у повному обсязі процентів за користування ним та до повного виконання позичальником будь яких інших грошових зобовязань, прийнятих ним на себе згідно умов цього договору, (а.с.32-34).

Заборгованість, що виникла станом на 01 листопада 2013 року в сумі 163 722, 41 грн. іпотекодавець ОСОБА_1 погасила готівкою лише 22.06.2016 року.

Однак, у зв'язку з неналежним виконанням зобовязань позичальником станом на 23.06.2016 за кредитним договором виникла заборгованість на загальну суму 244 202, 15 грн., з яких: 63 827, 81 грн. заборгованість по відсотках; 2 879, 90 грн. заборгованість по комісії; 177 494, 44 грн. нарахована неустойка.

Таким чином, зобов'язання за основним договором не виконано належним чином в розумінні ст.599 ЦК України, звернення стягнення на предмет іпотеки не відбулося, тому не можна вважати припиненими зобов'язання ОСОБА_1 за іпотечним договором.

Погашення ОСОБА_1 забогованості, яка утворилася станом на 01.11.2013 року шляхом внесення готівкових коштів не можна вважати виконанням нею своїх зобовязань як іпотекодавця в розумінні положень Закону України «Про іпотеку» та умов іпотечного договору від 23.06.2008 року, на що зіслався суд першої інстанції.

Відтак висновок суду першої інстанції щодо безпідставності позовних вимог банку є помилковим.

Водночас колегія суддів звертає увагу на наступне.

В силу дії ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків (правовий висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові №6-100цс14 від 03.09.2014).

Крім того, 27.02.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою в якій зазначила, що вона на даний час утримує двох малолітніх дітей, аліментів не отримує, не працює. Діти хворіють, перенесли операції. Мати пенсіонерка, недавно отримала перелом ноги. З наведених причин предчук просила врахувати її вкрай важке матеріальне становище та зменшити розмір неустойки до нуля (а.с.148-151).

З урахуванням вищенаведених обставин, а також з огляду на те, що розмір збитків, заявлених позивачем, становить 66 707,71 грн. (63 827,71 грн.+2879,90 грн.), то розмір заявленої позивачеи пені (177 494, 44 грн.) значно перевищує розмір збитків. Відтак, колегія суддів, керуючись загальними засадами цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності (ст.3 ЦК України), вважає за можливе зменшити розмір пені до 33350,35 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув, тому судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК щодо законності й обгрунтованості, а зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК є підставою для скасування рішення з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог з вищенаведених мотивів.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313,314,316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ТзОВ «Кредитні ініціативи» задоволити частково.

Рішення Галицького районного суду від 06 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ТзОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволити частково.

Звернути стягнення на предмет іпотеки : двокімнатну квартиру площею 78,7кв.м., що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на користь ТзОВ «Кредитні ініціативи» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 634 від 23.06.2008 року а саме :

по відсотках - 63827,81грн.

по комісії 2879,90 грн.

по пені 33350,35 грн.,

всього 100058 грн.,

шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні , не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб»єктом оціночної діяльності (незалежним експертом на стадії оцінки майна ) під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Кредитні ініціативи» 1700 грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Василишин Л.В.

Судді: Мелінишин Г.П.

ОСОБА_3