АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1094/17 Головуючий 1 інст. - Скотарь А.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«28» лютого 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Малінської С.М.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104», третя особа: голова правління Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104» ОСОБА_2 про поновлення на роботі, відшкодування майнової та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним та у подальшому уточненим позовом до Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104». В обґрунтування свого позову посилався на те, що 14 квітня 2006 року його було обрано головою правління Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104» строком на 5 років до 15 квітня 2011 року. За період роботи він сумлінно виконував свої функціональні обов'язки голови правління, грубих проступків, порушень статутних положень, дисциплінарних стягнень не було.

Зазначив, що 17 січня 2009 року група членів кооперативу зібрали загальні збори, на яких прийняли рішення про перевибори правління та голову правління.

29 березня 2009 року рішенням загальних зборів був обраний новий склад правління під головуванням ОСОБА_3

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 березня 2010 року скасоване рішення загальних зборів Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104» від 29 березня 2009 року.

24 квітня 2010 року рішенням загальних зборів Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104» обрано новий склад правління, а головою кооперативу обрано ОСОБА_4

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2012 року, яке залишено в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 31 липня 2013 року, рішення загальних зборів Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104» від 24 квітня 2010 року визнано незаконним, проте, до цього часу зазначене рішення суду адміністрація кооперативу не виконує, голова правління ОСОБА_4 продовжував незаконно вести господарську діяльність.

Зазначив, що на підставі протесту прокурора Московського району м. Харкова від 04 грудня 2009 року за № 591-04 наказ № 27 від 01 серпня 2009 року про призначення ОСОБА_4 головою правління скасовано.

Вказав, що 17 січня 2009 року рішенням зборів його звільнено з посади голови правління. 19 січня 2009 року він написав заяву, що оскаржувати дане рішення він не буде.

Зазначив, що і в подальшому дане рішення загальних зборів було нелегітимним, і він автоматично залишився головою правління. Більш того, адміністрація кооперативу при звільненні не розрахувалася з ним, не видала трудову книжку.

07 грудня 2009 року він видав наказ № 45/1 про своє відновлення на роботі як голова правління, та з цього часу він повністю виконував обов'язки голови правління.

Вказав, що 22 серпня 2016 року йому стало відомо, що 12 квітня 2016 року загальними зборами Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104» його було звільнено з посади голови правління та знято всі обов'язки. На вказані загальні збори його запрошено не було, у нього не відбирались пояснення, заперечення та надання аргументованих доказів, наказ про його звільнення для ознайомлення не було направлено, остаточного розрахунку в день звільнення не проведено.

Зазначив, що за період роботи з 14 квітня 2006 року до нього жодних претензій, дисциплінарних стягнень, грубих проступків, які б свідчили про порушення статутних положень не було; що сума заробітної плати за вимушений прогул за період з 12 квітня 2013 року по 12 квітня 2016 року становить 30051,00 грн.

Вважав, що йому відповідачем спричинено моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 5000,00 грн.

Просив поновити строк оскарження рішення загальних зборів про його звільнення з роботи голови правління Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104», які пропущені з поважних причин; поновити його на роботі на посаді голови правління Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104» з 29 березня 2009 року, оскільки він був звільнений з роботи незаконно; відшкодувати з Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104» на його користь мінімальну заробітну плату за період з 12 квітня 2013 року по 12 квітня 2016 року за вимушений прогул суму в розмірі 30051,00 грн.; відшкодувати з Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104» на його користь моральну шкоду в сумі 5000,00 грн.; винести ухвалу на адресу Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104» про невиконання рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2012 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 31 липня 2013 року та протесту прокурора Московського району м. Харкова від 04 грудня 2009 року за № 591-04 про скасування наказу № 45 від 07 грудня 2009 року про займану посаду голови правління ОСОБА_4

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2016 року позов ОСОБА_1 - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення - скасувати та винести нове рішення про поновлення його на роботі на посаді голови правління Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104». При цьому посилався на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклав позовні вимоги. При цьому зазначив, що суд не звернув уваги на те, що видаючи рішення про його звільнення адміністрація кооперативу визнала його роботу на посаді голови правління; що судом необґрунтовано відхилено його заяви про допит свідків та витребування доказів; що він не оскаржує рішення загальних зборів кооперативу, а оскаржує факт незаконного його звільнення з роботи голови правління.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно відхилити, рішення суду - залишити без змін. При цьому судова колегія виходить з наступного.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з обставин справи та вимог закону.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 працював головою правління Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104» з 10 лютого 2002 року.

Згідно відомостей з Єдиного Державного реєстру підприємств та організацій України станом на 08 липня 2014 року ОСОБА_1 є керівником Автогаражного кооперативу «Автолюбитель - 104» та підписантом.

Із копії трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що з 10 лютого 2002 року він працює головою правління. В трудовій книжці зазначено, що станом на 08 липня 2014 року ОСОБА_1 є головою правління Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104».

Протоколом № 2 загальних зборів членів Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104» від 12 квітня 2016 року ОСОБА_1 звільнено з посади голови правління Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104» та знято усі обов'язки з 12 квітня 2016 року на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України.

В суді апеляційної інстанції представники Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104» та його голова правління ОСОБА_2 не заперечували, що дійсно протоколом № 2 загальних зборів членів Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104» від 12 квітня 2016 року ОСОБА_1 звільнено з посади голови правління Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104», знято усі обов'язки з 12 квітня 2016 року, призначено головою правління ОСОБА_2 з покладанням усіх обов'язків та надали копії відомостей обліку заробітної плати ОСОБА_1 за серпень 2008 року - грудень 2008 року як голови правління за його підписом.

Разом з тим до матеріалів справи долучені надані представниками Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104» копія акту прийому-передачі справ та посади голови правління Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104» від 15 лютого 2009 року, копія наказу від 17 січня 2009 року про призначення ОСОБА_1 на посаду завідуючого господарською частиною кооперативу, копії відомостей обліку заробітної плати ОСОБА_1 з січня 2009 року по березень 2009 року як завідуючого господарською частиною кооперативу, які не спростовують факту перебування ОСОБА_1 на посаді голови гаражного кооперативу до 12 квітня 2016 року.

Статтею 8 Закону України «Про кооперацію» від 10 липня 2003 року вбачається, що правовим документом, що регулює діяльність кооперативу є статут кооперативу.

Із статуту Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104» вбачається, що управління кооперативом здійснює вищий орган управління - загальні збори членів кооперативу, а в період між загальними зборами - правління на чолі з головою правління.

Пунктом 10.2 статуту передбачено, що до компетенції загальних зборів кооперативу відноситься, зокрема, створення органів управління й органів контролю за діяльністю кооперативу, інших органів кооперативу.

Із позову ОСОБА_1, який уточнено 09 листопада 2016 року вбачається, що він з позовними вимогами щодо оскарження рішення загальних зборів від 12 квітня 2016 року не звертався.

Частиною 1 статті 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суду перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, тому вимога ОСОБА_1 та його представника в судових дебатах щодо оскарження рішення загальних зборів від 12 квітня 2016 року не може бути розглянута в суді апеляційної інстанції, оскільки такі вимоги не були предметом розгляду в суді першої інстанції і матеріали справи не містять судового рішення щодо цього питання, а містять тільки судові рішення щодо загальних зборів від 20 грудня 2008 року, 17 січня 2009 року, 29 березня 2009 року, 22 березня 2010 року та 24 квітня 2010 року, які не спростовують того факту, що ОСОБА_1 був головою правління Автогаражного кооперативу "Автолюбитель - 104".

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції з додержанням вимог ст. ст. 213 - 215 ЦПК України, дослідивши обставини справи повно, надавши належну оцінку доказам у справі, правильно зазначив у рішенні про безпідставність заявлених позовних вимог та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія визнає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги, які зведені до посилання на ті обставини, які були предметом розгляду в суді першої інстанції і яким суд надав відповідну правову оцінку, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1.ч.1.ст. 307, ст. 308, ст. 313, п.1.ч.1.ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії