Справа №621/302/17
Пр. №2/621/477/17
УХВАЛА

27.02.2017 року м. Зміїв

Суддя Зміївського районного суду Харківської області Вельможна І.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

27 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

27.02.2017 року до канцелярії суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно та грошові кошти, що належать ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та знаходяться в нього або інших осіб.

В обґрунтування заяви зазначив, що в провадженні Зміївського районного суду Харківської області знаходиться цивільна справа за його позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в сумі 267576,86 грн. Сума боргу є особливо великим розміром, і дії відповідача спричиняють значну шкоду. Однак, у разі задоволення клопотання про забезпечення позову, відповідач буде позбавлений можливості перешкоджати виконанню рішення суду.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі.

За змістом ст. 152 ЦПК України, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, учасників процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З аналізу вищевикладених норм законодавства, суд дійшов висновку про те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник спір з приводу грошових коштів, переданих відповідачу за договором позики.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до полдорження ч. 4 ст. 152 ЦПК України, не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообовязковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у звязку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологам, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю.

Однак, позивачем не надано доказів належності відповідачу майна, не зазначено на яке саме майно слід накласти арешт, факт того, що ОСОБА_2 належать будь які грошові кошти, не зазначено про їх походження, у звязку з чим суд позбавлений можливості прийняти обґрунтоване рішення про наявність підстав та співмірність забезпечення позову із заявленими вимогами.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для застосування ст. 151 ЦПК України, а відповідно й для задоволення заяви.

Керуючись ст. ст. 151- 153 ЦПК України, суд-

у х в а л и в:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: