Провадження №22-ц/784/1259/17
Справа номер 467/744/15-ц
Провадження номер 22-ц/784/1259/17 Головуючий суду першої інстанції - Кологрива Т.М.
Категорія - 27 Суддя-доповідач апеляційного суду - Локтіонова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

без участі сторін, належно повідомлених про час і місце слухання справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"

на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області

від 04 квітня 2017 року,

ухвалене за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - Банк або ПАТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року Банк пред'явив до суду зазначений позов, який обґрунтував наступним.

07 березня 2006 року між ним та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 48% річних, а у випадку прострочення - 96% річних, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

15 серпня 2014 року між Банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки, яким забезпечено вищезазначений кредитний договір на суму 1000 грн.

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконує, Банк просив стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 станом на 30 березня 2015 року у солідарному порядку заборгованість у сумі 1000 грн., а з ОСОБА_3 крім цього заборгованість в сумі 41 154 грн.64 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 4 995 грн.50 коп., заборгованості по процентах в сумі 34 675 грн.59 коп. та штрафи в сумі 500 грн. (фіксована частина) та 1 983 грн.55 коп. (процентна складова).

Заперечуючи проти задоволення позову, ОСОБА_3 вказував на пропуск Банком позовної давності. Посилаючись на вказане, ОСОБА_3 просив у задоволенні позову Банку відмовити.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 04 квітня 2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову Банку, суд першої інстанції виходив з того, що Банком пропущено трирічний строк позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В разі порушення зобов'язання наступають наслідки, визначені ст.611 ЦК України та умовами договору. Зокрема, кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно з ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що 07 березня 2006 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір про надання банківських послуг, який складався з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг і тарифів.

Згідно з умовами даного договору відповідач отримав платіжну картку з встановленим на ній кредитним лімітом у сумі 5000 грн. з оплатою 48% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки - 31 липня 2008 року (а.с.8-14, 94).

Відповідач зобов'язаний був щомісячно до останнього дня кожного місяця повертати кредитні кошти та сплачувати проценти за них у розмірі 7% від залишку заборгованості.

З метою забезпечення виконання умов вказаного договору на суму 1000 грн. 15 серпня 2014 року Банком було укладено договір поруки з ОСОБА_4 (а.с.15-16).

Згідно з розрахунком заборгованості ПАТ КБ «Приватбанк» відповідач не виконує умови договору, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 30 березня 2015 року в сумі 42 154 грн.64 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 4 995 грн.50 коп., заборгованості по процентам в сумі 34 675 грн.59 коп. та штрафів в сумі 500 грн. (фіксована частина) та 1 983 грн.55 коп. (процентна складова) (а.с.6-7).

24 лютого 2017 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про сплив позовної давності (а.с.84).

Згідно з розрахунком заборгованості ОСОБА_3 жодного платежу на погашення кредиту не здійснив.

Строк дії платіжної карти закінчився 31 липня 2008 року. Нову картку він не отримував.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що перебіг трирічного строку позовної давності щодо місячних платежів почався після несплати відповідачем чергового платежу (01 квітня 2006 року), а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (31 липня 2008 року).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач ОСОБА_3 неналежно виконував свої зобов'язання за договором щодо повернення суми кредиту, однак на момент звернення Банку до суду з позовом про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, а саме 23 квітня 2015 року, трирічний строк щодо стягнення тіла кредиту та відсотків і річний строк щодо стягнення неустойки, в межах яких Банк може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, сплинув.

А тому, відсутні підстави для стягнення заборгованості як з позичальника, так і з поручителя.

Відповідно до ч.5 ст.267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Проте, позивач не робив заяв та клопотань щодо поважності причин пропущення позовної давності, а також не встановлені такі поважні причини й при розгляді справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" відхилити.

Рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 04 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: