Ухвала

Іменем України

13 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О., Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» про стягнення заборгованості по заробітній платі, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року до суду звернувся ОСОБА_4 з позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 01 листопада 2011 року позивач працював у Публічному акціонерному товаристві «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» (далі -ПАТ «КиївЗНДІЕП») на посаді завідуючого б/в «Роднічок».

Позивач зазначає, що починаючи з вересня 2014 року відповідач перестав виплачувати заробітну плату, у зв'язку з чим станом на 03 грудня 2014 року заборгованість відповідача перед позивачем становила 15 523 грн 10 коп.

У зв'язку з оголошенням в Україні часткової мобілізації, позивач був призваний на військову службу, тому з 24 жовтня 2014 року був відсутній на роботі у зв'язку з безпосередньою участю в антитерористичній операції.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість в розмірі 15 523 грн 10 коп. заробітної плати за період з 01 грудня 2014 року по 28 лютого 2015 року, а також 8 703 грн 39 коп. за вказаний період на підставі ч. 2 ст. 21 та ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», що разом складає 24 226 грн 49 коп. та 30 000 грн у відшкодування моральної шкоди, що проявилась в душевних стражданнях позивача з приводу не виплати заробітної плати.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути заборгованість по заробітній платі станом на 31 липня 2015 року у розмірі 47 057 грн 20 коп., що складається із: заборгованості по заробітній платі за період з квітня по серпень 2014 року у розмірі 16 257 грн 20 коп., 30 800 грн за період перебування на військовій службі з 01 вересня 2014 року по 31 липня 2015 року на підставі ч. 2 ст. 21 та ч. 2 ст. 39 Закону України «Пров військовий обов'язок і військову службу», від позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовився.

У касаційній скарзі ПАТ «КиївЗНДІЕП» просить скасувати судові рішення та відмовити у задоволенні позовної заяви, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншим.

Змінюючи рішення суду першої інстанції та стягуючи з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 15 523 грн 10 коп., апеляційний суд виходив з того, що довідка від 03 грудня 2014 року про розмір заборгованості по заробітній платі позивача є належним доказом, оскільки містить підпис, крім директора, ще й головного бухгалтера, який несе персональну відповідальність за надання таких довідок.

Встановивши, що до призову позивача на військову службу йому нараховувалась заробітна плата щомісячно у розмірі 2 800 грн, доказів про інший розмір заробітної плати не надано, апеляційний суд, керуючись Законом України «Про військовий обов'язок і військову службу», дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача за період з вересня 2014 року по 31 липня 2015 року середньої заробітної плати в сумі 30 800 грн.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, про те, що особи, які підписали довідкувід 03 грудня 2014 року про розмір заборгованості по заробітній позивача, не обіймали на вказану в довідці дату зазначених посад, є необгрутованими.

Інші доводи касаційної скарги спростовуються встановленими по справі обставинами.

Так, судами попередніх інстанцій установлено, що з 01 листопада 2012 року позивач ОСОБА_2 працював на посаді завідуючого б/в «Роднічок» ПАТ «КиївЗНДІЕП».

Згідно з даними Пенсійного фонду України вбачається, що заробітна плата позивача у період з квітня по серпень 2014 року нараховувалась та з неї сплачувались страхові внески.

Крім того, встановлено, що позивач з 05 вересня 2014 року призваний на військову службу у зв'язку з оголошенням мобілізації відповідно до ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента «Про часткову мобілізацію» від 21 липня 2014 року № 607/201.

З 03 вересня 2014 року позивач був прийнятий на військовий облік до Запорізького ОМВК та 04 вересня 2014 року знятий з військового обліку в зв'язку з призовом по частковій мобілізації для проходження військової служби у в/ч В6266.

Згідно з наказом ПАТ «КиївЗНДІЕП» від 05 вересня 2014 року № 70кза позивачем на час військової служби зберігається місце роботи, посада та середній заробіток.

Звільнений позивач з військової служби у серпні 2015 року на підставі Указу Президента від 12 липня 2015 року 328/2015.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» громадяни України для виконання обов'язків, пов'язаних із взяттям на військовий облік, призовом або прийняттям на військову службу, а також особи, які направляються районними (міськими) військовими комісаріатами на медичний огляд (медичне обстеження в амбулаторних чи стаціонарних умовах), лікування, звільняються від роботи на час, необхідний для виконання зазначених обов'язків та перебування в лікувальному закладі охорони здоров'я, із збереженням за ними місця роботи, займаної посади і середньої заробітної плати.

Громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими ч. ч.3, 4 ст.119 Кодексу законів про працю України, а також ч. 1 ст. 51, ч. 5 ст. 53, ч. 3 ст. 57, ч. 5 ст. 61 Закону України «Про освіту» (ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу»).

Оскільки позивач з 03 вересня 2014 року по 31 липня 2015 року був призваний на військову службу, що визнається сторонами в судовому засідання, у зв'язку з оголошенням мобілізації, то за вказаний період позивачу повинна бути нарахована та виплачена середня заробітна плата.

Згідно з даними Пенсійного фонду України заробітна плата позивача у період з вересня 2014 року по 31 липня 2015 року не нараховувалась та з неї не сплачувались страхові внески.

Крім того, із виписки від 26 квітня 2016 року по рахунку позивача, відкритого в ПАТ «Креді Агріколь», також не вбачається отримання ним заробітної плати за вказаний період.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року у частині, яка не змінена апеляційним судом, та рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук О.В. Ступак