Справа № 185/2640/17
Провадження № 2/185/2212/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

22 серпня 2017 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючий суддя Бабій С.О., за участю секретаря судового засідання Шмик К.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ФІНРОСТБАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ФІНРОСТБАНК» ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності правочину,

В С Т А Н О В И В:

29.03.2017 р. позивач ОСОБА_3 акціонерне товариство «ФІНРОСТБАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ФІНРОСТБАНК» ОСОБА_1, звернулося до суду з позовом, яким просив стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1; місце проживання 83000, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ФІНРОСТБАНК" (65104, м. Одеса, проспект Академіка Глушка, 13; Ідентифікаційний код 14366762) грошові кошти в розмірі 107 000 (сто сім тисяч) грн. 00 коп.

В обґрунтування позову посилається на те, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 16.10.2014 № 660 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ФІНРОСТБАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 16.10.2014 № 113 «Про початок процедури ліквідації AT «ФІНРОСТБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ФІНРОСТБАНК» строком на 1 рік з 16.10.2014 по 16.10.2015 включно, який в подальшому було подовжено до 16 жовтня 2017 року.

На виконання вимог законодавства Уповноваженою особою Фонду проведена перевірка правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

За результатами зазначеної перевірки було виявлено нікчемність дострокової видачі грошових коштів ОСОБА_2, який був на той час пов'язаною з банком особою, а саме депозитів у розмірі 569 024,09 дол. США, 106 973,03 евро та 13 555 223,00 грн.

Обставинами, які свідчать про нікчемність правочину, за твердженням позивача є те, що 03.02.2014р. між ОСОБА_2 (вкладник) та AT «ФІНРОСТБАНК» (банк) укладено договір банківського вкладу № 2642-Д, відповідно до якого банк прийняв від вкладника в депозит грошові кошти в розмірі 1429 023 дол. США на строк з 03.02.14 по 03.08.14.

20.02.2014р. між ОСОБА_2 (вкладник) та АТ«ФІНРОСТБАНК» укладено договір банківського вкладу N 2769-Д, відповідно до якого банк прийняв від вкладника в депозит грошові кошти в розмірі 253 640 евро на строк з 03.02.14 по 20.08.14.

02.04.2014р. між ОСОБА_2 (вкладник) та AT «ФІНРОСТБАНК» (банк) укладено договір банківського вкладу № 2956-Д, відповідно до якого банк прийняв від вкладника в депозит грошові кошти в розмірі 13 555 223,00 грн. на строк з 02.04.14 по 02.07.14.

Згідно Постанови Правління Національного банку України № 350/БТ від 12.06.2014р. AT «ФІНРОСТБАНК» віднесено до категорії проблемних строком до 180 днів та з метою відновлення фінансового стану AT «ФІНРОСТБАНК» з дня прийняття цієї постанови та до кінця строку, який визначений у п.1 цієї постанови, установити для AT «ФІНРОСТБАНК» такі обмеження в його діяльності: ... не здійснювати дострокового повернення коштів інсайдерам та пов'язаним особам.

Однак, в порушення наведеного 13.06.2014р., на наступний день після отримання AT «ФІНРОСТБАНК» зазначеної постанови, через касу банку ОСОБА_2 достроково видані наступні грошові кошти:

569 024,09 дол. США, призначення платежу - частково повернення вкладу з рахунку ОСОБА_2 згідно договору №2642-Д від 03/02/2014;

106 973,03 євро, призначення платежу - частково повернення вкладу з рахунку ОСОБА_2 згідно договору №2769-Д від 20/02/2014;

13 555 223,00 грн., призначення платежу - частково повернення вкладу з рахунку ОСОБА_2 згідно договору №2956-Д від 02/04/2014.

Отже, станом на 13.06.2014р. за жодним з вищезазначених договорів не закінчився строк, на який було розміщено вклад, тобто видача вкладів за ними здійснювалась достроково.

Окрім того позивач вказує на факт того, що відповідач є особою, пов'язаною з банком, оскільки станом на червень 2014р. володів 50,00 % статутного капіталу AT «ФІНРОСТБАНК» та одночасно був Головою ОСОБА_4 ради AT «ФІНРОСТБАНК».

Отже, ОСОБА_2 станом на червень 2014р. був пов'язаною з AT «ФІНРОСТБАНК» особою і дострокова видача йому грошових коштів (депозитів) здійснювалась в порушення вимог Постанови Правління Національного банку України № 350/БТ від 12.06.2014р. «Про віднесення AT «ФІНРОСТБАНК» до категорії проблемних».

Правочин, щодо дострокового повернення грошових коштів (депозитів) ОСОБА_2М, як пов'язаною з банком особою, здійснювався в порушення вимог Постанови Правління Національного банку України № 350/БТ від 12.06.2014р. «Про віднесення AT «ФІНРОСТБАНК» до категорії проблемних».

Отже, вважаючи, неправомірним правочин щодо дострокової видачі АТ «ФІНРОСТБАНК» депозитів в розмірі 569 024,09 дол. США, 106973,03 євро та 13 555 223,00 грн. власнику 50% його статутного капіталу - ОСОБА_2, який одночасно був також Головою ОСОБА_4 банку, АТ «ФІНРОСТБАНК» подав до суду відповідну позовну заяву, якою зазначає, що для застосування наслідків недійсності вказаних правочинів необхідно повернути на відповідні депозитні рахунки грошові кошти у розмірі в якому вони були достроково видані з них 13.06.2014р. ОСОБА_2 та у звязку з цим просить суд, враховуючи неможливість сплати судового збору в повному обсязі, стягнути з ОСОБА_2 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ФІНРОСТБАНК" грошові кошти в розмірі 107 000 грн. 00 коп.

Щодо обставин додавання до позовної заяви лише роздруківок тексту депозитних договорів (Договір про строковий вклад №2642-Д з щомісячною сплатою процентів «Максимальний прибуток» від 03.02.2014 року; Договір про строковий вклад№2769-Д з щомісячною сплатою процентів «Максимальний прибуток» від 20.02.2014 року; договір про строковий вклад №2956-Д з щомісячною сплатою процентів «Максимальний прибуток» від 02.04.2014 року) позивач зазначив, що оригінальні примірники не були передані уповноваженій особі Фонду відповідно до абз. 2 ч.1 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (протягом 15 днів, але не пізніше строків, встановлених Фондом, керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу печаток і штампів бухгалтерської та Іншої документації банку). Тексти договорів були отримані уповноваженою особою Фонду за допомогою програмного комплексу бухгалтерського обліку AT «Фінростбанк», розміщеного на комп'ютерних засобах, який ведеться з часу реєстрації банку.

Представник позивача до судового засідання не з'явився, подав копотання від 26.05.2017 р., у якій просив розглядати справу за вказаною позовною заявою без присутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, у судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі.

Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 224 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази на належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю, враховуючи наступне:

Постановою Правління Національного банку України № 350/БТ від 12.06.2014 року АТ «Фінростбанк» було віднесено до категорії проблемних строком до 180 днів. П. 2 вказаної Постанови, з метою відновлення фінансового стану позивача, з дня прийняття постанови та до кінця вищевказаного строку установлено для обмеження в діяльності позивача, зокрема не здійснювати дострокове повернення коштів інсайдерам та повязаним особам. При цьому одночасно зазначено, що повернення коштів інсайдерам та повязаним особам здійснювати тільки в разі погодження куратора АТ «Фінростбанк» (а.с.7-8).

Рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16 жовтня 2014 року за №113 з 16 жовтня 2014 року розпочато процедуру виведення публічного акціонерного товариства «ФІНРОСТБАНК» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації (а.с.5)

Відповідно до копії рішення виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12 жовтня 2015 року за №187 продовжено процедуру виведення публічного акціонерного товариства «ФІНРОСТБАНК» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації (а.с.6).

Позивач посилається на те, що 03.02.2014р. між позивачем AT «ФІНРОСТБАНК» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір банківського вкладу № 2642-Д, відповідно до якого позивач прийняв від вкладника в депозит грошові кошти в розмірі 1429 023 дол. США на строк з 03.02.14 по 03.08.14.

Так само, позивач стверджує, що 20.02.2014р. між позивачем AT «ФІНРОСТБАНК» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір банківського вкладу N 2769-Д, відповідно до якого банк прийняв від вкладника у депозит грошові кошти в розмірі 253 640 евро на строк з 03.02.14 по 20.08.14.

Крім цього, позивач стверджує, що 02.04.2014р. між позивачем AT «ФІНРОСТБАНК» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір банківського вкладу № 2956-Д, відповідно до якого банк прийняв від вкладника в депозит грошові кошти в розмірі 13 555 223,00 грн. на строк з 02.04.14 по 02.07.14.

Оригіналів чи належним чином засвідчених копій вказаних правочинів позивачем не надано.

При цьому факт внесення відповідачем 03.02.2014 р. грошових коштів на рахунок позивача у сумі 1429 023 доларів США із призначенням платежу «внесок вкладу за угодою №2642-Д від 03/02/2014», як і факт часткового повернення вказаних коштів 13.06.2014 р. позивачем відповідачу у сумі 569 024,09 дол. США підтверджується випискою з особового рахунку №2642.840 за період із 03.02.2001 4 р. п 22.03.2017 р. (а.с.15).

Факт внесення відповідачем 20.02.2014 р. грошових коштів на рахунок позивача у сумі 253 640 евро із призначенням платежу «внесок вкладу за угодою N 2769-Д від 20/02/2014», як і факт повного повернення вказаних коштів двома платежами від 06.06.2014 р. у сумі 146 666, 97 евро та 13.06.2014 р. у сумі 106 973,03 євро підтверджується випискою з особового рахунку №2769.978 за період із 03.02.2014 р. по 22.03.2017 р. (а.с.16).

Факт внесення відповідачем 02.04.2014 р. грошових коштів на рахунок позивача у сумі 13 555 223,00 грн. із призначенням платежу «внесення коштів зг.договору № 2756-Д від 02.04.2014», як і факт повного повернення вказаних коштів 13.06.2014 р. у сумі 13 555 223,00 грн. підтверджується випискою з особового рахунку №2956.980 за період із 02.04.2014 р. по 22.03.2017 р. (а.с.17).

Вищесказані виписки з особових рахунків не містять інформації про строк розміщення вкладів.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, належить вчиняти в письмовій формі.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу банк зобовязується виплачувати вкладникові таку суму грошей та проценти на неї на умовах та в порядку, встановленому договором. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту відсотки. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору.

Ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (ч. 1 ст. 1060, ч. 5 ст. 1061 ЦК України).

Положеннями ст. 1074 ЦК України передбачено, що обмеження права клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які перебувають на його рахунку, не допускаються, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Відповідно до 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною (ч.1 ст.1060 ЦК України).

Згідно частини 1 та 2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Згідно із ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на наведене, суд доходить висновку, що позивач не виконав обовязок по доведенню всіх обставин, на які посилається як на підставу своїх вимог, не надав всіх належних доказів того, що між сторонами було укладено договори банківського вкладу на умовах, зазначених у позовній заяві, та що строк повернення грошових коштів за даними вкладами станом на 13.06.2014 р. позивачем відповідачу не настав. Надана позивачем текстова інформація щодо умов договорів банківського вкладу № 2642-Д, № 2769-Д, № 2956-Д, не відповідає критерію допустимості доказів (а.с.11-14). Суд враховує, що постановою НБУ від 18 червня 2003 року № 254 було затверджено Положення про організацію операційної діяльність в банках України» відповідно до п. 7.5. якого відповідальність за організацію збереження первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку покладається на керівника банку. Керівники мають забезпечити місце (архів) для зберігання документів та надати відповідні інструкції працівникам банку, зокрема визначити порядок зберігання документів до передавання їх до архіву на постійне зберігання з урахуванням вимог, встановлених нормативно-правовими актами Національного банку, за п. 8.1. положення відповідальність за належну організацію системи внутрішнього контролю та її функціонування в процесі операційної діяльності банку покладається на його керівництво.

Крім того, позивач, посилаючись на порушення AT «ФІНРОСТБАНК» Постанови Правління Національного банку України № 350/БТ від 12.06.2014р. щодо встановлених обмеження в його діяльності, а саме «не здійснювати дострокового повернення коштів інсайдерам та пов'язаним особам», не надав жодних доказів того, що відповідач ОСОБА_2 станом на 12.06.2014 р. дійсно був власником 50% статутного капіталу AT «ФІНРОСТБАНК» та головою ОСОБА_4 банку, АТ «ФІНРОСТБАНК».

Оцінюючи доводи позивача, суд також виходить із того, що відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_4 України, є частиною національного законодавства України. Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319,321 ЦК України).

Європейський суд з прав людини у справі «Золотас проти Греції» зазначив, що якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. У цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини нагадав, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (NejdetSahin і PerihanSahin проти Туреччини, № 13279/05, § 56, 20 жовтня 2011 року).

У рішенні у справах «ОСОБА_5 Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії» від 23 жовтня 1991 р., заява № 12742/87, та від та «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року, заява N 25921/02 Європейський суд вказує, що право власності може бути існуючим майном або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. При цьому, право власності на майно у вигляді як правомірних очікувань, так і майнового права, є об'єктом правового захисту згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції та національного законодавства України. Поняття майно може стосуватися існуючого майна та майнових активів, зокрема права вимоги, на підставі яких заявник може стверджувати, що він має принаймні законне сподівання отримати реальну можливість користуватися майновим правом, як це визначено у рішеннях Європейського судуу справі Джей. ОСОБА_6 (Оксфорд) ОСОБА_7» та «Джей. ОСОБА_6 (Оксфорд) ОСОБА_7проти Сполученого Королівства від 30 серпня 2007 року, заява 4430202, справі «Малтзан та інші проти Німеччини (заяви №71916/01, 71917/01 и 10260/02), справі Копецький проти Словаччини від 28 вересня 2004 року, заява №44912/98.

Крім того, у справі Сагхінадзе та інші проти Грузії від 27 серпня 2010 року, заява №18768/05, Європейський судпослідовно визначає, що поняття «майна» не обмежується «існуючими речами», але може також охоплювати активи, включаючи вимоги, щодо яких заявник може стверджувати, що він або вона має, принаймні, розумне і "законне сподівання", а сподівання є правомірним, якщо воно ґрунтується на нормі.

Так само, суд враховує приписи ст. 13 ЦК України, за якою при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, та не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

З огляду на наведене, суд доходить висновку, що позивач не виконав обовязок по доведенню всіх обставин, на які посилається як на підставу своїх вимог, не надав всіх належних доказів у доведення обставин, на які він посилається. Відтак позовні вимоги мають бути залишені без задоволення.

Керуючись ст. ст. 5-8, 10,11, 57, 60, 84, 88, 209, 212, 214-215, 224-228,294 суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем у десятиденний строк з моменту отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Позивачем рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяті днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_8