АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 640/9029/16-ц Головуючий суддя І інстанції Ніколаєнко І. В.
Провадження № 22-ц/790/1766/17 Суддя доповідач Малінська С.М.
Категорія: Спори, що виникають із трудових правовідносин про виплату заробітної плати
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.17 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Малінської С.М.,

суддів : Бровченка І.О., Карімової Л.В.,

за участю секретаря - Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Луганського Національного аграрного університету, третя особа -Управління Державної казначейської служби України у Київському районі м. Харкова про зобов'язання виправити запис у трудовій книжці, стягнення середнього заробітку, матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який в ході судового розгляду було уточнено, в якому просив визнати протиправною та самоправною відмову відповідача внести виправлення до трудової книжки позивача; зобов'язати відповідача перенести записи щодо роботи в Луганському національному аграрному університеті з дубліката трудової книжки в оригінал трудової книжки; зобов'язати відповідача звільнити позивача з посади доцента кафедри ґрунтознавства та агрохімії у зв'язку з призначенням виконуючим обов'язки декана агрономічного факультету; зобов'язати відповідача внести виправлення до оригіналу трудової книжки позивача зазначивши в ній інформацію про звільнення з посади доцента кафедри ґрунтознавства та агрохімії у зв'язку з призначенням виконуючим обов'язки декана агрономічного факультету; зобов'язати відповідача внести до трудової книжки позивача запис про недійсність запису № 13 датованого 31.08.2015 року наступного змісту «Уволен в связи с окончанием срока трудового договора ст. 82 Трудового кодекса ЛНР»; стягнути з відповідача на його користь заборгованість із заробітної плати за період з червня 2014 року по грудень 2014 року в розмірі 15 435,60 грн.; стягнути з відповідача на його користь середню заробітну плату за затримку проведення остаточного розрахунку у розмірі 50 235,15 грн.; стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду нанесену неправомірною відмовою щодо виправлення запису у трудовій книжці внаслідок недоотримання заробітної плати за новим місцем роботи у сумі 3 981,25 грн.; стягнути з відповідача на його користь суму моральної шкоди в розмірі 40 000,00 грн.; вирішити питання про розподіл судових витрат, в тому числі витрат на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач, призначаючи позивача на посаду виконуючого обов'язки декана агрономічного факультету не вчинив у його трудовій книжці запис про одночасне звільнення ОСОБА_1 з посади доцента кафедри ґрунтознавства та агрохімії Луганського НАУ. Відповідач відмовив позивачу внести виправлення до трудової книжки, що потягло, на думку позивача, спричинення йому матеріальної та моральної шкоди.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2016 року в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Київського районного суду скасувати частково та ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги: визнати протиправною та самоправною відмову відповідача внести виправлення до трудової книжки позивача; зобов'язати відповідача Луганський національний аграрний університет звільнити позивача з посади доцента кафедри ґрунтознавства та агрохімії у зв'язку з призначенням виконуючим обов'язки декана агрономічного факультету; зобов'язати відповідача внести виправлення до оригіналу трудової книжки позивача зазначивши в ній інформацію про звільнення з посади доцента кафедри ґрунтознавства та агрохімії у зв'язку з призначенням виконуючим обов'язки декана агрономічного факультету; стягнути з відповідача на його користь заборгованість із заробітної плати за період з червня 2014 року по грудень 2014 року в розмірі 15 435,60 грн.; стягнути з відповідача на його користь середню заробітну плату за затримку проведення остаточного розрахунку у розмірі 50 235,15 грн.; стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду нанесену неправомірною відмовою щодо виправлення запису у трудовій книжці внаслідок недоотримання заробітної плати за новим місцем роботи у сумі 3 981,25 грн.; стягнути з відповідача на його користь суму моральної шкоди в розмірі 40 000,00 грн.; вирішити питання про розподіл судових витрат, в тому числі витрат на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн.; в іншій частині рішення залишити без змін.

Апелянт зазначає, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції в порушення приписів ст. ст. 213, 214, п. 3 ч. 1 ст. 215 ЦПК України не зазначив, з яких мотивів та на підставі яких доказів він відмовляє в задоволенні позовних вимог, апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1). чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2). чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3). які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4). яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судовим розглядом встановлено, що 22.01.2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив призначити його виконуючим обов'язки декана агрономічного факультету з 23.01.2015 року по 31.08.2015 року.

За заявою позивача відділом кадрів Луганського національного аграрного університету 23.01.2015 року було видано дублікат трудової книжки.

Відповідно до п. 2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов'язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до п. 2.8 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110, якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом.

Наказом № 06-09/11 від 22.01.2015 року позивача було прийнято на посаду в.о. декана агрономічного факультету з 23.01.2015 року по 31.08.2015 року за контрактом із посадовим окладом згідно штатного розпису.

На виконання наказу № 06-09/11 від 22.01.2015 року між позивачем та відповідачем було 23.01.2015 року укладено контракт № 21-15, згідно умов п. 1.1 якого є виконання позивачем обов'язків в.о. декана агрономічного факультету Луганського національного аграрного університету.

01.09.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено контракт № 23-15/16, згідно умов п. 1.1 якого є виконання позивачем обов'язків в.о. декана агрономічного факультету Луганського національного аграрного університету строком дії, у відповідності п. 6.1, до 31.08.2016 року.

Також, 02.03.2015 року позивача, за його власною заявою, було прийнято на посаду доцента кафедри агрохімії, ґрунтознавства та землеробства на ? ставки за сумісництвом з 02.03.2015 року

Наказом № 06-09/48 від 02.03.2015 року позивача було прийнято на посаду доцента кафедри агрохімії, ґрунтознавства та землеробства на ? ставки за сумісництвом з 02.03.2015 року по 31.08.2015 року за контрактом із посадовим окладом згідно штатного розпису.

21.03.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив звільнити його з роботи з посади декана агрономічного факультету та доцента кафедри агрохімії, ґрунтознавства та землеробства Луганського національного аграрного університету за власним бажанням з 21.03.2016 року у зв'язку із переїздом на нове місце проживання та в іншу місцевість.

Наказом № 06-033к від 21.03.2016 року позивача було звільнено за власним бажанням з посади декана агрономічного факультету та доцента кафедри агрохімії, ґрунтознавства та землеробства Луганського національного аграрного університету.

Наказом Міністерства аграрної політики від 20.10.2014 року за № 408 Луганський національний аграрний університет для здійснення освітньої діяльності було розміщено на базі Харківського національного технічного університету сільського господарства ім. Петра Василенка у м. Харкові.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 КЗпП України, при укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Відповідно до ст. 48 КзПП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п'яти днів після прийняття на роботу. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 301 від 27.04.1993 року Міністерством праці України, Міністерством юстиції України і Міністерством соціального захисту населення України спільним Наказом № 58 від 29.07.1993 року зі змінами було затверджено «Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників».

Відповідно до п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності понад п'ять днів.

Відповідно до п. 1.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110, питання, пов'язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників», при влаштуванні на роботу працівники зобов'язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку. Без трудової книжки приймаються на роботу тільки ті особи, які працевлаштовуються вперше.

В разі відсутності трудової книжки, особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), негайно повідомляє про цей факт власника або уповноважений ним орган за місцем останньої роботи.

Дублікат трудової книжки (вкладишу до неї) видається у наступних випадках: втрати (загублення) трудової книжки; її суттєвого пошкодження, внаслідок чого унеможливлюється її використання.

Дублікат трудової книжки (вкладишу) заповнюється та видається працівнику за останнім місцем роботи протягом 15 днів (або більше, у випадку ускладнення).

Заповнення розділів трудової книжки про роботу, нагороди та заохочення, отриманні працівником не за останнім місцем роботи, заносяться до трудової книжки на підставі довідок, виданих працівнику на підприємствах, установах чи організаціях, в яких особа до цього працювала.

У тому разі, коли документи не містять частково або повністю зазначених вище даних про роботу у минулому, в дублікат трудової книжки вносяться тільки ті дані, що є у документах.

Відповідно до п. 2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов'язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до п. 2.8 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110, якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом.

Згідно пояснювальної записки начальника відділу кадрів Луганського національного аграрного університету ОСОБА_3 від 02.06.2016 року, яка міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 поставив вимогу оформити йому дублікат трудової книжки, однак підстав для оформлення дублікату у нього не було, не було документів, що підтверджують його трудову діяльність за період з 15.11.2004 по 01.09.2014 року. Вона усвідомлювала, що не має право підстав оформлювати дублікат, проте була залякана діями та поведінкою ОСОБА_1, щоденними погрозами у присутності свідків, які можуть це підтвердити. Знаходячись під постійним психологічним і моральним тиском ОСОБА_3 оформила ОСОБА_1 дублікат трудової книжки АЕ № 340299, не маючи документального підтвердження даних дій. (а.с. 95).

Таким чином, дублікат трудової книжки було видано ОСОБА_1 в порушення положень Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110, оскільки в дублікат вносяться тільки ті дані, що є у документах, у позивача не було документів на підтвердження фактів його трудової діяльності за період з 15.11.2004 по 01.09.2014 року.

Тому висновок суду про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною та самоправною відмову відповідача внести виправлення до трудової книжки позивача; зобов'язання відповідача Луганський національний аграрний університет перенести записи щодо роботи в Луганському національному аграрному університеті з дубліката трудової книжки в оригінал трудової книжки ОСОБА_1 є правильним.

Стосовно вимоги ОСОБА_1 зобов'язати Луганський національний аграрний університет внести виправлення до оригіналу трудової книжки, зазначивши в ній інформацію про звільнення з посади доцента кафедри ґрунтознавства та агрохімії у зв'язку з призначенням виконуючим обов'язки декана агрохімічного факультету слід зазначити, що ОСОБА_1 звернувся до Луганського національного аграрного університету, надавши на підтвердження трудової діяльності трудову книжку НОМЕР_1, в якій був лише єдиний запис про трудову діяльність на посаді вчителя біології Біловодської загальноосвітньої школи та про роботу за сумісництвом на посаді вихователя пришкільного інтернату, запису про його роботу на посаді доцента кафедри ґрунтознавства та агрохімії в трудовій книжці не було.

Крім того, в листі т. в. о. ректора ОСОБА_4 ОСОБА_1 було зазначено, що кафедри агрохімії та ґрунтознавства в структурі Луганського національного університету немає. (а.с. 103).

Оскільки запису про роботу ОСОБА_1 доцентом кафедри агрохімії та ґрунтознавства в трудовій книжці не було, тому і запису про його звільнення з цієї посади в трудовій книжці також не було, а тому в задоволенні вимоги ОСОБА_1 зобов'язати Луганський національний аграрний університет внести виправлення до оригіналу трудової книжки, зазначивши в ній інформацію про звільнення з посади доцента кафедри ґрунтознавства та агрохімії у зв'язку з призначенням виконуючим обов'язки декана агрохімічного факультету необхідно відмовити.

Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь заборгованості із заробітної плати за період з червня 2014 року по грудень 2014 року в розмірі 15 435,60 грн.; середньої заробітної плати за затримку проведення остаточного розрахунку у розмірі 50 235,15 грн.; майнової шкоди, нанесеної неправомірною відмовою щодо виправлення запису у трудовій книжці внаслідок недоотримання заробітної плати за новим місцем роботи у сумі 3 981,25 грн.; суми моральної шкоди в розмірі 40 000,00 грн. судова колегія вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 КЗпП України, строковий трудовий договір (пункти 2 і 3 статті 23) підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню роботи за договором, порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового договору та у випадках, передбачених частиною першою статті 38 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно акту № 5 про звільнення працівника ЛНАУ впродовж одного робочого дня від 21.03.2016 року вказано, що згідно наданої заяви про звільнення від 21.03.2016 року ОСОБА_1 звільнявся у день написання заяви за власним бажанням по причині переїзду на нове місце проживання та в іншу місцевість у зв'язку із тим, що батько знаходився у важкому стані і йому потрібно негайно, а саме 21 березня в 19 годині виїхати за місцем перебування хворого родича. При прохання працівники відділу кадрів надати для ознайомлення будь-які підтверджуючи документи про зміну місця проживання (проїзний документ, виписка з гуртожитку), ОСОБА_1 відмовився надавити вищезазначені документи. Керівництво університету, враховуючи вищезазначені обставини, дало згоду на звільнення за власним бажанням без відпрацьованих двох тижнів, як це передбачено законодавством, попередивши про неможливість виплати 21 березня 2016 року остаточного розрахунку по заробітній платі, на що ОСОБА_1 погодився, розуміючи, що це не є можливим при звільнення в один день. (а.с. 99).

Таким чином, судова колегія вважає, що вини Луганського національного аграрного університету у невиплаті належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при звільненні ОСОБА_1 немає.

Згідно частин першої, третьої та п'ятої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позовні вимоги про стягнення судових витрат, в тому числі витрат на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн. є похідними від інших позовних вимог, оскільки в задоволенні апеляційної скарги та позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, то стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати відповідно до положень ст. 88 ЦПК України не підлягають.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, рішення суду є законним і обґрунтованим, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається. Доводи апеляційної скарги є безпідставними та висновків суду не спростовують.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення в оскаржуваній частині без змін.

Виходячи з наведеного і керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2016 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді :