Справа № 444/2109/16 Головуючий у 1 інстанції: Ясиновський Р.Б.
Провадження № 22-ц/783/1425/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Приколоти Т.І.

Суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

При секретарі: Івановій О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 16 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області про визнання права власності на спільне майно подружжя,-

встановила:

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 12 грудня 2016 року задоволено позов ОСОБА_4 до Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області про визнання права власності на спільне майно подружжя

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку спільного майна подружжя, а саме: 1/2 частину гаража-майстерні по ремонту легкових автомобілів, що розташований в с. Малехів на вулиці Дорошенка, 110 "Б" Жовківського району Львівської області, загальною площею 96,3 кв.м., зареєстрований за № 3066878.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 30 листопада 2016 року, якою накладено арешт на гараж-майстерню по ремонту легкових автомобілів.

Рішення суду оскаржив представик ОСОБА_2-ОСОБА_5 В апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування судом обставин справи. Просить рішення суду скасувати та закрити провадження у справі. Зазначає, що 11 червня 2016 року помер ОСОБА_6, який був сином ОСОБА_2 та чоловіком ОСОБА_4 Вказує, що спадкоємці за законом подали заяви про прийняття спадщини, тому Малехівська сільська рада Жовківського району Львівської області не може бути відповідачем у справі. Стверджує, що право власності на спірний об»єкт нерухомого майна виникло у ОСОБА_7 у 2003 році. Шлюб між ним та ОСОБА_4 було розірвано 11 червня 2013 року. Зазначає, що позивач не має права на спірне майно.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у визначений законом спосіб.

Згідно із ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беріть участь у справі, виникає спір.

Встановлено, що 23 січня 2001 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в відділі реєстрації зареєстровано шлюб.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 11 червня 2013 року шлюб між ними розірвано.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 1 серпня 2016 року № 64783885 вбачається, що ОСОБА_6, на підставі свідоцтва про право власності від 5 червня 2002 року, виданим виконавчим комітетом Малехівської сільської ради, набуто право власності на нерухоме майно, а саме: гараж-майстерню по ремонту легкових автомобілів, розташовану за адресою: Львівська область, Жовківський район, с. Малехів, вулиця Дорошенка, 110 б, загальною площею 96,3 кв. м.

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_8 І-СГ № 431420 від 14 червня 2016 року ОСОБА_6 помер 13 червня 2016 року.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України, власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно зі ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року передбачено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до ст. 22 КпШС Української РСР, який діяв на час укладення шлюбу між позивачем та померлим ОСОБА_6, та на час реєстрації за ОСОБА_6 права власності на об'єкт нерухомого майна, зокрема, гараж-майстерню по ремонту легкових автомобілів, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

На підставі аналізу наявних у справі доказів суд прийшов до вірного висновку, що гараж-майстерня по ремонту легкових автомобілів, є спільною сумісної власністю подружжя: померлого ОСОБА_6 та позивача ОСОБА_4

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Загальними правила визначення початкового моменту перебігу позовної давності, що наведені у ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, передбачено, що перебіг позовної давності починається від дати, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його не дійсним та поділ спільного майна подружжя» початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (ст. 106, 107 СК) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (ст. 109, 110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК).

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, наведених у справахі №6-258цс15 та № 6-38158кс15, вирішуючи питання перебігу позовної давності, суди мають врахувати, що при визначені початку перебігу позовної давності слід виходити з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.

З огляду на вищезазначене, при визначенні початку перебігу строку позовної давності, правового значення набуває не сам факт припинення шлюбу, а час, від якого особа дізналася або могла дізнатись про порушення свого права.

Згідно з відомостями, наведеними в інформаційній довідці з державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяжень №64783885 від 1 серпня 2016 року про наявність оформленого на ОСОБА_6, нерухомого майна, позивачеві стало відомо лише з дня отримання вказаної довідки. Про державну реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно до цього моменту позивачеві не було відомо. А тому саме 1 серпня 2016 року є моментом з якого позивач дізналася про порушення її прав, а отже і моментом з якою починає перебіг строк позовної давності.

Відповідно до ст. 267 ч. 4 ЦПК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ч. 2 ст. 72 СК України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

1 серпня 2016 року є моментом з якого позивач дізналась про порушення її прав, а отже і моментом з якою починає перебіг строк позовної давності.

Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Рішення в частині скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 30 листопада 2016 року, якою накладено арешт на гараж-майстерні по ремонту легкових автомобілів, що розташований в с. Малехів по вул. Дорошенка, 110 "Б", Жовківського району, Львівської області судом мотивовано.

На підставі аналізу наявних у справі доказів, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку прозадоволення позову.

З такими висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 16 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді