Справа №303/4509/17
номер рядка стат. звіту 45
Р І Ш Е Н Н Я

21 вересня 2017 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі: головуючого-судді Морозової Н.Л.

секретар судового засідання Немеш Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1, - адвоката ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач. ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник - адвокат ОСОБА_2, звернулася до суду з позовом про визнання ОСОБА_3, 05.02.1976 р. н. такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою № 32 в будинку № 108 по вул.Берегівській в м. Мукачево Закарпатської області.

Позовні вимоги мотивовані, що квартира АДРЕСА_1, належить на праві спільної сумісної власності їй-Варфоломеєвій ОСОБА_4, її доньці ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.02.2014 року № 17783287. У вказаній квартирі зареєстрована та багато років не проживає відповідачка ОСОБА_7 генадіївна. Факт реєстрації відповідачки в даному помешканні створює їй суттєві незручності вт. ч. і сплаті комунальних послуг. Тому вона, в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_5 та своїх інтересах, змушена звернутися до суду для вирішення цієї ситуації. Її позицію та вимогу розділяє і інша співвласниця вказаної квартири янцо ОСОБА_8, яка подала нотаріально посвідчену письмову заяву, що не заперечує проти визнанняГорб ОСОБА_7 Геннадіївну, 05.02.1976 р. н. такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою № 32 в будинку № 108 по вул.Берегівській в м. Мукачево Закарпатської області.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явилися, представник позивача ОСОБА_2 подав заяву розглядати справу в їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять суд їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином на адресу реєстрації місця проживання, а тому, враховуючи положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та те, що в справі є достатні матеріали про права і правовідносини сторін, відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України суд, за згоди позивача, розглянув справу на підставі наявних у ній доказів з постановленням заочного рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку:

Статтями 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла.

ОСОБА_9 правових позицій Європейського суду з прав людини, а саме до п. 1 ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дана Конвенція гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, що охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner vs. the U.K. 21.02.1990). Такий захист поширюється як на власника квартири ( рішення у справі Gillow vs. the U.K. 24.11.1986) , так і на наймача (рішення у справі Larkos vs. Cyprus 18.02.1999).

Пункт 2 статті 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання з боку держави у використання особою прав, зазначених у п.1 цієї ж статті, є виправданим. Таке втручання повинно бути передбачене законом і необхідне у демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, або для захисту прав і свобод інших осіб. Зазначений перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.

ОСОБА_9 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 17783287 від 14.02.2014 року квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1, її доньці ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

ОСОБА_9 будинкової книги для прописки громадян, що проживають ІНФОРМАЦІЯ_1, у вказаній квартирі з 10.03.1994 року зареєстрована ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_9 відповіді Центру надання адміністративних послуг Мукачівської міської Ради Закарпатської області, № 01-26/8975 від 04.09.2017 року, на запит суду, - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до Акту №34 від 28 липня 2017 року, складеного у присутності мешканців вказаного будинку № 108 вул.Берегівської в м.Мукачевота засвідченого їх підписами, паспортистом ТОВ І.Т.В. Сервіс Плюс, ОСОБА_10 - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 з червня 2015 року.

Статтею 1 Протоколу 1 до Європейської Конвенції про захист прав людини й основних свобод, що є частиною національного законодавства України, визначено, що кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законами або загальним принципами міжнародного права.

Конституція України, а саме стаття 41, гарантує кожному право володіння, користування та розпорядження його власністю.

Стаття 319 Цивільного кодексу України передбачає, що власник за своїм розсудом користується, володіє і розпоряджається своїм майном.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, поміж іншого, й такі питання: які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», - члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

Оскільки відповідач є членом сім'ї позивача, то правовідносин, що виникли підлягають застосуванню норми ст. 405 ЦК України.

У відповідності до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_3, 05.02.1976 р. н. не проживає у спірній житловій квартирі більше року, її слід визнати такою, що втратила право користування квартирою №32 в будинку № 108 по вул.Берегівській в м.Мукачево Закарпатської області, у звязку з відсутністю без поважних причин понад один рік.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 58, 59, 60, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, на підставі ст.ст. 317,319, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, суд, заочно, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 - задоволити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартирою №32 в будинку № 108 по вул.Берегівській в м.Мукачево Закарпатської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий Морозова Н.Л.