УхвалА

іменем україни

23 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Журавель В.І., Хопта С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Бєсєда Дмитро Степанович, про розірвання спадкового договору за касаційною скаргою ОСОБА_5, поданою її представником - ОСОБА_7, на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 22 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 9 березня 2011 року між нею та ОСОБА_5 укладено спадковий договір, за умовами якого вона передає, після своєї смерті, у власність відповідачки належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1. Відповідачка за вищевказаним договором зобов'язалась виконувати її розпорядження, а саме за проханням відвідувати її, організовувати зустрічі з онуками, забезпечувати її згідно з рецептами лікарів належними лікарськими засобами, медикаментами та виробами медичного призначення,

Позивачка вказувала про те, що відповідачка не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання за спадковим договором, а саме не відвідувала її, не приймала участі в організації зустрічей з онуками, не забезпечувала її лікарськими засобами, медикаментами, виробами медичного призначення, які призначались за рецептами лікарів. Оскільки відповідачка не виконує умови спадкового договору вона змушена була звертатись з проханнями до інших родичів, тому вона має намір скласти заповіт, яким передати у спадщину квартиру іншій особі.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просила суд розірвати спадковий договір від 9 березня 2011 року.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22 серпня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Спадковий договір від 9 березня 2011 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, розірвано у зв'язку з невиконанням ОСОБА_5 покладених на неї зобов'язань за цим договором. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суди, вірно застосувавши положення ч. 2 ст. 651, ст. 1302, ч. 1 ст. 1308 ЦК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про те, що відповідачка належним чином взяті на себе зобов'язання за спадковим договором та розпоряджень позивачки не виконувала, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, поясненнями свідків, унаслідок чого наявні підстави для розірвання спірного договору.

Суди дійшли вірного висновку про те, що згідно з довідкою загальноосвітньої школи «Искорка» онуки позивачки з 1 вересня 2014 року навчаються у цій школі, яка розташована у м. Бєлгороді Російської Федерації та позивачкою не заперечується факт її проживання з дітьми у Російській Федерації, а, отже, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню та підтверджують факт невиконання умов договору.

Колегія суддів, погоджується з висновком судів про те, що умовами спірного спадкового договору не передбачено можливість невиконання його умов набувачем за певних обставин.

У суді апеляційної інстанції брав участь представник відповідачки (а.с. 155-156), що згідно вимог ч. 5 ст. 76, ст. 305 ЦПК України спростовує доводи касаційної скарги про порушення прав відповідачки, яка була належним чином повідомлена про дату судового розгляду.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться позва межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану її представником - ОСОБА_8, відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 22 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

В.І. Журавель

С.Ф.Хопта