Справа № 127/2727/16-ц Провадження № 22-ц/772/557/2017Головуючий в суді першої інстанції Король О. П.
Категорія 5Доповідач Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука В.В.

суддів: Медвецького С.К., Марчук В.С.,

за участю секретаря Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17.01.2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/6 частку квартири, -

в с т а н о в и л а :

В лютому 2016 року позивач звернулась в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що на даний час вона та відповідач є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Відповідно до свідоцтва на право власності на житло, виданого згідно з рішенням виконкому Вінницької міської ради від 26.03.1998 №350, квартира належить на праві власності: ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частки квартири; ОСОБА_5 в розмірі 1/3 частки квартири; ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частки квартири. В позові зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 і її батько ОСОБА_4 звернувся з заявою до Першої Вінницької державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, 02.04.1999 року йому було видано свідоцтво про право на спадщину за реєстром №3/558 на ? від 1/3 частки квартири (тобто 1/6 частку квартири). Станом на 1998 рік у квартирі були зареєстровані всі співвласники: ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3, однак фактично у квартирі проживав лише ОСОБА_4 разом із дружиною ОСОБА_2. Позивачем зазначено, що формально ОСОБА_3 і досі не знята з реєстрації за вказаною адресою, однак фактично ще у 1998 році вона виїхала разом з батьком до Російської Федерації на постійне проживання, приїздила провідати діда лише один раз, квартирою не цікавилась, не брала участі в її утриманні, ремонтах, комунальні платежі не сплачувала. Після смерті ОСОБА_5 відповідач та її батько не вчинили жодних дій, спрямованих на прийняття спадщини.

Також, позивач вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4, який належну йому частку квартири заповів їй. Відповідно до заповіту вона оформила право власності на ? частку квартири, про що отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке було видане та посвідчене приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Дібровою Л.О. 15.05.2012 року та зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно №36571841 у КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації», номер витягу №34266312. На час смерті спадкодавця право власності на прирощену 1/6 частку квартири не було ним оформлено, відтак їй видали свідоцтво про право на спадщину за заповітом лише на ? частку квартири. Позивач вважає, що оскільки ОСОБА_4 заповів їй усю свою частку квартири, то вона має право і на прирощену, хоча не оформлену 1/6 частку квартири, а тому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на 1/6 частки квартири АДРЕСА_1, раніше належну померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 та в подальшому прирощену до частки померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17.01.2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представником ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, при цьому зроблено посилання на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала з посиланням на викладені в ній обставини.

ОСОБА_3 судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причин неявки не повідомила, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України її неявка не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вимогами ст. 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з того, що спадкодавець ОСОБА_4 за життя не оформив своє право на прирощену спадкову частку, відтак не набув права власності на цю частку.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до свідоцтва на право власності на житло, виданого згідно з рішенням виконкому Вінницької міської ради від 26.03.1998 №350, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності: ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частки квартири; ОСОБА_5 в розмірі 1/3 частки квартири; ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частки квартири.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницької міської ради Вінницької області 02.10.1998 року, запис №2543, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5.

22.12.1998 року ОСОБА_4 (батько ОСОБА_5) звернувся із заявою до Першої Вінницької державної нотаріальної контори про прийняття спадщини.

02.04.1999 року ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, що складається з 1/3 частки квартири АДРЕСА_1, належної останній на підставі свідоцтві про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради 26.03.1998 року, згідно з рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 26.03.1998 року №350.

Із копії форми №17 МКП «ЖЕК №15» вбачається у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_4 з 1964 року, ОСОБА_5 з 1976 року, ОСОБА_2 з 2006 року, а також ОСОБА_3 з 1987 року, однак проживає по місцю прописки батька з 1998 року.

З матеріалів справи видно, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 24.09.2011 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис №2428.

15.05.2012 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частку квартири АДРЕСА_1, яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4: 1/3 частка квартири - на підставі свідоцтві про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради 26.03.1998 року, згідно з рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 26.03.1998 року №350, право власності зареєстровано КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» 03.05.2012 року, за реєстраційним номером 36571841, номер запису 1064/31162 книга 363; 1/6 частка квартири - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого нотаріусом Першої Вінницької державно нотаріальної контори 02.04.1999 року за реєстровим №3-558, право власності зареєстровано КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» 03.05.2012 року, за реєстраційним номером 36571841, номер запису 1064/31162 книга 363.

Звернувшись в суд з позовом, ОСОБА_2 заявлено вимогу про визнання за нею права власності на 1/6 квартири, мотивовану тим, що спадкодавець ОСОБА_4 заповів їй усю свою частки квартири, при цьому вважає, що вона має право на прирощену, хоча і не оформлену ОСОБА_4 1/6 частки квартири.

Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Статтею 554 ЦК Української РСР 1963 року передбачено, що в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Якщо спадкодавець заповідав усе своє майно призначеним ним спадкоємцям, то частка спадщини, яка належала б спадкоємцеві, який відпав, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними в рівних частках. Правила цієї статті не застосовуються до випадків, коли спадкоємець відмовився від спадщини на користь іншого спадкоємця, держави чи державної, кооперативної або іншої громадської організації (стаття 553 цього Кодексу) або коли замість спадкоємця, який відпав, призначено іншого спадкоємця (підпризначення спадкоємця - стаття 536 цього Кодексу).

З матеріалів справи видно, що на час смерті ОСОБА_5 відповідач ОСОБА_3 була неповнолітньою, була зареєстрована в спірній квартирі, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавала.

Згідно ст. 535 ЦК Української РСР 1963 року неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка).

На підставі наведеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції з урахуванням положень ЦК Української РСР 1963 року, а також того, що за життя спадкодавець ОСОБА_4 не оформив права на прирощену спадкову частку, а тому відповідно не набув на неї права власності, прийшов до правильного висновку щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позову.

Викладені в апеляційній скарзі твердження фактично лише відтворюють зміст позовних вимог і висновок суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тобто ухвалене рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17.01.2017 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.К. Медвецький

/підпис/ В.С. Марчук

Згідно з оригіналом: