провадження 2/201/657/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Пухловою О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та судових витрат,

ВСТАНОВИВ:

КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради 16 листопада 2016 року звернулося до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення збитків в вигляді заборгованості за спожиті послуги водопостачання і водовідведення та судових витрат. Позивач в своєму позові посилається на те, що з відповідачами не укладено договір на водопостачання і водовідведення, але на ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок і встановлені фактичні відносини з приводу надання послуг до їх обєкту нерухомості: АДРЕСА_1, під час планової перевірки стану виконання умов цього договору за вказаною адресою, абонентом по якій зараз є відповідач ОСОБА_1, було виявлено, що поставлена відповідачам вода і водовідведення належним чином не обліковується, оплати за спожиті послуги водопостачання і водовідведення немає, внаслідок чого водопостачальнику завдано матеріальної шкоди, про що був складений акт, надсилалися попередження, є заборгованість по сплаті спожитого водопостачання і водовідведення. Відповідальність за завдання збитків, скоєння цієї шкоди і заборгованість згідно з умов договору та закону повинні нести відповідачі. Вартість збитків позивача з урахуванням часу користування водопостачанням і водовідведенням відповідачами, сезонності та показників лічильника з урахуванням уточнень і перерахунків за період з січня 1999 року по 01 листопада 2016 року складає 16142 грн. 72 коп.. Позовну давність не пропустили, оскільки зверталися раніше з заявою про видачу судового наказу, правовідносини триваючі, була досудова вимога. Представник позивача просив суд стягнути з відповідачів вказану суму збитків, а також витрати на оплату судового збору, задовольнивши позов в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в судове засідання не зявилися, про день та час слухання справи повідомлялися, про причини неявки суду не повідомили. Суд вважає, що вказаним відповідачі вимоги фактично не визнали і заперечували проти їх задоволення, дійсно позивач з відповідачем мають правовідносини з питань водопостачання за вказаною адресою, на відповідача відкрито особовий рахунок і вони сплачують вказані послуги, але по заявленим вимогам пропущено трирічний строк позовної давності, тому відповідачі заперечують сплачувати вказаний борг, заперечують проти позову та вважають за можливе розгляд справи за їх відсутності. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаних відповідачів згідно ст. 169 ЦПК України.

Зясувавши думку сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та підлягаючими задоволенню за наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надає фізичній особі споживачу житлово-комунальні послуги, що полягають у водопостачанні і водовідведенні за його місцем проживання. Зазначені правовідносини є складовою частиною правочину найму житлового приміщення, передбаченого нормами ЖК України, що виникли з дій боржника та КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради, спрямованих на набуття цивільних прав та обовязків щодо водопостачання і водовідведення та їх оплати. Відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зареєстровані і мешкають за адресою АДРЕСА_1, де абонентом послуг позивача зараз є саме ці відповідачі, що користуються послугами водопостачання і водовідведення до їх будинку і квартири, з ними не укладено договір, але встановилися фактичні відносини з приводу послуг водопостачання та водовідведення шляхом відкриття особового рахунку та видана розрахункова книжка, ці відповідачі частково виконували умови водопостачання та водовідведення про надання цих послуг щодо їх оплати (до завдання збитків в вигляді боргу і після цього). При цьому позивачем відповідачам розяснено порядок користування та оплати за спожиту послугу водопостачання і водовідведення, відповідачі зобовязалися споживати водопостачання і водовідведення у вказаному ним обєкті нерухомості.

Але за спожиту послугу водопостачання і водовідведення відповідачі повністю не розраховувалися з позивачем, мається заборгованість. Під час планової перевірки представниками КП Дніпроводоканал міськради виявлена заборгованість: ця заборгованість була з урахуванням часу користування водопостачанням і водовідведенням відповідачами, сезонності та показників лічильника з урахуванням уточнень і перерахунків за період з січня 1999 року по 01 листопада 2016 року та складає 16142 грн. 72 коп., внаслідок чого водопостачальнику завдано збитки, про що був складений акт і розрахунок боргу.

В добровільному порядку питання вирішене не було, виник спір і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до умов встановлених фактичних відносин з приводу послуг водопостачання та водовідведення шляхом відкриття особового рахунку, виданої розрахункової книжки та рішення № 526 Дніпропетровської міської ради від 20 квітня 1995 року про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради, абоненту відкрито особовий рахунок, споживач зобовязаний вносити своєчасно і в повному розмірі плату за надані послуги по водопостачанню і водовідведенню.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають в частині власності квартиру користуються нею для особистого мешкання і мешкання членів їх сімей.

Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно до ч. 1 ст. 68 ЖК України наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

З договору та пояснень причетних осіб встановлено, що водопостачання і водовідведення відповідачами використовується без обліково, відповідальність за це несуть відповідачі.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 64 ЖК України члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма права і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інші особи, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ст. 65 ЖК України особи, які вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням.

Суд приймає до уваги також і ті обставини, що лічильник в помешканні відповідачів не знаходиться, договір на послуги водопостачання і водовідведення до житла відповідачів відсутній, особовий рахунок відкрито і плата за користування спожитим водопостачанням і водовідведенням відповідачем раніше була і зараз частково є.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника квартири, які проживають з ним в квартирі, яка йому належить, користуються житловим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування даним приміщенням.

За таких обставин суд вважає, що позивач довів вину відповідачів в завданні збитків згідно наданого розрахунку кількості спожитої послуги з водопостачання та водовідведення і наступною не сплатою витрат (заборгованості) за користування цією послугою з урахуванням часу користування нею, сезонності та наявних показників.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Отже позивачем доведено, що саме неправомірними діями відповідачів, повязаними з незаконним і неправильним використанням наданої їм послуги позивачем останньому було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями відповідачів і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що сторони в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, сторони могли б в передбаченому законом порядку скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі відповідачами цього зроблено не було.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр.

Відповідно до п. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Тобто, відповідачі повинні довести, що їх дiями не було порушено їх права або права позивача. Однак, жодних доказiв відповідачами до суду не надано.

Не може суд прийняти до уваги заперечення відповідачів проти позову, оскільки вони спростовуються вищенаведеним, не базуються на фактичних даних та обєктивно нічим не підтверджені. Сама по собі відсутність договору на водопостачання чи його лонгація з відповідачем (на думку відповідача), відсутність зареєстрованої власності на житло мешкання чи інше (відсутність реєстрації на сьогодні і інш.) не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки відповідачі мають у власності вказаний обєкт нерухомості, вважають його своїм і тривалий час претендують на нього, на цю адресу відкрито особовий рахунок з відповідачем, які користуються послугами водопостачання та водовідведення і частково виконували умови договору про надання цих послуг щодо їх оплати (до завдання збитків).

За таких обставин суд вважає, що позивач довів вину відповідачів в завданні збитків, згідно розрахунку кількості спожитого відповідачами водопостачання і водовідведення і наступною не сплатою витрат (заборгованості) за користування цим водопостачанням і водовідведенням з урахуванням часу користування водою і її відводом відповідачем, сезонності та наявних показників складає 16142 грн. 72 коп.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобовязання стосовно відповідачів по незаконним (з точки зору відповідача) діям відносно нього по обліку водопостачання і водовідведення, предмета спору, а відповідачі цього не довели, твердження відповідачів про наявність будь-яких інших зобовязань стосовно позовних вимог є припущенням.

Суд вважає, що сторона позивача не пропустила строк позовної давності, оскільки ще в 2013 році в письмовому вигляді зверталася до відповідача з питанням позасудового врегулювання питання погашення боргу за вказаний період, потім в 2014 році і 2016 році було звернення до суду з заявою про видачу наказу про стягнення вказаної суми, була відмова і позивач звернувся до суду з цим позовом; отже позивач тривалий час намагався звернути стягнення на вказаний борг шляхом звернення і до самих відповідачів, і до суду, правовідносини сторін з цього питання триваючі і продовжувані, вони є і зараз не перервані, фактично послуги водопостачання і водовідведення надаються безперервно і ці послуги відповідачі використовують, а отже і повинні сплачувати надання цих послуг.

При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити та стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради збитки в вигляді заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення в сумі 16142 грн. 72 коп., а також стягнути з цих відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради витрати на судовий збір з кожного окремо по 689 грн. (а всього 1378 грн.).

Таким чином обставини позовних вимог знайшли своє обєктивне підтвердження в ході судового засідання, ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 22, 202, 526, 527, 530, 533, 543, 611, 625, 1166 ЦК України, ст. ст. 61, 64, 65, 67, 68 ЖК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради збитки в вигляді заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення в сумі 16142 грн. 72 коп..

Стягнути з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради витрати на судовий збір з кожного окремо по 689 грн. (а всього 1378 грн.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -