Ухвала

іменем україни

22 травня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Мазур Л.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Користівське» про визнання незаконними та скасування наказів про накладення дисциплінарних стягнень, розірвання трудового договору та звільнення, поновлення на посаді, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 08 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 08 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом про визнання незаконними і скасування наказів про накладення дисциплінарних стягнень, розірвання трудового договору та звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Рішенням Острозького районного суду від 08 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 08 червня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Так, судами встановлено та вбачається із матеріалів справи, що відповідно до наказу від 01 квітня 2008 року № 6-к ОСОБА_4 було прийнято на роботу в ТОВ «Користівське» на посаду тракториста. Наказом від 01 квітня 2015 року № 4 він був переведений на посаду різноробочого, а наказом від 09 жовтня 2015 року № 11 - звільнений за прогул без поважних причин (п. 4 ст. 40 КЗпП України). Наказом від 13 листопада 2015 року № 14 ОСОБА_4 поновлено на посаді різноробочого.

Наказами від 11 січня 2016 року № 1 та від 13 січня 2016 року № 2 ОСОБА_4 були оголошені догани за порушення трудової дисципліни.

Наказом від 05 лютого 2016 року № 4 були скасовані накази від 11 січня 2016 року № 1 та від 13 січня 2016 року № 2 про оголошення різноробочому ОСОБА_4 доган за порушення трудової дисципліни.

Оскільки накази про оголошення догани, які є предметом оскарження, були скасовані до звернення позивача до суду, то суди обґрунтовано відмовили у задоволенні цих позовних вимог.

Наказом від 01 грудня 2015 року № 17 було скорочено дві посади штату працівників ТОВ «Користівське» (два робочих місця) «різноробочих» з вивільненням працівників, які їх займають.

Станом на 30 листопада 2015 року в ТОВ «Користівське» були дві посади «різноробочих», а станом на 01 грудня 2015 року такі посади були відсутні.

Згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках - змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Судами встановлено, що ТОВ «Користівське» персонально попередило ОСОБА_4 про скорочення штату працівників та наступне звільнення з роботи після 2-х місячного терміну з моменту отримання попередження. Крім того, ОСОБА_4 було повідомлено про відсутність на товаристві вакантних посад, які б могли бути запропоновані.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідачем був дотриманий порядок звільнення позивача з посади різноробочого на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці та скороченням чисельності або штату працівників, а тому суди обгрурнтовано відмовили у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Твердження ОСОБА_4, що він має переважне право на залишення на роботі на правильність висновків судів не впливає, оскільки при його звільненні на підприємстві були скорочені всі наявні вакансії різноробочих, а переважне право на залишення на роботі не може бути застосовано по відношенню до інших посад, які не підлягали скороченню.

Також не знайшли свого підтвердження доводи ОСОБА_4, що його було звільнено без надання відпустки, оскільки відповідно до наявної в матеріалах справи бухгалтерської довідки (а. с. 58) позивач станом на 22 грудня 2015 року використав всі чергові відпустки за кожен відпрацьований календарний рік. Крім того, в цій довідці зазначені конкретні періоди чергових відпусток, які були надані позивачу, а також вказані відповідні накази товариства з цього приводу.

Доводи касаційної скарги про те, що з позивачем при звільненні не проведено остаточний розрахунок не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог, а таких вимог до суду першої інстанції ОСОБА_5 не заявляв і предметом дослідження судами попередніх інстанцій вони не були.

З урахуванням вказаного колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалили законні і обґрунтовані судові рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Острозького районного суду Рівненської області від 08 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 08 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана Л.М. Мазур О.В. Попович