АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/383/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/700/К/17 суддя Бардін О.С.
Категорія - 81 ( ІІ ) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
УХВАЛА

Іменем України

07 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Митрофанової Л.В.

за участю секретаря - Євтодій К.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє представник за довіреністю ОСОБА_3, на ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 25 грудня 2015 року по справі за поданням державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

боржник ОСОБА_2 та його представники ОСОБА_3, ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року державний виконавець Довгинцівського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції (надалі - Довгинцівського ВДВС Криворізького МУЮ) Маслова А.І. звернулася до суду з поданням про обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2, посилаючись на те, що в провадженні Довгинцівському ВДВС Криворізького МУЮзнаходиться виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 211/383/15-ц, виданого Довгинцівським районним судом м.Кривого Рогу 28 квітня 2015 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 боргу на загальну суму 93 524,31 грн. Божник ухиляється від виконання судового рішення. У зв'язку з викладеним, просила суд, тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 25 грудня 2015 року подання державного виконавця Довгинцівського ВДВС Криворізького МУЮ задоволено.

Тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до моменту фактичного виконання рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 квітня 2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 відшкодування матеріальної шкоди у сумі 87 406,64 грн. та відшкодування моральної шкоди у сумі 5 000,00 грн., судового збору у розмірі 874,07 грн. за подання позовної заяви майнового характеру та 243,60 грн. за подання позовної заяви немайнового характеру.

Виконання ухвали поклено на Державну прикордонну службу України.

В апеляційній скарзі боржник ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє представник за довіреністю ОСОБА_3, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні подання державного виконавця, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала є невмотивованою та такою, що порушує норми процесуального законодавства. Так, законодавством передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. При цьому, судом не було встановлено факту саме винних дій боржника та факту його ухилення від виконання своїх зобов'язань. Крім того, зазначає, що ОСОБА_2 взагалі не знав про існування рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 квітня 2015 року про стягнення з нього грошових коштів.

Стягувач ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився, надавши заяву про те, що він не заперечує проти задоволення апеляційної скарги, оскільки на теперішній час ОСОБА_2 у повному обсязі виконав свої боргові зобов'язання (а.с. 116).

Державний виконавець Довгинцівського ВДВС Криворізького МУЮ, будучи завчасно (14.02.2017 року) належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи (а.с. 115), в судове засідання не з'явився і про причини своєї неявки суд не повідомив, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, боржника ОСОБА_2 та його представників ОСОБА_3, ОСОБА_4, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, зазначивши про повне виконання ОСОБА_2 всіх боргових зобов'язань перед ОСОБА_6, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів викладених у поданні державного виконавця та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на виконанні державного виконавця Довгинцівського ВДВС Криворізького МУЮперебуває виконавче провадження № 48590255 відкрите на підставі виконавчого листа № 211/383/15-ц, виданого Довгинцівським районним судом м.Кривого Рогу 28 квітня 2015 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 боргу на загальну суму 93 524,31 грн.

Враховуючи значний термін невиконання боржником зобов'язань, державний виконавець Довгинцівського ВДВС Криворізького МУЮ Маслова А.І.звернулася до суду з поданням про обмеження боржнику права виїзду за межі України до виконання судових рішень.

Постановляючи ухвалу про задоволенні подання про обмеження ОСОБА_2 у праві тимчасового виїзду за межі України до виконання обов'язків покладених на нього рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 28 квітня 2015 року, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ухиляється від виконання судового рішення, законні вимоги державного виконавця умисно не виконує.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

З огляду на ст. 2 Протоколу N4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року №475/97, визначено, що на здійснення права кожного залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно статті 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права від 16.12.1966 року, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РАС «Про ратифікацію Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права та Міжнародного пакту про громадянські і політичні права» від 19.10.1973 року № 2148, передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Аналогічне положення закріплено й у статті 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України".

Так, відповідно до п.2 ч.1 ст.6 цього Закону, громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Частиною другою ст.6 цього Закону передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п.18 ч.3 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

При цьому, з погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та у п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Таким чином, поняття "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Отже, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне, то відповідно до положень ч.2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання державного виконавця, як на підставу вимог подання про тимчасове обмеження особи у праві виїзду, підлягають доведенню.

Відповідно до ч.2 ст. 377-1 ЦПК України тягар доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання покладається саме на державного виконавця, як особи, що приймає участь у судовому засіданні, зважаючи, що участь сторін та інших заінтересованих осіб у засіданні не передбачена.

Із наведеного уявляється, що обмеження виїзду за кордон може бути застосоване у разі наявності доказів про свідоме злісне ухилення боржника від виконання рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, у поданні державного виконавця в обґрунтування ухилення ОСОБА_2 від виконання покладеного судовим рішенням обов'язку сплатити грошові кошти містилось посилання про обізнаність боржника про наявність такого виконавчого провадження та не виконання законних вимог державного виконавця.

Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей щодо належного повідомлення боржника ОСОБА_2 не лише про наявність виконавчого провадження № 48590255, але й про наявність рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу 28 квітня 2015 року, яким з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_6 борг на загальну суму 93 524,31 грн. (а.с. 59-60).

При цьому, дізнавшись про існування вищезазначеного судового рішення та, відповідно виконавчого провадження про стягнення заборгованості, боржник ОСОБА_2 у повному обсязі виконав всі боргові зобов'язання перед стягувачем ОСОБА_6 (а.с. 116), що повністю підтверджує доводи апеляційної скарги щодо відсутності у діях боржника умисного ухилення від виконання зобов'язань.

За таких обставин колегія суддів вважає, що державним виконавцем не надано достатніх та належних доказів, які неспростовно свідчили б про те, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судом, а також достовірних відомостей про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання.

Таким чином, подання Довгинцівського ВДВС Криворізького МУЮ про обмеження ОСОБА_2 в праві виїзду за межі України до виконання ним зобов'язань, покладених судовим рішенням, є недостатньо обґрунтованим, передчасним та підлягає відхиленню.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що аналіз доказів по справі та наведених норм права дають підстави для висновку про скасування оскаржуваної ухвали та постановлення нової ухвали про відмову у задоволенні вказаного подання.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє представник за довіреністю ОСОБА_3, задовольнити.

Ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 25 грудня 2015 року скасувати.

В задоволенні подання державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: