Провадження № 2/263/212/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2017 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Васильченко О.Г., при секретарі Добровольській Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради, про усунення перешкод у здійсненні права власності,

УХВАЛИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності, просила зобов'язати ОСОБА_3 не створювати їй перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1; усунути перешкоди у здійсненні нею права власності, виселивши ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення та вселити її, ОСОБА_1, до вказаної квартири. В обґрунтування зазначила, що їй та відповідачу ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 12.09.2013 року на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1, кожному по ? частці. У дану квартиру вони придбали меблі, зробили ремонт, але спільне життя не склалося і вони з відповідачем стали проживати окремо. Відповідач ОСОБА_3 самовільно змінив замки вхідних дверей квартири, без погодження з нею домовився про вселення до квартири квартирантів та впустив їх проживати. На теперішній час в квартирі незаконно проживає ОСОБА_2 з малолітньою дитиною. Вона неодноразово приїздила до вищезгаданої квартири та просила ОСОБА_2 виїхати, проте на її неодноразові прохання щодо виселення з житла відповідач не реагує та продовжує проживати у спірній квартирі, прикриваючись домовленістю з ОСОБА_3 За допомогою у сприянні вирішення даного питання вона зверталась до голови КСН «Шевченківський» ОСОБА_4, а також до поліції, проте безрезультатно. У зв'язку з наведеним вона як співвласник квартири позбавлена можливості користуватись своєю власністю, її вселенню у спірну квартиру перешкоджає інший співвласник квартири ОСОБА_3 Незаконне проживання у квартирі ОСОБА_2 є також суттєвою перешкодою вселення у її єдине власне житло. Окрім її права власності на вищезгадану квартиру, порушуються права її малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки дитина зареєстрована за вищевказаною адресою. Вона, в свою чергу, змушена наймати житло, нести додаткові матеріальні затрати, що ставить її у складне матеріальне становище, дитина проживає разом з нею.

Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали заявлені вимоги з викладених у позові підстав.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що згоден купити позивачу іншу квартиру.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася, про причини неявки суду не повідомила, про день та час розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради, у судове засідання не з'явився, надіслали до суду заяву з проханням розглянути справу за їхньої відсутності з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши надані у справі докази, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 12.09.2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 придбали у спільну часткову власність (по ? частці кожному) квартиру АДРЕСА_1, договір посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Саховою М.А., про що 12.09.2013 року було зроблено відповідний запис № 2472867 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (Витяг № 50464338 від 22.12.2015 року).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 02.09.2015 року та довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої Центральною районною адміністрацією Маріупольської міської ради 24.05.2016 року позивач ОСОБА_1 має малолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно акту від 16.11.2016 року, складеного ЖБК «Орджонікідзевський-147» ОСОБА_1 разом з дитиною та громадянином ОСОБА_7 мешкають за адресою: АДРЕСА_3 на підставі договору найму жилого приміщення, укладеного з ОСОБА_8 30.08.2016 року.

Згідно інформації КСН «Шевченківський» від 16.11.2016 року за № 08-48 у квартирі АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з малолітньою донькою, 2013 року народження.

Позивач 17.11.2016 року зверталася до відповідача ОСОБА_2 з вимогою про виселення, що підтверджується поштовим вкладенням до листа, направленого на адресу: АДРЕСА_1, проте дотепер вимоги залишені без задоволення.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Статтею 41 Конституції України та статтями 317, 319, 321 і 391 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ст.386 ЦК України, власник може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення дій які можуть порушити його право та усунення перешкод в користуванні власністю.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей та вправі розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ч. 2 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення

Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місце навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивачем надані належні докази того, що відповідачами порушені її права, як співвласника житлового приміщення, а саме: квартири АДРЕСА_1, в зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 28, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради, про усунення перешкод у здійсненні права власності - задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_3 не створювати перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Усунути перешкоди у здійсненні права власності ОСОБА_1, виселивши ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Вселити ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя О.Г.Васильченко