АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

19 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Білич І.М.,

при секретарі: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», в інтересах якого діє Медвідь Олександр Іванович,

на рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» про стягнення страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між нею та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі - ПрАТ «СК «АХА Страхування», Страховик) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 789а5к2 від 05.10.2015 за програмою «Все включено» (далі - Договір). Предметом договору є транспортний засіб Land Rover Range Rover Evoque, державний номерний знак НОМЕР_1, який 12.02.2016 невідомими особами було пошкоджено, внаслідок чого завдано збитку на суму 67 304,70 грн.

Позивачка, посилаючись на те, що вона, відповідно до умов Договору, повідомила Страховика про настання страхового випадку, однак останнім неправомірно відмовлено у виплаті страхового відшкодування, з підстав надання недостовірних даних, просила стягнути з ПрАТ «СК «АХА Страхування» страхове відшкодування в розмірі 67 304,70 грн.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач через свого представника звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права без повного з'ясування обставин, що мають значення для справи та належної оцінки доказів.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилався на те, що судом першої інстанції безпідставно застосовано положення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який не підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами з договору добровільного страхування транспортних засобів.

Вважав, що судом не взято до уваги, що страхувальником надано недостовірні відомості страховику з приводу настання страхового випадку, який мав місце 12.02.2016. Судом також належним чином не здійснено оцінку наявних в матеріалах справи доказів, зокрема, які надані стороною відповідача, а саме не досліджено належним чином Висновок спеціального інженерно-технічного дослідження від 01.04.2016, а також не наведено в рішенні мотивів, за яких не прийнято до уваги обставини, встановлені у даному Висновку.

Крім цього як на підставу скасування рішення посилався на те, що поза увагою суду лишилася та обставина, що позивачкою не надано суду жодних доказів, що автомобіль було пошкоджено іншими транспортними засобами або третіми особами.

За вказаних обставин просив скасувати рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Представник відповідача - Медвідь О.І. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених в ній.

Позивач ОСОБА_2 неодноразово повідомлялася про час та місце розгляду справи за адресою, зазначеною в позовній заяві. Судові повістки-повідомлення поверталися на адресу суду без вручення, у зв'язку із закінченням строку зберігання. Про час та місце останнього судового засідання позивачка повідомлена належним чином, відповідно до ч. 6 ст. 74 ЦПК України, шляхом надсилання електронного повідомлення, в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 05 жовтня 2015 року між ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «АХА Страхування» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 789а5к2 за програмою «Все включено» (далі - Договір). Предметом страхування є транспортний засіб Land Rover Range Rover Evoque, державний номерний знак НОМЕР_1.

12 лютого 2016 року позивачка повідомила ПрАТ «СК «АХА Страхування» про настання події, яка має ознаки страхового випадку, а саме, пошкодження застрахованого за договором добровільного страхування транспортного засобу Land Rover Range Rover Evoque, державний номерний знак НОМЕР_1.

Листом від 05.04.2016 ПрАТ «СК «АХА Страхування» повідомила позивачку про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування з посиланням на надання нею неправдивої інформації про факт та обставини настання страхового випадку, що підтверджується висновком № 0159 від 01.04.2016.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановивши факт настання страхової події, застосувавши положення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», дійшов висновку, що ПрАТ «СК «АХА Страхування» неправомірно відмовила ОСОБА_2 у виплаті страхового відшкодування.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що судом неправильно застосовано норми матеріального права, оскільки між ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «АХА Страхування» виник спір з приводу виконання договору добровільного страхування наземного транспортного засобу, тому при вирішенні цього спору підлягає застосуванню Закон України «Про страхування» та положення Договору про добровільне страхування, укладеного між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Згідно з ч. 3 ст. 25 Закону України «Про страхування» страховик та страхувальник мають право залучити за свій рахунок аварійного комісара до розслідування обставин страхового випадку.

Страховик має право визнати подію не страховим випадком та/або відмовити у виплаті страхового відшкодування на підставі розділу 30 цього Договору (п. 26.3.4. Договору).

Пунктом 30.5.23. Договору передбачено, що страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо згідно з висновком (звітом автотехнічного, трасологічного дослідження) тощо компетентного спеціаліста, експертним дослідженням буде встановлено, що заявлені страхувальником чи уповноваженою ним особою пошкодження транспортного засобу та/або їх частина з технічної точки зору не могли виникнути за заявлених обставин (наприклад, неможливість виникнення пошкодження при знаходженні транспортного засобу у нерухомому стані, неможливість виникнення пошкоджень при зіткненні з визначеним страхувальником об'єктом тощо). При цьому надання страхувальником (водієм транспортного або іншою уповноваженою страхувальником особою) таких відомостей прирівнюється до надання неправдивої інформації щодо факту та/або обставин випадку.

Як вбачається з матеріалів справи 12.02.2016 на адресу ПрAT «СК «АХА Страхування» від страхувальника ОСОБА_2 надійшло повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку, а саме: 12.02.2016 на припаркованому по вул. Анрі Барбюса, 37/1 у м. Києві автомобілі Land Rover Range Rover Evoque, д.н. НОМЕР_1 виявлено пошкодження, ймовірно від іншого невстановленого транспортного засобу.

Звертаючись до суду з позовом позивачка в обґрунтування позовних вимог посилалась на відсутність правових підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, вказала, що нею повідомлено достовірну інформацію щодо факту події та обставин випадку, а саме, що 12 лютого 2016 року о 03:00 годині поблизу будинку за адресою: м. Київ, вул. Анрі Барбюса, 37/1 нею були виявлені пошкодження передньої частини власного автомобіля.

Оскільки за приписами ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, то доведенню підлягає механізм утворення, а саме, що пошкодження виникли при нерухомому стані застрахованого автомобіля.

Згідно з ч. 2 ст. 179 ЦПК України для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Встановлення механізму утворення пошкоджень є, виключно, предметом дослідження транспортно-трасологічної експертизи, яка є підвидом інженерно - технічних експертиз, відповідно до Розділу II Інструкції «Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, основним завданням якої є: ідентифікація за слідами, залишеними транспортним засобом, певного його екземпляра або установлення його типу, моделі; визначення взаємного розташування транспортного засобу у момент їх контактування;визначення місця зіткнення транспортного засобу і місця наїзду на перешкоду (пішохода), установлення механізму утворення слідів; розташування транспортного засобу відносно проїзної частини на момент контактування.

Отже, виходячи з положень Інструкції, визначити механізм отримання пошкоджень на автомобілі можливо лише на підставі транспортно-трасологічної експертизи (дослідження), складеної особою, яка має спеціальні знання.

На обґрунтування позовних вимог щодо неправомірної відмови у виплаті страхового відшкодування позивачкою надано Довідку Печерського УП ГУ НП в м. Києві та Висновок за результатами перевірки матеріалу ЖЄОЗПКП № 6047 від 25.02.2016.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що надані позивачкою до страхової компанії документи, лише доводять факт завдання пошкодження застрахованому автомобілю.

Доводи апеляційної скарги, що судом неповно встановлено обставини, що мають значення для справи є обґрунтованими.

Судом не взято до уваги, що на виконання умов Договору страхування, 17.02.2016 на базі авторизованої СТО, відповідачем проведено огляд та фотофіксацію пошкоджень автомобіля «Land Rover Range Rover Evoque», д.н. НОМЕР_1, після якого складено Акт огляду транспортного засобу.

Пунктом 26.3. Договору передбачено право Страховика: перевіряти достовірність повідомленої страхувальником інформації та наданих документів, а також виконання страхувальником умов Договору та Правил страхування (п. 26.3.1 Договору); робити запити про відомості, пов'язані зі страховим випадком та належним виконанням страхувальником умов Договору та Правил, до правоохоронних органів, банків, медичних закладів та інших підприємств, установ та організацій, що володіють інформацією про обставини страхового випадку, а також самостійно з'ясовувати причини та обставини страхового випадку (п. 26.3.3 Договору); визнати подію не страховим випадком та/або відмовити у виплаті страхового відшкодування на підставі розділу 30 цього Договору;

Страхувальник, в свою чергу, в разі настання передбаченої у п. 25.2. Договору події, зобов'язаний: виконувати всі умови Договору та Правил (п. 26.2.2 Договору); надати Страховику можливість провести розслідування обставин страхової події, надати йому докладну та достовірну інформацію (в т.ч. таку, яка являє собою комерційну таємницю), що стосується цього питання (п. 27.1.10. Договору).

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання вимог ст. 25 Закону України «Про страхування» та відповідно до п. 26.3 Договору, з метою перевірки можливості виникнення пошкоджень автомобіля «Land Rover Range Rover Evoque», за заявлених страхувальником обставин та причин настання події - Страховикомбуло замовлено проведення дослідження обставин та механізму утворення пошкоджень вищевказаного автомобіля в ТОВ «Експертна компанія «ІНДЕКС».

Відповідачем на підтвердження своїх заперечень було надано Висновок № 0159 спеціального інженерно-технічного дослідження обставин та механізму утворення пошкоджень автомобіля «Land Rover Range Rover Evoque», д.н. НОМЕР_1, складеного 01.04.2016 спеціалістом ОСОБА_3 (а.с. 97-102).

Даним висновком встановлено, що за динамікою та механізмом утворення пошкодження досліджуваного автомобіля характерні для ударного зіткнення з міцним вертикальним слідоутворюючим об'єктом кутового профілю типу «опори» з незначною за поперечним розміром контактною поверхнею, за рахунок власного переміщення (руху) автомобіля ходом вперед, що слідує з наступних підстав технічного характеру:

- виходячи з характеру, механізму утворення та локалізації вищеописаних пошкоджень слід дійти висновку, що ширина слідоутворюючого об'єкту в зоні контакту має незначний поперечний розмір з кромкою кутового профілю, а сам об'єкт розташований фактично вертикально відносно опорної поверхні; причому якісні слідові ознаки пошкоджень та геометричні параметри відображення профілю слідоутворюючого об'єкту не збігаються з профілем деталей кузовів відомих автотранспортних засобів. Напрямок утворення деформацій свідчить про те, що в процесі слідоутворення взаємне переміщення (зближення) автомобіля і об'єкту контакту відбувалося фактично вздовж поздовжньої осі авто в напрямку вперед - назад відносно кузова автомобіля. Зчоси (подряпини) лакофарбового покриття та пластикової основи бамперу вказують на переміщення слідоутворюючого об'єкту під автомобіль за рахунок його згинання (зламу) під дією ваги автомобіля. При цьому, глибина утворених пошкоджень радіатора свідчить про наявність суттєвого деформуючого зусилля, що з технічної точки зору узгоджується з механізмом переміщення досліджуваного автомобіля при якому зусилля деформації створюється за рахунок його власної кінетичної енергії.

Як зазначено експертом, вищеописані ознаки слідоутворення з технічної точки зору дають підстави для висновку, що пошкодження передньої частини кузова досліджуваного автомобіля LAND ROVER утворилися в процесі його прямолінійного переміщення ходом вперед в напрямку міцного, вертикально розташованого слідоутворюючого об'єкту кутового профілю, подальшого зіткнення із вказаним об'єктом, яке фактично призвело до утворення наявних пошкоджень та деформацій, і послідуючою зупинкою автомобіля в кінцевій фазі зіткнення. Локалізація, форма, геометричні параметри і характер утворених пошкоджень досліджуваного автомобіля LAND ROVER не характерні для зіткнення з іншим транспортним засобом.

За результатом проведеного дослідження експерт прийшов до висновку, що комплекс механічних пошкоджень в передній частині автомобіля «Land Rover», д.н. НОМЕР_1, з технічної точки зору не відповідає викладеним в поясненнях водія умовам утворення пошкоджень і не міг утворитися за обставин, викладених у поясненні водія, а саме при його нерухомому стані, оскільки зафіксовані пошкодження автомобіля «Land Rover», д.н.з. НОМЕР_1, за механізмом спричинення характерні для ударного зіткнення його передньої частини з вертикальним об'єктом під час власного руху самого автомобіля. Локалізація, форма, геометричні параметри і характер утворених пошкоджень досліджуваного автомобіля не характерні для зіткнення з іншим транспортним засобом, також, зважаючи на об'єм і глибину деформацій, не могли бути спричинені внаслідок контакту з об'єктом, який переміщувався б фізичним зусиллям людини.

Висновок № 0159 від 01.04.2016 відповідає вимогам Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, а також Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, стверджених наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998 у редакції наказу Міністерства юстиції України № 1950/5 від 26.12.2012.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Наведені обставини свідчать про надання позивачкою Страховику в повідомленні про настання страхової події неправдивої інформації про обставини та механізм настання заявленого випадку, що у відповідності до пункту 30.5. Договору є підставою для відмови у здійсненні виплати страхового відшкодування.

Дійсно, відповідно до ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на спростування Висновку експерта про механізм пошкодження застрахованого автомобіля.

Як пояснив в судовому засіданні представник відповідача, передбачена умовами договору відмова у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з наданням недостовірної інформації є самостійною підставою, тому що недостовірна інформація, надана страхувальником, позбавляє відповідача перевірити інші, передбачені умовами договору підстави відмови у виплаті страхового відшкодування, а саме такі як перебування у стані сп'яніння та інші.

Ухвалюючи рішення судом не враховано, що частиною 7 статті 147 ЦПК України передбачено, що незгода суду з висновком експерта повинна бути мотивована в рішенні або ухвалі.

В порушення наведених положень процесуального права, судом першої інстанції не наведено мотивів, за яких не прийнято до уваги обставини, встановлені Висновокм № 0159 від 01.04.2016.

Крім цього, судом також не взято до уваги та відхилено покази експерта ОСОБА_3, яким і був складений вищевказаний Висновок.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем заявлено клопотання про виклик та допит експерта ОСОБА_3 (а.с. 108).

Судовий експерт ОСОБА_3 за викликом суду з'явився в судове засідання 21 лютого 2017 року та був допитаний судом. При цьому, судовий експерт був попереджений про відповідальність, передбачену ст. 384 та 385 Кримінального кодексу України, за дачу завідомо неправдивого висновку або відмову дати висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків (а.с. 126).

Згідно звукозапису судового засідання, у судовому засіданні експерт підтвердив неможливість виникнення заявлених пошкоджень на застрахованому транспортному засобу за обставин перебування його в момент пошкодження в нерухомому стані, заявлених до Страхової компанії, надавши відповідні аргументи, зазначивши методи, які були використані при проведенні дослідження.

Відповідно до положень ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, відповідач, відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, обґрунтував свої заперечення проти позовних вимог належними та допустимими доказами, які були подані до суду першої інстанції, однак залишилися поза увагою суду.

Поряд з цим, позивачкою в порушення наведених положень процесуального закону не надано суду належних доказів на підтвердження своїх обґрунтувань та вимог, зокрема, що автомобіль було пошкоджено в нерухомому стані, ймовірно за участю третіх осіб, як зазначає позивачка в позовній заяві.

Надані позивачкою довідка від 15.02.2016 та Висновок Печерського УП ГУНП України у м. Києві від 26.02.2016, якими зафіксовано факт звернення ОСОБА_2 до компетентних органів з повідомленням про те, що її припаркований автомобіль «Land Rover Range Rover Evoque», д.н. НОМЕР_1 було пошкоджено за невідомих їй обставин, ймовірно, іншим транспортним засобом не встановлюють факт, обставини та механізм отримання даних пошкоджень та не спростовують змісту Висновку № 0159 від 01.04.2016.

Страховик має право визнати подію не страховим випадком та/або відмовити у виплаті страхового відшкодування на підставі розділу 30 цього Договору (п. 26.3.4. Договору).

Пунктом 30.5.23. Договору передбачено, що страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо згідно з висновком (звітом автотехнічного, трасологічного дослідження) тощо компетентного спеціаліста, експертним дослідженням буде встановлено, що заявлені страхувальником чи уповноваженою ним особою пошкодження транспортного засобу та/або їх частина з технічної точки зору не могли виникнути за заявлених обставин (наприклад, неможливість виникнення пошкодження при знаходженні транспортного засобу у нерухомому стані, неможливість виникнення пошкоджень при зіткненні з визначеним страхувальником об'єктом тощо). При цьому надання страхувальником (водієм транспортного або іншою уповноваженою страхувальником особою) таких відомостей прирівнюється до надання неправдивої інформації щодо факту та/або обставин випадку.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції наведених обставин та положень закону не врахував, невірно застосував положення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Оскільки неповне встановлення обставин та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права призвело до неправильного вирішення справи, то відповідно до ст. 309 ЦПК України судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно з ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з ОСОБА_2, підлягає стягненню на користь ПрАТ «СК «АХА Страхїування» сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 740,36 грн.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 309, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», в інтересах якого діє Медвідь Олександр Іванович, - задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року - скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» про стягнення страхового відшкодування - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» сплачений судовий збір у сумі 740 (сімсот сорок) 36 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 758/9631/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8828/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Богінкевич С.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.