Єдиний унікальний номер 243/259/17-ц Номер провадження 22-ц/775/850/2017
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року. Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Курило В.П.

суддів Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

за участю секретаря Марченко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Бахмуті Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «ДОНЕЦЬКОБЛГАЗ» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 15 березня 2017 року,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 15 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «ДОНЕЦЬКОБЛГАЗ» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «ДОНЕЦЬКОБЛГАЗ» на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, заборгованість по заробітній платі за період з квітня 2015 року по червень 2015 року в сумі 8253,79 грн. (вісім тисяч двісті п'ятдесят три грн. 79 коп.).

Допущено негайне виконання рішення в частині присудження ОСОБА_1 виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць у розмірі 2751,26 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» () на користь держави судовий збір у сумі 640 грн. (шістсот сорок грн. 00 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

З вказаним рішенням суду не погодилась позивач ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, і оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог. Вважає, що рішення суду не відповідає матеріалам справи , є необґрунтованим та незаконним. Обставини непереборної сили зазначені у висновку торгово-промислової палати не розповсюджуються на відносини з працівником по сплаті заробітної плати. Позивач звертався до відповідача з вимогою виплатити йому належну заробітну плату. На момент подачі заяви відповідач здійснював господарську діяльність, що підтверджується витягом із державного реєстру. Відповідач навмисно не відреагував на вказану заяву та не сплатив належну позивачеві заробітну плату.

В засідання апеляційного суду сторони не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином - телефонограмами. Від представника підприємства надійшло клопотання розглядати справу у його відсутність. Позивач ОСОБА_1 та її представник про причини неявки в судове засідання не повідомили.

Відповідно до статті 305 ЦПК України неявка в засідання апеляційного суду сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом. Тому апеляційний суд розглядає справу у відсутність сторін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що воно ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законів.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законів.

Згідно з термінами, встановленими Законом України «Про оплату праці», заробітна плата складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших зао-хочувальних та компенсаційних виплат.

В силу ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно із статтею 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно приписів ч.1 ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України.

Частиною 1 ст. 94 Кодексу законів про працю України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з «Горлівським управлінням по газопостачанню та газифікації» ПАТ «ДОНЕЦЬКОБЛГАЗ», після чого була звільнена відповідно до наказу №294/к від 30 червня 2015 року за пунктом 1 статті 36 Кодексу законів про працю України за угодою сторін (а.с. 9).

В день звільнення з нею не було проведено розрахунок. Позивач зверталася до відповідача із заявою від 11 січня 2016 року про виплату належної їй заробітної плати на час звільнення з квітня 2015 року по червень 2015 року у розмірі 8253,79 грн. (а.с.6).

Згідно наданої їй відповіді ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», надати їй відомості, а також довідку по сумі заборгованості із заробітної плати у відповідача немає можливості, через те, що відсутні ці документи у зв'язку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі відокремленого структурного підрозділу ПАТ «ДОНЕЦЬКОБЛГАЗ» (а.с.8).

В позовній заяві ОСОБА_1 вказує на те, що вона не отримувала заробітну плату з квітня 2015 року по червень 2015 року (а.с.1).

На підставі ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На підтвердження своїх доводів позивач надала суду довідку Горлівського управління по газопостачанню та газифікації від 30 травня 2015 року, згідно якої заборгованість по заробітній платі склала 8253,79 грн. (а.с.9-12).

Судом надано належну оцінку вказаній довідці, та прийнято її до уваги, оскільки у відповіді позивачу від 19 жовтня 2016 року ПАТ «Донецькоблгаз» зазначає, що 10 серпня 2015 року рішенням Наглядової ради ПАТ «Донецькоблгаз» було призупинено діяльність відокремлених структурних підрозділів «ПАТ Донецькоблагаз» (в т.ч. і Горлівського УГГ), які знаходяться на непідконтрольній Україні території (а.с.8 зворотній бік). Проте, вказана довідка була видана позивачу 30 травня 2015 року, а тому є доказом на підтвердження вимог позивача.

Натомість, відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження виплати заборгованості по заробітній платі позивачу за спірний період.

Так, в матеріалах справи містяться відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів, наданої Артемівською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Донецькій області від 06 лютого 2017 року, відомості про нараховану позивачу за спірний період заробітну плату відсутні.

За таких обставин, судом першої інстанції задовольнив вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 8253,79 грн. на законних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Доводи позивача про те, що обставини непереборної сили зазначені у висновку торгово-промислової палати не розповсюджуються на відносини з працівником по сплаті заробітної плати, спростовуються Постановою Верховного Суду України від 25 травня 2016 року № 6-948цс16, яка у порядку ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З її тексту вбачається, що вимоги щодо виплати компенсації у зв'язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди, регулюються главою 82 ЦК України, та застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Відповідно до висновку Торгово-промислової палати України від 30 липня 2014 року за вих. № 2059/05-4 засвідчено настання обставин непереборної сили: проведення антитерористичної операції на території Донецької області є обставинами непереборної сили (форс-мажору), що унеможливлює здійснення господарської діяльності Публічним акціонерним товариством «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» у т.ч. виконання зобов'язань Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» за договором на купівлю - продаж природного газу № 13-380-Н, укладеним 24 січня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України». Початок дії обставин непереборної сили - 07 квітня 2014 року , які продовжують діяти по теперішній час. Дату закінчення терміну дії обставин непереборної сили на момент видачі даного висновку встановити неможливо (а.с.38-40).

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність вини відповідача, за умовою ст.117 КЗпП України, яка виключає можливість відповідальності за несвоєчасну виплату невиплату належних працівникові сум при звільненні, та обґрунтовано відмовив у задоволенні частини вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати розрахунку.

Рішення суду першої інстанції є законним і в цій частині, оскільки воно не суперечить п.2 ч.1 ст. 367 ЦПК України, а також судом було задоволено вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі.

Ніяких нових обставин, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції та давали б підстави для проведення апеляційним судом переоцінки, зробленої судом першої інстанції, в апеляційному суді не наведено та нових доказів не надано.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Тому рішення суду є законним і підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. 303-315 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 15 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Судді: