Справа №333/3652/16-ц
Провадження №2/333/123/17
15 вересня 2017 року м.Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
Головуючого судді Наумової І.Й.
при секретарі Кунець В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору дарування квартири недійсним, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності на частину квартири, -
Позивач звернувся з вищезазначеним позовом до суду.
В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне.
12.12.2006 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір позики, на підставі якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 100 000 грн. із зобов'язанням повернути їх до 01.03.2007 року. Цей договір було укладено у письмовій формі та посвідчено приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу Сенченко В.М. та зареєстровано за №1359. У зазначений строк ОСОБА_2 гроші не повернула, у зв'язку із чим позивач був вимушений звернутися до Комунарського райсуду м. Запоріжжя з позовом про стягнення боргу на підставі договору позики від 12.12.2006 року. Під час розгляду справи, з метою забезпечення позову, Комунарським райсудом було накладено арешт на майно ОСОБА_2, а саме на квартиру АДРЕСА_3. Позивач зазначає, що у подальшому ОСОБА_2, зловживаючи його довірою, з метою заволодіння його майном, під приводом виконання своїх зобов'язань запропонувала подарувати йому 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, щоб він відмовився від позову та зняв арешт з квартири по вул. Глісерній в м. Запоріжжя. Позивач вказує, що він погодився з даною пропозицією і відмовився від позову, в зв'язку з чим судом було знято арешт з вказаної квартири, що належала ОСОБА_2 08.04.2008 року, ОСОБА_2, на підставі договору, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу Сенченко В.М., подарувала позивачу ? частку квартири АДРЕСА_1. В подальшому ОСОБА_2 шляхом обману, звернулася з заявою до приватного нотаріуса Морозової В.М. про нібито втрату правовстановлюючих документів на цю квартиру та отримавши дублікат правовстановлюючих документів, вдруге подарувала 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, на той час своїй неповнолітній племінниці ОСОБА_3, в інтересах якої діяли її батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (договір дарування від 04.08.2009 p., укладений ОСОБА_8 і ОСОБА_3 та засвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Савицькою О.В. і зареєстрований в реєстрі за №1195). Позивач також зазначає, що за вищевказаним фактом шахрайства слідчим відділенням Коммунарського РВ ЗМУ УМВС України в області відносно ОСОБА_2 було порушено кримінальну справу за ст.190 ч.3 КК України. Вироком Комунарського райсуду м. Запоріжжя від 25.11.2011 року, який залишений без змін постановою Апеляційного суду Запорізької області від 20.02.2012 року, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні цього злочину. Позивач вказує, що після укладання договору дарування ОСОБА_2 з племінницею ОСОБА_3 і до цього часу - ОСОБА_2 зареєстрована у цій квартирі, залишається в ній проживати, що свідчить про відсутність настання правових наслідків при вчиненні дарування. Договори про надання комунальних послуг до теперішнього часу залишаються укладеними з колишнім власником ОСОБА_2 Позивач зазначає, що договір дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 та на той час неповнолітньою племінницею ОСОБА_3, в інтересах якої діяли її батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - відповідно до вимог ст. 234 ЦК України - є фіктивним та недійсним.
В зв'язку з вищезазначеним позивач просить суд визнати поважними причини пропуску строку позовної давності, визнати договір дарування від 04.08.2009 р., укладеним ОСОБА_2 і ОСОБА_3, яку представляли її законні представники, який засвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Савицькою О.В. і зареєстрований в реєстрі за №1195 - недійсним з підстав фіктивності, скасувати державну реєстрацію права власності 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3, визнати право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1
В судовому засіданні позивач в особі представника ОСОБА_10 підтримав дану позовну заяву та просив суд задовольнити позовні вимоги з підстав зазначених в позовній заяві. Також додатково зазначив, що просить визнати поважними причини пропуску строку позовної давності, оскільки позивач із сімейних обставин, які склались, не мав у період з 2009 р. по 2016 р. можливості займатись судовим оскарженням спірного договору.
Відповідачі в судове засідання не з'явились, судом на зареєстровану адресу їх проживання надсилались судові повістки, які повернулись до суду з причини «за закінченням строку зберігання», з відміток листоноші вбачається, що адресатам залишались повідомлення про необхідність отримати судову повістки, але останні з невідомих причин не з'явились за їх отриманням, причини неявки суду не повідомили, в зв'язку з чим, в порядку абз. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України, суд вважає, що відповідачі повідомлені про місце, час та дату слухання справи.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 169 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів, та на підставі ст. 224 ЦПК України, за згодою представника позивача, ухвалити заочне рішення.
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог - ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання не з'явились, про час, дату місце слухання справи повідомлялись, причини неявки суду не повідомили, в зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.
Суд, вислухав пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлені наступні обставини.
08.04.2008 року між ОСОБА_2 та позивачем укладено договір дарування, за яким ОСОБА_2 передала безоплатно у власність ОСОБА_1 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, який посвідчений приватним нотаріусом приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сенченко В.М. і зареєстрований в реєстрі за №470).
04.08.2009 року між ОСОБА_2 та неповнолітньою ОСОБА_3, в інтересах якої діяли законні представники ОСОБА_4,ОСОБА_5, укладено договір дарування, за яким ОСОБА_2 передала безоплатно у власність ОСОБА_3 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, який посвідчений приватним нотаріусом приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Савицькою О.В. і зареєстрований в реєстрі за №1195).
Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя 25.11.2011 р., який ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 20.02.2012 р. залишений без змін, встановлені наступні обставини: «..12.12.2006 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_8 був укладений договір позики № 1359, згідно з яким ОСОБА_1 передав ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 100 000 гривень, які згідно укладеного договору остання зобов'язана була повернути до 01.03.2007 року.

У зазначений строк ОСОБА_2 грошові кошти ОСОБА_1 в сумі 100 000 гривень не повернула. Після цього ОСОБА_1 звернувся в районний суд м.Запоріжжя з позовом до ОСОБА_8 про стягнення боргу відповідно до договору позики № 1359 від 12.12.2006 року. В ході судового засідання ОСОБА_2 .з метою заволодіння чужим майном, зловживаючи довірою ОСОБА_1, під хибним приводом виконання боргових зобов'язань, пообіцяла подарувати ОСОБА_1 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, на що останній погодився і від заявленого позову відмовився.

08.04.2008 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_8, приватним нотаріусом Сенченко В.М. був укладений договір дарування частини квартири АДРЕСА_1, № 470, згідно з яким ОСОБА_1 прийняв в дар від ОСОБА_8 1/2 частину вказаної квартири.

У зв'язку з сімейними обставинами у ОСОБА_1 не вийшло вчасно зареєструвати право власності на раніше подаровану йому 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. У свою чергу ОСОБА_2 свідомо знаючи, що ОСОБА_1 не набув право власності і продовжуючи свої злочинні дії, звернулася із заявою про втрату правовстановлюючих документів до приватного нотаріуса Морозової В.М., яка діючи згідно Закону України «Про нотаріат», на підставі вищевказаної заяви видала ОСОБА_2 дублікат правовстановлюючих документів, на підставі якого, ОСОБА_2 отримала витяг з державного реєстру права власності і звернулася до приватного нотаріуса Савицької О.В., яка посвідчила договір дарування № 1195 від 04.08.2009 року на раніше подаровану 1/2 частину вищевказаної квартири ОСОБА_2 і неповнолітньої ОСОБА_3, від імені якої, як представники діяли ОСОБА_4 і ОСОБА_5 Внаслідок навмисне скоєних протиправних дій, ОСОБА_2, шляхом зловживання довірою потерпілого ОСОБА_1, заволоділа його майном, а саме грошовими коштами в сумі 100 000 гривень…» Даним вироком дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч. 3 ст. 190 КК України, останню визнано винною у вчиненні даного кримінального правопорушення, в зв'язку з чим їй призначено покарання та присуджено до стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1спричинену матеріальну шкоду у розмірі 100 000 грн. - суми боргу за вищевказаним договором позики. На підставі даного вироку Комунарським районним судом м. Запоріжжя виданий виконавчий лист №1-353/11 про стягнення вищезазначеної суми боргу зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 Постановою Комунарського ВДВС ЗМУЮ від 29.03.2016 р. вищевказаний виконавчий лист №1-353/11 повернений стягувачу ОСОБА_1 в зв'язку з відсутністю у боржника ОСОБА_2 майна та коштів, на які б можна було б звернути стягнення.

З даного вироку суду та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно від 14.09.2017 р. вбачається, що в період з 08.04.2008 р. по теперішній час позивач не зареєстрував у встановленому законодавством порядку своє право власності на ? частину вищезазначеної квартири, яке виникло на підставі вищевказаного договору дарування від 08.04.2008 р.

Згідно Витягу з Реєстру речових прав станом на 14.09.2017 р. власником спірної квартири є ОСОБА_3 на підставі вищезазначеного договору дарування від 04.08.2009 р. та договору купівлі-продажу від 08.08.2007 р.

Згідно довідки Сектору адресно-довідкової роботи УДМС України в Запорізькій області від 27.07.2016 р., місце проживання ОСОБА_2 зареєстроване (з 2003 р.) за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні досліджено інформацію з ВАТ "Запоріжжяобленерго", від 11.09.2017 р. згідно із якою договір з енергопостачальником та ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 укладено договір про користування електричною енергією 12.01.2009 року за №113302851, який діє і на теперішній час. З іншими особами договір на постачання електроенергії за даною адресою не укладався.

В судовому засіданні досліджено інформацію ТОВ "Запоріжгаззбут" від 30.08.2017 р. та інформацію Регіональної газової компанії "Запоріжгаз" від 21.08.2017 р., згідно якої, за адресою: АДРЕСА_1 особовий рахунок НОМЕР_1 відкрито на ОСОБА_2, договір укладено із ОСОБА_2 19.06.2004 року і з іншими споживачами договір на постачання природного газу не укладався.

Позивач звернувся до суду з клопотанням про визнання поважними причини пропуску строку позовної давності для пред'явлення даного позову, оскільки в період з 2008 р. по 2016 р. склались певні сімейні обставини, внаслідок яких він не мав можливості займатись судовою процедурою по оспорюванню спірного договору дарування, а саме: хвороба батька позивача, внаслідок чого ОСОБА_1 здійснював постійній догляд за ним, якого останній потребував та смерть батька в серпні 2008 р.; погіршення в період з 2009 р. по 2011 р. психологічного стану та загального стану здоров'я позивача внаслідок смерті рідного сина в липні 2009 р., здійснення в період з 2012 р. по теперішній час постійного догляду за рідною матір'ю та тестем, які внаслідок свого похилого віку та стану здоров'я потребують стороннього догляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналась або могла дізнатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи, що спірний договір був укладений 04.08.2009 р., з вироку Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25.11.2011 р. вбачається, що ОСОБА_12 дізнався про даний договір у вересні 2009 р. В суд позивач звернувся з даним позовом 15.07.2016 р., тобто з пропуском строку позовної давності.

Згідно ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Обставини зазначені позивачем в клопотанні про визнання поважними причини пропуску позовної давності підтверджені належними письмовими доказами.

Дослідивши матеріали справи, суд визнає поважними причини пропущення позивачем позовної давності.

Згідно ч.1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Положення статті 204 ЦК встановлюють презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Зі змісту частини першої статті 215 ЦК випливає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою та п'ятою ст.203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам державі і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту ст. 234 ЦК України фіктивний правочин - це правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином.

На підставі встановлених судом обставин, досліджених доказів в судовому засіданні, проаналізованих правових норм, що регулюють дані відносини, судом встановлено, що після укладення спірного договору дарування вищезазначеної квартири з ОСОБА_3, яка є племінницею Дарувальника за даним договором ОСОБА_2, остання не звільнила подаровану квартиру, залишається зареєстрованою у цій квартирі та фактично проживає, є споживачем комунальних послуг за даною адресою, що свідчить про відсутність настання правових наслідків, які обумовлені договором дарування. В зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що даний договір дарування від 04.08.2009 р. є фіктивним. Про наявність умислу сторін спірного правочину на укладення 04.08.2009 р. фіктивного договору дарування свідчать і обставини встановлені вищевказаним вироком суду. Даним вироком встановлено, що ОСОБА_2, знаючи, що нею 08.04.2008 р. фактично вже укладений договір дарування на 1/2 частину вищевказаної квартири з ОСОБА_1, з яким існували боргові зобов'язання, при цьому Дарувальниця ОСОБА_2 передала йому технічну документацію на дану квартиру, завідом умисно отримала дублікат правовстановлючого документу на квартиру та 04.08.2017 р. уклала новий договір дарування зі своєю племінницею, яким передарувала дану частину вищезазначеної квартири ОСОБА_3 Дані дії свідчать, що сторони спірного договору дарування під час його укладання не мали на меті створювати правові наслідки, які обумовлені цим правочином, а уклали його з умислом запобігання оформленню ОСОБА_1 права власності на дану частку спірної квартири на підставі раніше укладеного договору дарування від 08.04.2008 р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_2

Таким чином позовні вимоги про визнання спірного договору дарування недійним з підстав фіктивності та скасування державної реєстрації права власності 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність не встановлена судом.

Враховуючи вищезазначене, а також те, що 08.04.2008 року між ОСОБА_2 та позивачемукладено договір дарування, за яким ОСОБА_2 передала безоплатно у власність ОСОБА_1 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сенченко В.М. і зареєстрований в реєстрі за №470), який є правомірний, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання права власності на вказану частку квартири за позивачем є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 203-204, 215, 234, 328, 717 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 208, 209, 212 - 215, 224 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору дарування квартири недійсним, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності на частину квартири - задовольнити повністю.

Визнати договір дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, який укладений 04.08.2009 р. між ОСОБА_2 і ОСОБА_3, в інтересах якої діяли законні представники ОСОБА_4 і ОСОБА_5, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Савицькою О.В. і зареєстрований в реєстрі за №1195 - недійсним з підстав фіктивності.

Скасувати державну реєстрацію права власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3.

Визнати право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1.

Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів після отримання ним копії рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І.Й. Наумова