Справа №472/515/17 21.09.2017 21.09.2017 21.09.2017
Провадження №22-ц/784/2071/17
Cправа № 472/515/17 Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Провадження №22-ц/784/2017/17 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Шаманської Н.О.,

суддів: Лівінського І.В., Коломієць В.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.

за участю: позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_3

на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 31 липня 2017 року у цивільній справі за позовом

ОСОБА_3

до

Веселинівської центральної районної лікарні

(далі - Веселинівська ЦРЛ)

про стягнення недорахованої заробітної плати,

у с т а н о в и л а:

14 червня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Веселинівської ЦРЛ про стягнення недорахованої заробітної плати.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що він працював на посаді лікаря хірурга у Веселинівській ЦРЛ. З 2014 року у лікарні вакантна посада лікаря ортопеда-травматолога у звязку з чим він виконував обовязки даного лікаря та отримував надбавку за складність і напруженість в роботі в розмірі 25 % посадового окладу з 18 листопада 2014 року.

Наказом № 105 від 20 травня 2015 року у звязку з недостатністю фонду заробітної плати в травні 2015 року, виплату йому надбавки призупинено з 1 травня 2015 року, яку наказом №108 від 17 червня 2016 року поновлено з 1 червня 2016 року.

Посилаючись на те, що у період з 18 листопада 2014 року по грудень 2016 року доплата за суміщення посад лікаря хірурга та лікаря ортопеда - травматолога йому не виплачується, позивач просив стягнути з відповідача недонараховану йому заробітну плату в розмірі 14 478 грн. 37 коп.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 31 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає на підставі наступного.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 працював у Веселинівській ЦРЛ на посаді лікаря хірурга поліклініки.

Згідно п. 4.4. наказу Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоровя України від 5 жовтня 2005 року № 308/519 «Про впорядкування умов праці працівників закладів охорони здоровя та установ соціального захисті населення» (далі Наказ №308/519) працівникам можуть установлюватись надбавки в розмірі 50% посадового окладу (тарифної ставки) за високі досягнення у праці, за виконання особливо важливої роботи (на строк її виконання), за складність, напруженість в роботі. Працівникам закладу, установи надбавки установлюються керівником, а керівнику органом вищого рівня у межах фонду оплати праці.

Наказом № 142 від 19 листопада 2014 року позивачу було встановлено надбавку за складність і напруженість в роботі в розмірі 25 % посадового окладу з 18 листопада 2014 року на період вакансії посади лікаря ортопеда травматолога, відповідно до п. 4.4 Наказу №308/519 .

У звязку з недостатністю фонду заробітної плати позивачу було призупинено виплату надбавки за складність та напруженість в роботі з 1 травня 2015 року на підставі наказу № 105 від 20 травня 2015 року.

Наказом № 108 від 17 червня 2016 року виплата надбавки за складність і напруженість в роботі поновлена з 1 червня 2016 року на період вакансії посади лікаря ортопеда - травматолога поліклінічного відділення.

Звертаючись до суду, позивач посилався на те, що з 18 листопада 2014 року на нього було покладено виконання обовязків лікаря-ортопеда-травматолога, яку він виконував поряд зі своєю основною роботою, тобто відбулося суміщення посад. Однак відповідач, в порушення ст.105 КЗпП України не проводив доплат за суміщення професій (посад).

Проте колегія суддів не може погодитись з такими твердженнями позивача.

Так, відповідно до ст. 105 КЗпП України працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов'язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника.

Розміри доплат за суміщення професій (посад) або виконання

обов'язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі.

Пунктом 3.1.1 Наказу №308/519 передбачено, що професіоналам, фахівцям, технічним службовцям та робітникам, які виконують у тому ж самому закладі, установі поряд зі своєю основною роботою додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов'язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи проводяться доплати за суміщення професій (посад), виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника та розширення зони обслуговування або збільшення обсягу виконуваних робіт в розмірі до 50 відсотків посадового окладу за основною посадою.

Конкретний розмір цих доплат установлюється керівником закладу, установи залежно від кваліфікації працівника, складності та обсягу виконуваних робіт.

Разом з тим, доказів які б свідчили про те, що на позивача було покладено виконання обовязків тимчасово відсутнього лікаря ортопеда-травматолога матеріали справи не містять.

Як пояснила представник відповідача в засіданні судової колегії позивач має кваліфікацію лікаря-хірурга першої категорії. За своєю кваліфікацією позивач проводить амбулаторно-поліклінічний прийом хірургічних хворих. На рівні ЦРЛ, при відсутності лікаря з більш вузькою хірургічною спеціалізацією (ортопеда-травматолога, уролога, проктолога, онколога, тощо) всі хворі з хірургічними патологіями обслуговуються лікарем-хірургом та в разі необхідності лікар-хірург направляє хворих в стаціонарне хірургічне відділення закладу (в тому числі для надання медичної допомоги травматологічним хворим лікарем ортопедом-травматологом , а також до обласних спеціалізованих закладів для надання медичної допомоги лікарями-спеціалістами за лікарськими спеціальностями хірургічного профілю.

З матеріалів справи також вбачається, що позивач має спеціалізацію за спеціальністю «хірургія» і відповідно до наказу Міністерства охорони здоровя від 19 грудня 1997 року № 359 «Про подальше удосконалення атестації лікарів» та ліцензійних умов провадження господарської діяльності з медичної практики, затверджених наказом Міністерства охорони здоровя від 2 лютого 2011 року № 49 не може працювати за сумісництвом, суміщенням на посаді ортопеда-травматолога в звязку з відсутністю в нього спеціалізації за спеціальністю «ортопедія і травматологія»

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення доплати за суміщення професій, при відсутності у нього сертифікату лікаря-спеціаліста ортопеда-травматолога , не можна вважати законними та обґрунтованими, а тому остаточний висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є вірним.

Відсутність підстави й для стягнення з відповідача на користь позивача надбавки за складність та напруженість в роботі за період з травня по листопад 2015 року та з січня по травень 2016 року, у звязку з відсутністю в цей період у Веселінівській ЦРЛ фонду оплати праці. До того ж, з матеріалів справи вбачається, що така надбавка в зазначений період жодному працівнику Веселинівської ЦРЛ не виплачувалася ( а.с. 82,83).

Посилання позивача на те, що факт виконання ним обовязків лікаря-травматолога підтверджуються показами свідків та виписками з медичних карток хворих, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки виконання обовязків лікаря ортопеда-травматолога можливо лише за наявності сертифіката лікаря-спеціаліста, посвідчення про присвоєння відповідної кваліфікаційної категорії за вказаною лікарською спеціальністю та свідоцтва про проходження підвищення кваліфікації за вказаною лікарською спеціальністю. Проте позивач має спеціалізацію лише за спеціальністю «хірургія».

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 31 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: В.В. Коломієць

ОСОБА_5