АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6171/17 Справа № 201/6646/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року м. Дніпро

12 вересня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

Державного вищого навчального закладу

"Національний гірничий університет",

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державного вищого навчального закладу "Національний гірничий університет" про стягнення ненараховоної та невиплаченої стипендії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 у травні 2017 року звернувся до суду з позовом, в якому, просив стягнути з відповідача ненараховону та невиплачену стипендію під час навчання в університеті, враховуючи суму інфляційних витрат /а.с.3-4/.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 липня 2017 року заявлені позовні вимоги задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача ненараховану та недоплачену стипендію, враховуючи інфляційні втрати, у розмірі 20 874, 28 грн., з яких недоплата 12 865, 60 грн., інфляційні втрати 8 008, 68 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат /а.с.38-39/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про його скасування /а.с.44-48/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Положеннями ч.2 ст.308 ЦПК України встановлено, що не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що позивач з 2012 року навчався на денній формі на факультеті розробки корисних копалин Національного гірничого університету. З третього курсу навчався на будівельному факультеті цього ж університету.

ОСОБА_2 був зарахований до цього вищого навчального закладу на пільгових умовах, як дитина шахтаря, який має стаж підземної роботи більше 15 років, що підтверджується довідкою ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», видану у 2012 році /а.с. 5/.

Таким чином, позивач був зарахований до Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет» поза конкурсом та відповідно до наданих пільгових документів відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», як дитина, батько якої має стаж підземної роботи не менш як п'ятнадцять років.

Нормами ч. 3 ст. 62 цього ж Закону України «Про вищу освіту» встановлено, що особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання, можуть отримувати інші стипендії, призначені фізичними (юридичними) особами.

Положеннями ч. 1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02 вересня 2008 року № 345-V1 передбачено, що шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, діти, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Відповідно до довідки про доходи позивачу було виплачено стипендію за період з вересня по грудень 2012 року 3 445, 60 грн.; з січня по грудень 2013р. 10 756, 80 грн.; з січня по грудень 2014р. 11 676, 80 грн.; з січня по грудень 2015р. 11 285, 20 грн.; з січня по червень 2016р. 6 561 грн. /а.с.6 7/.

Отже, враховуючи розмір випеченої стипендії позивачу та наведені норми закону колегія суддів погоджується с визначеним розміром недоплаченої стипендії на загальну суму 12 865, 60 року та розрахунком інфляційних витрат у розмірі 8 008, 68 грн.

Щодо посилань апелянта про застосування позовної давності до даних правовідносин, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач дізнався про порушення свого права щодо недоплачених сум з довідки про доходи від 21 березня 2017 року. Разом з тим, будь-яких доказів на спростування даних обставин відповідачем суду надано не було. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення недоплаченої стипендії за весь період.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Таким чином встановивши зазначені обставини та враховуючи наведені норми закону, колегія суддів приходить до висновку що суд першої інстанції належним чином перевірив фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог, оскільки позивачем не було доведено порушення законодавства про працю щодо виплати заробітної плати робітнику з боку відповідача.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303, ст.307, 308 ЦПК України, колегії суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного вищого навчального закладу "Національний гірничий університет" відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 14 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Демченко Е.Л.

ОСОБА_4