У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ступак О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 17 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном,

в с т а н о в и в :

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, який обґрунтував тим, що є власником гаража НОМЕР_1, що розташований в гаражному кооперативі «Хорольський» по вул. Московській, 20 у м. Кременчуці Полтавської області. У 2006 році позивач передав ключі від гаража своєму сину ОСОБА_3 на умовах розумного користуванні гаражем. В серпні 2015 року він звернувся до ОСОБА_3 з вимогою надати ключі від гаража для власного користування, однак отримав відмову. У зв'язку з тим, що ОСОБА_3 перешкоджає в користуванні гаражем, ухиляється від повернення ключів, чим обмежує його права як власника гаража, просив суд усунути перешкоди в користуванні належним йому гаражем шляхом зобов'язання відповідача надати ключі від вхідних дверей гаража та звільнити його від власних речей.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 17 січня 2017 року, відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити рішення про повне задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Статтею 335 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Згідно з ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Згідно з п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч.ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив із того, що заявником не надано доказів вчинення відповідачем дій, які порушують право власності чи законного володіння ОСОБА_2 гаражем.

Доводи позивача про те, що відповідач чинить йому перешкоди у користуванні належним йому гаражем спростовуються показаннями свідка, ОСОБА_4, яка підтвердила у судовому засіданні, що з 2011 року саме вона користується гаражем НОМЕР_1 у Гаражному кооперативі «Хорольський», крім того, позивач не звертався до неї з приводу надання доступу до гаража.

Ухвалюючи рішення у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанції не спростовують та не викликають необхідності перевіряти матеріали справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном, за касаційною скаргою на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 17 січня 2017 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В. Ступак