Справа № 343/1746/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1456/2017
Головуючий у 1 інстанції Тураш В. А.
Суддя-доповідач Пнівчук
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Томин О.О., Максюти І.О.

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на частину будинковолодіння, стягнення збитків та компенсації, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду від 04 серпня 2017 року,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_4 який зареєстровано в 1992 році ними побудовано житловий будинок та господарські будівлі, що знаходиться за адресою по вул.. Галицька, 26 в с. Княжолука, Долинського району.

Будівництво житлового будинку завершено в 2001 році, однак правовстановлюючі документи на нього не виготовлялись.

У 2010 році шлюб між ними розірвано, а в 2014 році ОСОБА_4 під час пожежі, що сталася в їхньому будинку, загинув. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на ? частини спірного будинковолодіння.

ОСОБА_4 за життя склав заповіт на користь своєї сестри - ОСОБА_2, однак їх неповнолітній син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та мама покійного ОСОБА_4 мали право на обов»язкові частки в спадщині, однак ОСОБА_6 в подальшому від обов»язкової частки в спадщині відмовилась.

При зверненні до нотаріальної контори з відповідними заявами відповідачам та їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв»язку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючих документів.

Оскільки житловий будинок побудований за час перебування в шлюбі з ОСОБА_4, однак на вказане будинковолодіння відсутні правовстановлюючі документи, позивач просила визнати за нею право власності на ? його частини як частку у спільному майні подружжя.

Крім того, позивач зазначила що на час відкриття спадщини ОСОБА_4 не сплатив на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 5024,59 грн., також за її рахунок проведено поховання ОСОБА_4 що підтверджується накладною про понесення витрат у розмірі 1832 грн.

Відповідач ОСОБА_2 прийнявши спадщину після смерті брата ОСОБА_4, а тому зобов»язана відшкодувати шкоду спричинену пожежею та виконати зобов»язання по сплаті аліментів та відшкодувати витрати на поховання з урахуванням інфляційних втрат.

Рішенням Долинського районного суду від 04 серпня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_7 про визнання права власності на частину будинковолодіння, стягнення збитків та компенсації, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1149 грн. витрат на поховання спадкодавця ОСОБА_4

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_1 на дане рішення подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказала, що зазначене рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про визнання за нею права власності на частину будинковолодіння, стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення зобов»язання по відшкодуванню витрат на поховання не відповідає вимогам закону.

В 1992 році вона одружилась з ОСОБА_4, від якого у них народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. В 1999 році ОСОБА_4 виділено земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд пл.0,20 га по вул. Галицька, 26 в с. Княжолука, Долинського району.

В 2001 році вона з сім»єю перейшли проживати в спірне будинковолодіння, де вона проживає по даний час.

Таким чином, будинковолодіння є спільною сумісною власністю подружжя, що не заперечується відповідачами по справі.

Також, ОСОБА_1 вказала, що за її рахунок проведено поховання ОСОБА_4, на що витрачено 1832 грн., що підтверджується накладною від 12.02.2014 року, з яких компенсовано державою 300 грн.

Так як відповідач ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 то до неї перейшов обов»язок відшкодувати витрати на поховання у розмірі ? частин спадкової маси в сумі 1149 грн.

Апелянт вважає, що відповідач ОСОБА_2 відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК України зобов»язана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Посилаючись на зазначені обставини апелянт просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про визнання права власності на ? частину спірного будинковолодіння та стягнення інфляційних витрат та 3% річних за прострочення зобов»язання по відшкодуванню витрат на поховання, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги з наведених в ній мотивів.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представники ОСОБА_9 та ОСОБА_10 заперечили доводи апеляційної скарги.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч. 2,3 ст.213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вищезазначеним вимогам з огляду на наступне.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на ? частини будинковолодіння яке знаходиться за адресою по вул. Галицька, 26, с. Княжолука Долинського району, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не заявляла вимог про визнання зазначеного будинковолодіння об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, а відтак не підлягає до задоволення фактично похідна вимога позивача про визнання за нею права власності на ? частини даного майна.

Однак із таким висновком суду не можна погодитись.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу І-НМ №410534 20.06.1992 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який зареєстрований виконкомом Гошівської сільської ради, Долинського району, актовий запис №17.

Даний шлюб розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів 13.09.2010 року зроблено відповідний запис за №126 (копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-НМ №045766 а.с.6).

Згідно свідоцтва про смерть серії І-НМ №183276 ОСОБА_4 помер 10.02.2014 року.

Встановлено, що ОСОБА_4 за життя склав заповіт за яким все належне йому на час смерті майно заповів у власність ОСОБА_2 (а.с. 8).

Згідно довідки Княжолуцької сільської ради від 02.06.2015 р. №1167 (а.с.119) в погосподарській книзі №5 за 2011-2015 р.р., особовий рахунок №363-1 за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 10.02.2014 р. , дійсно рахується домоволодіння, яке знаходиться в с. Княжолука, вул. Галицька, 26 , Долинського району.

Із довідки №1638 від 28.07.2014 р. вбачається, що згідно запису в погосподарській книзі №11 за 2001-2005 р.р., особовий рахунок №895, житловий будинок, в якому зареєстрована та проживає ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 дійсно був введений в експлуатацію в 2001 році.

Таким чином встановлено, що за час перебування у шлюбі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 побудували та проживали у житловому будинку по вул. вул. Галицька, 26 в с. Княжолука, зазначений будинок було введено в експлуатацію, однак правовстановлюючі документи на зазначене будинковолодіння відсутні.

У зв»язку з цим, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як спадкоємці померлого ОСОБА_4 звернулися в суд з позовами про визнання за ними права власності у відповідних частках у порядку спадкування.

Так, рішенням Долинського районного суду від 30.09.2016 року задоволено у повному обсязі позов ОСОБА_2 та частково задоволено позов ОСОБА_3

Визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом право власності на 3/8 частки, а за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом право власності на 1/8 частки домоволодіння, яке знаходиться по вул. Галицька, 26, с. Княжолука Долинського району, та складається з житлового будинку, стайні, стодоли, гаражу, вбиральні, криниці, воріт і огорожі, та належало померлому 10.02.2014 року ОСОБА_4

Із змісту рішення суду вбачається, що згідно копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05 червня 2015 року державний нотаріус відмовила ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в с. Княжолука, вул. Галицька, 26 Долинського району. У постанові також зазначено, що у спадковій справі є: заява від мами померлого ОСОБА_6 про відмови від обов'язкової частки у спадщині; заява від сина померлого ОСОБА_3 про прийняття спадщини після смерті батька та на видачу йому свідоцтва про право на спадщину на обов'язкову частку, оскільки на день смерті спадкодавця він був непрацездатним за віком (неповнолітній); заява від колишньої дружини померлого ОСОБА_1 про видачу їй свідоцтва про право власності на 1/2 частину спадкового майна, оскільки майно придбане подружжям під час шлюбу. По даній спадковій справі жодного свідоцтва не видано, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа померлого на спадкове майно та неможливістю встановити чи спадкове майно є спільною сумісною власністю подружжя.

На звернення ОСОБА_1 - завідувач Долинської державної нотаріальної контори у відповіді від 09.09.2014 року №366/02-14 (а.с.15) повідомляє, що видати їй свідоцтво про право власності на ? частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в с. Княжолука , вул. Галицька, 26, який був збудований ними під час шлюбу та належав її колишньому чоловікові, померлому 10.02.2014р. ОСОБА_4, немає можливості, оскільки нею не представлене свідоцтво про право власності померлого на цей житловий будинок. У випадку підтвердження БТІ та реєстраційної служби Долинського РУЮ відсутності реєстрації права власності на цей житловий будинок, ОСОБА_1 необхідно звернутись в суд для визнання за нею права власності на ? частку у спільній сумісній власності подружжя.

Згідно світлокопії технічного паспорта, складеного 22.06.2015 року - будинковолодіння № 26, яке знаходиться по вул. Галицька в с. Княжолука Долинського району Івано-Франківської області, складається з житлового будинку, стайні, гаражу, стодоли, вбиральні, криниці, воріт та огорожі.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, на підставі вищенаведених письмових доказів, а також пояснень сторін у судових засіданнях як у суді першої інстанції так і апеляційної інстанції встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в с. Княжолука, вул. Галицька, 26, який був збудований покійним ОСОБА_4 та ОСОБА_1 під час шлюбу та належав їм на праві спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У разі поділу майна, згідно ст. 70 СК України, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Спадкоємці померлого ОСОБА_4 ОСОБА_2 та ОСОБА_3Й визнали позовні ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на ? частини будинковолодіння як частку в спільному майні подружжя, а тому у суду не було підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у цій частині.

У зв»язку з наведеним рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вимог ОСОБА_1

Що стосується вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 про скасування рішення суду в частині відмови в стягненні витрат понесених нею на поховання ОСОБА_4 з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми боргу за період з березня 2014 року по жовтень 2016 року, то колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про те, що спірні правовідносини регулюються спеціальним законом та на них не поширюються положення ст. 625 ЦК України яка передбачає відповідальність за порушення грошового зобов»язання.

Таким чином, рішення суду підлягає до скасування в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на ? частини будинковолодіння та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позовних, в решті рішення суду слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Долинського районного суду від 04 серпня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на ? частини будинковолодіння скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частини домоволодіння, яке знаходиться за адресою по вул. Галицька, 26 в с. Княжолука Долинського району Івано-Франківської області та складається з житлового будинку, стайні стодоли, гаражу, вбиральні, криниці, воріт і огорожі.

В решті рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_11