РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

04.04.2017 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Масендич В.В.

при секретарі Левицькому М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. Позов мотивує тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі реєстраційного посвідчення, виданого Львівським міським БТІ. 04.04.2012р. між позивачем та відповідачем було укладено договір №14 від 04.04.2012р. про здачу житлового приміщення в піднайм за адресою: м.Львів, вул. Наукова, 94/203. Договір між позивачем та відповідачем було укладено у звязку з тим, що останній перебував у фактичних шлюбних відносинах з донькою позивача, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Однак дочка позивача та відповідач з листопада 2014р. спільно не проживають, спільного господарства не ведуть. Відповідач зник у невідомому для позивача та його дочки напрямку. Відтак, відповідно до довідки з місця проживання про склад сімї і прописки від 26.12.2016р. №6390 виданої ЛКП «Південне» в квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 власник квартири, ОСОБА_2 піднаймач, ОСОБА_4 внук, ОСОБА_3 дочка.

Комісією у складі майстрів по експлуатації ЛКП «Південне» та мешканців квартир №202, 204, що у будинку №94 по вул. Науковій у м.Львові було проведено обстеження квартири у вищезгаданому багатоквартирному будинку, про те, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 не проживає, але прописаний, про що свідчать сусіди квартири №202 ОСОБА_5 та квартири №204 ОСОБА_6 На підставі результатів комісії було складено акти від 10.08.2015р., 20.10.2015р., 06.05.2016р., 26.12.2016р. відповідно.

Відтак, позивач зазначає, що оскільки відповідач розірвав фактичні шлюбні відносини із його дочкою, та вже більше не проживає у вказаній вище квартирі, де він є зареєстрований, очевидно є те, що відповідач чинить перешкоду позивачу у користуванні та розпоряджанні майном, а тому позивач просить позов задоволити.

Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, подали на адресу суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, проти заочного рішення не заперечують.

Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що зокрема підтверджується поданим оголошенням в газету «Львівська Пошта» №20 (1930). На підставі ч. 1ст. 224 ЦПК України суд, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи.

З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно реєстраційного посвідчення виданого Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації від 27.10.1992 року, №10539 кооперативна квартира АДРЕСА_2 зареєстрована за ОСОБА_1 на праві особистої власності на підставі довідки ЖБК-101 про повну оплату за квартиру від 22.08.1992р. за №93

Відповідно до договору №14 від 04.04.2012р. про здачу житлового приміщення в піднайм, ОСОБА_1 здав в піднайм на безстроковий термін ОСОБА_2 належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_3.

Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сімї і прописки виданої ЛКП «Південне» від 26.12.2016р. №6390 у квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_1 власник квартири, ОСОБА_2 піднаймач, ОСОБА_4 внук, ОСОБА_3 дочка.

Як вбачається з актів складених комісією майстрів ЛКП «Південне» від 10.08.2015р., 20.10.2015р., 06.05.2016р., 26.12.2016р., при обстеженні квартири АДРЕСА_3 на предмет фактичного не проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, встановлено, що останній дійсно не проживає за вищевказаною адресою з листопада 2014 року.

Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло.

Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі ст.48 ЦК України Україна законодавчо забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності.

Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Захист права власності здійснюється судом.

Зі ст.316 цього Кодексу вбачається, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а зі ст.317 - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, при цьому на власний розсуд (ст.319 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Відповідно до п. 2 ст. 7 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою .

Статтями 383 Цивільного кодексу України і 150 Житлового кодексу УРСР передбачено право власника використовувати житло для проживання власного, членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на свій розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним в належному йому будинку, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Житлового кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушували право, примусового виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням вищевказаного, враховуючи те, що ОСОБА_2 не проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 з листопада 2014 року, що підтверджується актами складеними комісією майстрів ЛКП «Південне», аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги всі обставини, викладені позивачем в позовній заяві, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд знаходить необхідним позов задовольнити.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 27, 30, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою №203 в будинку №94 по вул. Науквоа у м.Львові.

Зобовязати виконавчий комітет Львівської міської ради зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, який зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_5.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) на користь ОСОБА_1 (зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) сплачений судовий збір в розмірі 640 грн. (шістсот сорок гривень).

Заяву про перегляд цього заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії до Франківського районного суду м. Львова.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Масендич В.В.