Справа № 357/7659/16-ц Головуючий у І інстанції Кошель Л. М.
Провадження № 22-ц/780/371/17 Доповідач у 2 інстанції Білоконь О. В.
Категорія 26 02.03.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

02 березня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів: Верланова С.М., Савченка С.І.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором , -

встановила:

У липні 2016 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до кредитного договору б/н від 16 квітня 2011 р. відповідач ОСОБА_2 отримала від банку кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення вимог закону та договору відповідач належним чином не виконала своїх зобов'язань, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 30 квітня 2016 року складає 34 608,02 грн., з яких: 4648,69 грн. заборгованість за кредитом; 24835,14 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 000 грн. заборгованість з комісії за користування кредитом; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1624,19 грн. штраф (процентна складова).

Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору в сумі 34 608,02 грн. та понесені судові витрати.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішення суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду з підстав його незаконності та необґрунтованості, порушення судом норм матеріального та процесуального права, за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначають, що відмовляючи у задоволенні позову у зв2язку з пропуском судом строку позовної давності, суд першої інстанції не звернув увагу на факт переривання строку позовної давності, оскільки саме так слід розцінювати дії відповідача по сплаті кредитних платежів 20 жовтня 2013 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив із пропуску позивачем строку позовної давності для стягнення заборгованості за кредитним договором, що укладений із відповідачем 16 квітня 2011 року.

Колегія суддів не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є необґрунтованими, та такими, що не відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 16 квітня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н, згідно якого відповідач отримала від банку кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік ( 2,5% в місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Як видно із довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», яка підписана ОСОБА_216 квітня 2011 року та складає умови договору, відповідач зобов»язана була повертати кредит та проценти щомісячними платежами, до 25 числа місяця, який слідує за звітним у розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості ( а.с.10).

В зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором у позичальника виникла заборгованість, з розрахунку заборгованості вбачається, що останній строковий платіж відповідач здійснила 20 жовтня 2013 року ( а.с.6-8).

У ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою по захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної даності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов»язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Оскільки відповідач вчинила останній платіж по кредитному договору 20 жовтня 2013 року ( а.с.6-8), своїми діями вона визнала свій борг, отже, перебіг позовної давності перервався і з цього часу почався обраховуватись заново.

Як вбачається зі штампу суду на позовній заяві, позивач звернувся до суду 11 липня 2016 року (а.с.2), отже, не пропустив передбачений законом трирічний строк позовної давності

Однак, суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст.212-214 ЦПК України на вказані вимоги закону та обставини справи належної уваги не звернув та помилково дійшов висновку про те, що банк звернувся до суду з даним позовом після спливу трирічного строку позовної давності.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, оскільки матеріалами справи достовірно підтверджено порушення прав позивача внаслідок невиконання відповідачем належним чином умов кредитного договору від 16 квітня 2011 року, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова відповідача від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускаються.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.6-8) встановлено, що станом на 30 квітня 2016 року заборгованість складає 34 608,02 грн., з яких: 4648,69 грн. заборгованість за кредитом; 24835,14 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 000 грн. заборгованість з комісії за користування кредитом; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1624,19 грн. штраф (процентна складова).

Колегія не в повній мірі згідна з таким розрахунком заборгованості, що підлягає стягненню, з огляду на таке.

Розмір заборгованості по тілу кредиту у сумі 4648,69 грн. підтверджено банком у розрахунку, тому підстави сумніватися в дійсності наведеної в розрахунку інформації в частині використаних відповідачем кредитних коштів, у суду відсутні.

Проте суд вважає, що проведений позивачем розрахунок процентів за користування кредитом, а також процентна ставка, за якою позивач нараховував проценти за користування кредитом, не відповідають умовам укладеного сторонами договору, оскільки розмір процентної ставки та порядок її розрахунку були безпідставно змінені позивачем в односторонньому порядку.

Дослідженням розрахунку заборгованості встановлено, що позивачем нараховувались проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки: з квітня 2011 року по 1 вересня 2014 року - 30,00% річних, з 01 вересня 2014 року до 1 квітня 2015 року - 34,80 % річних, з 01 квітня 2015 по 30 квітня 2016 року - 43,20% річних (а.с.6-8).

Як встановлено зі змісту анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 22 квітня 2010 року та Довідки про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору та шляхом підписання зазначених письмових документів, а також скріплення їх печаткою позивача .

Відповідно до змісту вказаної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 16 квітня 2011, відповідач ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Зі змісту Довідки про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», що діяли на момент укладення договору, базова процентна ставка в місяць становить 2,50%, тобто 30,00% річних (а.с.6).

Отже, нарахування за період з 1 вересня 2014 року по 30 квітня 2016 року вочевидь, не відповідає процентній ставці у розмірі 30,00% річних, про який домовились сторони при укладенні кредитного договору.

Оцінюючи вказані умови укладеного між сторонами договору, суд дійшов до висновку про невірність порядку нарахування банком процентів за користування грошовими коштами та розміру процентної ставки, за якою позивач нараховував проценти за користування кредитом, оскільки вони не відповідають умовам укладеного сторонами договору та були безпідставно змінені банком в односторонньому порядку.

При цьому колегія суддів вважає, що банк мав право збільшувати проценту ставку в односторонньому порядку банком шляхом внесення змін до Тарифів Банку колегія суддів вважає безпідставними.

Станом на момент укладання договору діяла редакція ст.10561 ЦК України, яка включала три частини і вказувала на те, що встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Пунктом 1.1.2.4. Умов та Правил, визначено, що за незгодою зі зміною Правил та/або «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті позичальник зобов'язується надати Банку письмову заяву про розірвання цього Договору та погасити виниклу перед Банком заборгованість.

Згідно п. 1.1.3.2.3. Умов та правил, банк має право на зміну Тарифів, які викладені на банківському сайті, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни наданого Кредиту (кредитного ліміту) зобов'язаний не менш як за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема у виписці по картрахунку відповідно до п.4.9 цього договору

На думку суду, відповідача не було проінформовано про одностороннє збільшення процентної ставки випискою за картрахунком, оскільки ознайомлення з випискою є правом, а не обов'язком відповідача, отже, відсутні підстави стверджувати, що сторони дійшли згоди про можливість збільшення процентної ставки.

Виходячи з наведеного, а також досягнутих сторонами істотних умов при укладенні договору, з урахуванням фактично використаних позивачем кредитних коштів, кількості днів користування коштами та відсоткової ставки 30,00%, а також, враховуючи, що згідно з умовами п.2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг, Банк нараховує відсотки за користування кредитом з розрахунку 360 календарних днів на рік, відсотки за використані відповідачем кредитні кошти (кредитний ліміт) становлять наступні суми: 4648,69 (заборгованість за кредитом поточна та прострочена разом): 360днів х 1814 днів (фактична кількість днів користування кредитними коштами)х30,00% (відсоткова ставка визначена сторонами при укладенні договору )=7028 грн. 81 коп.

Також встановлено, що вимоги в частині нарахованої неустойки вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, зі змісту позовної заяви та розрахунку заборгованості вбачається, що за порушення грошових зобов'язань за один і той самий період позивачем нараховано як пеню так і штрафи (а.с.6-8), внаслідок чого відповідача двічі притягнуто до одного і того ж виду відповідальності.

Так, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідна правова позиція Верховного суду України, викладена в постанові №6-2003ці15 від 23 жовтня 2015 року.

На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме відповідач має сплатити позивачу заборгованість за кредитним договором на загальну суму 12761 грн. 37 коп, яка складається з: 4648,69 грн. - заборгованість за кредитом, 7028 грн. 81 коп., 6140 гривень 39 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500 гривень - фіксована частина та 583 грн. 87 коп. - процентна складова, враховуючи наступний розрахунок: (4648,69 +7028, 81) х5%=583, 87 грн.

Відповідно до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору в сумі 2893,8 грн. (а.с.1,51), підлягають стягненню на його користь з відповідача .

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса проживання: АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (, МФО 305299, рр. № 3111) заборгованість у розмірі 12761 гривня 37 копійок за кредитним договором № б/н від 16 квітня 2011 року, яка складається з наступного: 4648 гривень 69 копійок - заборгованість за кредитом, 7028 гривень 81 копійка - заборгованість по процентам за користуванням кредитом, 500 гривень - штраф (фіксована частина), 583 гривні 87 копійок - штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса проживання : АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (, МФО 305299, рр. № 3111) судові витрати по справі в сумі 2893 гривні 80 копійок.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту проголошення.

Головуючий

Судді :