Рішення

Іменем України

Справа № 712/3832/17 Провадження 2/712/1307/17

20 вересня 2017 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого/судді - МАРЦІШЕВСЬКОЇ О.М.

при секретарі Вдовенко О.В.

за участю адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного підприємства "Теплопостачання" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги по централізованому опаленню, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за послуги по централізованому опаленню, посилаючись на те, що позивачем до 31.12.2014 року надавалися ОСОБА_3 комунальні послуги з опалення та постачання гарячої води по належному їй нежитловому приміщенні по вул.Пушкіна,67, офіс 5 у м.Черкаси Відповідач, як власник вказаного приміщення, являється споживачем вказаних комунальних послуг. Відповідачка плату за отримані послуги здійснювала нерегулярно, чим спричинила майнову шкоду позивачу та перешкоджає належному виконанню підприємством передбачених зобов"язань. Відповідно до відомості бухгалтерії заборгованість відповідачки за період з 01.04.2014 року по 31.12.2014 року складає 5528,38 грн., за період прострочення грошового зобов'язання відповідно до ст.625 ЦК України позивачем нараховані 3% річних в сумі 403,66 грн., інфляційні збитки в сумі 3197,32 грн., всього просить стягнути з відповідача 9129,35 грн., судові витрати.

Ухвалою від від 14.02.2017р. судом за заявою відповідачки скасований судовий наказ Соснівського районного суду м.Черкаси від 16.02.2017р. про стягнення боргу, тому позивач звернувся з до суду у позовному провадженні.

Ухвалою від 05.09.2017р. за заявою відповідачки скасоване заочне рішення у справі та справу призначено до розгляду у загальному порядку.

В судовому засіданні представник позивача, адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити, вказував, що згідно договору між сторонами відповідачка зобов'язувалась здійснювати оплату вартості комунальних послуг шляхом передоплати за 5 днів до початку надання послуг і фактичне надання послуг відбулось на підставі її особистої заяви у листопаді 2014 року, однак до даного часу оплата послуг не проведена, чим завдані матеріальні збитки позивачу. Також вказував, що платежі, встановлені ст. 625 ЦК України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобовязання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер, тобто не є пенею, розмір якої може зменшуватись судом.

Представник відповідача, адвокат ОСОБА_2, позов визнав в частині стягнення плати за комунальні послуги 5528,38 грн., в частині стягнення платежів на підставі ст.625 ЦК України просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що прострочення грошового зобов'язання виникло з вини кредитора, внаслідок не отримання відповідачкою рахунків на оплату комунальних послуг, а тому за відсутністі вини відповідачка не підлягає цивільно-правовій відповідальності. Також вказував, що належне відповідачці нежитлове приміщення використовується власником для здійснення підприємницької діяльності.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та обставини справи, які регулюються нормами цивільного законодавства.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником нежитлового приміщення за адресою: вул.Пушкіна,67 у м.Черкаси на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №1051 від 09.08.2011р., що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 87248964 від 17.05.2017р., згідно з якою типом майна є салон-магазин.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживачем житлово-комунальних послуг являється фізична особа чи юридична особа, яка отримує чи має намір отримувати житлово-комунальні послуги.

Пунктом 1 ч. 1ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що послуги по централізованому опаленню та постачанню гарячої води відноситься до категорії комунальних послуг. Статтею 7 та пунктом 2 ч. 1 ст. 14 Закону встановлено, що ціна на дані послуги затверджується органами місцевого самоврядування.

01 жовтня 2011 року між ПП "Теплопостачання" та ОСОБА_3 був укладений договір про надання послуг у сфері опалення, відповідно до п.1.1 якого його предметом є забезпечення виконавцем надання послуг у сфері опалення у будинку № 67 по вул. Пушкіна в м.Черкаси, а споживачем своєчасної оплати цих послуг за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п.6.3 договору про надання послуг у сфері опалення від 01 жовтня 2011року за несвоєчасну оплату отриманих послуг споживач крім пені сплачує виконавцю інфляційні збитки та 3% річних згідно ст.625 ЦК України.

Рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради № 2005 від 23 грудня 2011 року встановлені тарифи на центральне опалення та гаряче водопостачання, що надаються ПП «Теплопостачання».

Відповідно до наказу директора ПП "Теплопостачання" № 13 від 31.12.2014р. визначено рахувати днем закінчення надання послуг по житловому будинку по вул.Пушкіна,67 м.Черкаси 31 грудня 2017 року.

Відповідно до наданоїї позивачем бухгалтерської відомості заборгованість відповідачки за період з 01.04.2014 року по 31.12.2014 року складає 5528,38 грн. Суму боргу за оплату вартості комунальних послуг відповідачка не оспорювала. Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь в справі, не підлягають доказуванню.

Ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з наданим позивачем розрахунком за період прострочення грошового зобов'язання за період з 01.04.2014 року по 31.12.2014 року відповідно до ст.625 ЦК України позивачем нараховані 3% річних в сумі 403,66 грн., інфляційні збитки в сумі 3197,32 грн.

Згідно з Правовою позицією Верховного Суду України від 20.06.2012 року, яка в силуст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для судів загальної юрисдикції, визначено, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок по оплаті отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч.2ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані на законі та підлягають до задоволення. До стягнення з відповідачки підлягає заборгованість за спожиті комунальні послуги з централізованого опалення в сумі 5528,38 грн., оскільки відповідачка на договірній основі являлась споживачем житлово-комунальних послуг, надання яких забезпечувалось за рахунок позивача, у встановленому законом порядку не відмовлялась від надання по належному їй нежитловому приміщенню послуг з централізованого опалення, протягом періоду виникнення боргу у 2014 році не зверталась з претензіями щодо неналежної якості даних послуг, однак оплату наданих їй послуг послуг не здійснила в порушення договірних зобовязань, чим порушені права та законні інтереси позивача, які підлягають до поновлення судом.

Також відповідно до ст.625 ЦК України підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача суми інфляційних збитків та 3% річних на суму 3197,32 грн. грн. за період прострочення грошового зобовязання з 01.04.2014 року по 31.12.2014 року.

Верховний Суд України при розгляді 1 жовтня 2014 року справи № 6-113 цс 14 зробив правовий висновок, відповідно до якого нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Доводи представника відповідача щодо виникнення прострочення з вини відповідача суд вважає такими, що не обґрунтовують заперечення проти позову, оскільки відповідно до п.3.1 оплата послуг проводиться 100% передоплати за 5 банківських днів до початку надання послуг. 26.11.2014р. відповідачка звернулась до відповідача із власноручно оформленою заявою, в якій просила включити опалення у приміщенні з 26.11.2014р. та на підставі даної заяви позивачем було забезпечено надання комунальних послуг, однак в порушення п.3.1 договору від 01.10.2011р. оплата їх вартості відповідачкою не проведена до даного часу. Пунктом 3.2 передбачено, що послуги сплачуються згідно рахунку, однак строк їх оплати умовами п.3.1 договору від 01.10.2011р. визначений у залежності від моменту початку надання послуг, також договір між сторонами містить банківські реквізити рахунку для оплати позивачу вказаних послуг та обов'язку позивача щодо направлення рахунків поштою договір не передбачає. Здійсненням відповідачкою у квітні 2014 року оплати за опалення підтверджена обізнаність останньої про узгоджений сторонами порядок оплати комунальних послуг та оформлення рахунків.

Що стосується посилання на те, що відповідач використовує нежитлове приміщення для здійснення підприємницької діяльності, суд виходить з того, що згідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Підвідомчість - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції.

Перелік категорій справ, які підвідомчі господарським судам, наведено у статті 12 ГПК України, першим пунктом частини першої якої визначено, що господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів.

Відповідно до статей 1, 4-1, 12 ГПК України господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

У вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України.

Разом з тим, предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, як із власника нежитлового приміщення. Право власності на приміщення згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстроване за відповідачкою як фізичною особою, а не суб'єктом господарювання. Отже, відносини, з яких виник спір, не є правовідносинами господарського характеру, а є цивільно-правовими відносинами, а спір, що виник, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх оцінка, вказують на наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать в тому числі і витрати на правову допомогу.

Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ст.88 ЦПК України суд важає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1600 грн. Вимоги про стягнення компенсації витрат на правову допомогу підлягають до задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 № 4191-VI розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно з положеннями пунктів 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8,59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті12,42,56 Цивільного процесуального кодексу України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов"язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та адвокатом ОСОБА_1 25.09.2016 року укладений договір про надання правової допомоги адвокатом, предметом якого є представництво інтересів позивача в суді, зокрема і за позовом до ОСОБА_3

Позивачем до матеріалів позову додано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 264, видане ОСОБА_1 на підставі рішення Черкаської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 02.07.2007р. №13. Сплата судових витрат за надання правової допомоги підтверджується платіжним дорученням № 313 від 30.09.201р. Розрахунок судових витрат на правову допомогу на суму 1500 грн. узгоджується з приписами «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 625 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Приватного підприємства "Теплопостачання" заборгованість за послуги по централізованому опаленню у розмірі 5528,38 грн., 3 % річних 403,66 грн., інфляційні 3197,32 грн., а всього 9129,35 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Приватного підприємства "Теплопостачання" судовий збір в сумі 1600,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн., всього 3100 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції в 10-ти денний строк з моменту проголошення, особами, які брали участь в розгляді спраив та не були присутні під час проголошення рішення - з моменту отримання його копії.

ГОЛОВУЮЧИЙ: