Ухвала

іменем україни

13 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, регіональні центри Управління міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області, Одеській області, Київській області, про звернення стягнення на предмет застави, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Мегабанк» на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 11 липня 2016 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 18 серпня 2016 року,

встановила:

У квітні 2016 року публічне акціонерне товариство «Мегабанк» (далі - ПАТ «Мегабанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за умовами кредитного договору від 6 червня 2007 року, укладеного між ВАТ «Мегабанк», правонаступником якого є ПАТ «Мегабанк», та ОСОБА_3, остання отримала 32 219 доларів США на умовах, визначених договором, строком до 5 червня 2014 року. На забезпечення виконання позичальницею кредитних зобов'язань, цього ж дня між банком та

ОСОБА_3 було укладено договір застави, відповідно до умов якого в заставу банку передано автомобіль марки Honda, модель Civic 1.8, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1.

У зв'язку з невиконанням позичальником кредитних зобов'язань, заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 вересня

2012 року з ОСОБА_3 та інших солідарних боржників стягнуто

293 308, 93 грн заборгованості та звернуто стягнення на предмет застави.

У процесі примусового виконання судового рішення встановлено факт продажу заставного автомобіля фізичній особі ОСОБА_5, а згодом іншим особам - ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 Внаслідок перереєстрації автомобілю присвоєно номерний знак НОМЕР_3, а при останньому знятті з обліку для реалізації - тимчасовий номерний знак

НОМЕР_6.

Посилаючись на неможливість виконання судового рішення про звернення стягнення на предмет застави у зв'язку продажем та перереєстрацією автомобіля, банк просив звернути стягнення 293 308, 93 грн заборгованості на автомобіль марки Honda, модель Civic 1.8 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_3, тимчасовий номерний знак

№ НОМЕР_6, шляхом надання банку права продати вказаний транспортний засіб будь-якій особі-покупцю від імені ОСОБА_4 з наданням банку всіх повноважень продавця, в тому числі надання права зняти транспортний засіб з реєстраційного обліку в будь-якому регіональному сервісному центрі МВС України на території України, а також вчинити всі інші юридично значимі дії щодо зняття транспортного засобу з реєстраційного обліку. Вилучити у ОСОБА_4 автомобіль, свідоцтво про реєстрацію і ключі від нього та передати його у володіння банку.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області

від 11 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 18 серпня

2016 року рішення суду першої інстанції в частині зобов'язання

ОСОБА_8 до передачі у володіння ПАТ «Мегабанк» свідоцтва про реєстрацію та ключів від транспортного засобу змінено.

У задоволенні позовних вимог про вилучення у ОСОБА_4 автомобіля марки Honda, модель Civic 1.8, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та ключів відмовлено. Рішення місцевого суду в частині відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на заставне майно залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Мегабанк» просить скасувати ухвалені у справі судові та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що правовідносини виникли з умов кредитного договору, укладеного із ОСОБА_3, та підставами для звернення стягнення на спірний автомобіль банк зазначає саме невиконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором, а судом вже застосовані правові наслідки невиконання умов вказаного кредитного договору та рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2012 року на вказаний автомобіль вже звернуто стягнення.

Вирішуючи спір, апеляційний суд посилався на те, що після реалізації заставодавцем права на звернення стягнення на предмет застави за судовим рішенням, правовідносини з незаконного відчуження заставного майна, маючи ознаки нікчемних правочинів, нормами ст. 27 Закону «Про заставу» не регулюються, а тому вимоги про повторне звернення стягнення на предмет застави з підстав, зазначених в цій нормі, задоволенню не підлягають.

Також зазначав, що зміна реєстраційних номерів (номерних знаків) заставного автомобіля, які виконують не ідентифікаційну, а лише облікову (реєстраційну) функцію, не перетворює транспортний засіб на інше майно та не потребує повторного вирішення судом питання щодо звернення стягнення на нього.

Труднощі при виконанні судового рішення за цих обставин, при необхідності, можуть бути усунуті шляхом застосування правил розділу VІ ЦПК.

Наведені висновки відповідають вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що 6 червня 2007 року між ВАТ «Мегабанк», правонаступником якого є ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір та договір застави автомобіля марки

Honda, модель Civic 1.8, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1. Обтяження зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова

від 12 вересня 2012 року, залишеним без змін апеляційного суду Харківської області від 21 січня 2013 року, з ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10 як солідарних боржників на користь банку стягнуто

274 800, 03 грн кредитної заборгованості, з ОСОБА_3 стягнуто

17 899, 40 грн. штрафу та розподілено судові витрати. Стягнення 274 800,03 грн. кредитної заборгованості звернуто на предмет застави - автомобіль марки Honda Civic 1.8 з зазначенням його ідентифікаційних ознак і реєстраційного номера та наданням банку певних повноважень, необхідних для реалізації права продажу предмета застави іншій особі-покупцю.

У березні 2013 року державним виконавцем Ленінського ВДВС ММУЮ відкрито виконавчі провадження та вчинялись дії щодо арешту та розшуку предмета застави.

1 квітня 2015 року спірний автомобіль з номерним знаком НОМЕР_1, зареєстровано на ім'я нового власника ОСОБА_11, у травні 2015 року - на ім'я ОСОБА_6, номерний знак НОМЕР_4, 3 листопада 2015 року - на ім'я ОСОБА_12, а 16 грудня 2015 року - на ім'я ОСОБА_4 номерний знак НОМЕР_5.

9 березня 2016 року автомобіль знято з реєстрації для реалізації та видано тимчасовий номерний знак НОМЕР_6.

Згідно із ч. 1 ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Аналогічне положення містить ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», відповідно до якої зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження.

Застава є способом забезпечення зобов'язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 1 Закону України «Про заставу» та ст. 572 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно із ч. 1 ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

За змістом ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом.

Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

За таких обставин реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених ст. ст. 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Зазначений висновок наведено в правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 3 квітня 2013 року № 6-7цс13 та

від 19 листопада 2014 року № 6-168цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Встановивши, що підстави позову фактично зводяться з дійсності або недійсності угод з відчуження заставного майна, підстав застосування наслідків нікчемного правочину або витребування майна з чужого незаконного володіння, суд прийшов вірного висновку, що правила ст. 27 Закону України «Про заставу» на правовідносини з укладення незаконних угод не розповсюджуються.

ПАТ «Мегабанк» не позбавлене права звернутися з позовом про відшкодування шкоди до винних осіб.

Доводи касаційної скарги, зокрема щодо обраного позивачем способу захисту, аналогічні доводам апеляційної скарги, яким суд апеляційної інстанції дав оцінку, відповідно до ст. 303 ЦПК України і на законність рішення суду та правильність вирішення спору не впливають.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Мегабанк» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 11 липня 2016 року у нескасованій частині та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 18 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька М.К. Гримич О.В. Умнова І.М. Фаловська