Справа № 366/2579/17
Провадження № 2/366/502/17
РІШЕННЯ

іменем України

19 вересня 2017 року Іванківський районний суд Київської області в складі: головуючої судді Тетервак Н.А.,

при секретарі Німченко Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Іванків Київської області, в порядку ст.197 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітню дитину,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 11 грудня 2009 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб в Відділі реєстрації актів цивільного стану Іванківського районного управління юстиції Київської області. Від спільного шлюбу вони мають одну неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає та перебуває на повному утриманні позивача.

Сімейні відносини між сторонами припинені на протязі останніх років. Протягом спільного життя між позивачем та відповідачем склались неприязні взаємовідносини, не сумісність характерів та різні погляди на життя. Позивач прийшов до висновку, що сім'я розпалася і її неможливо зберегти. Позивач просить шлюб розірвати, дитину залишити на її вихованні та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 2000 грн. (дві тисячі гривень) щомісячно з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

В судове засідання сторони не зявились.

Позивач звернулася до суду із заявою в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні та просить суд розгляд справи провести у її відсутність.

Відповідач звернувся до суду із заявою в якій зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 визнає, не заперечує проти їх задоволення та просить розгляд справи провести в його відсутність.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, якщо відповідач визнає позов і маються підстави для його задоволення, суд задовольняє позов.

Відповідач позов визнав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 11 грудня 2009 року в Відділі реєстрації актів цивільного стану Іванківського районного управління юстиції Київської області, за актовим записом №106 (а.с.5).

З свідоцтва про народження дитини вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 являються батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Відповідно до довідки Іванківської селищної ради № 2405 від 08.08.2017 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуває на утриманні матері ОСОБА_1.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

При цьому, відповідно до ч. ч. 3 та 4ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість.

Згідно до вимог ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

За ствердженням позивача, яке відповідачем не спростовано, шлюбні відносини між сторонами припинені, проживають разом, але спільного господарства не ведуть. Спору про поділ майна, набутого у шлюбі, між сторонами немає. Неповнолітня дитина проживає з позивачем. Вимог про зміну прізвища після розірвання шлюбу позивач не заявляла.

Відповідно до ч.1ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Згідно з ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Частиною 3 ст.115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем.

Беручи до уваги те, що відповідач заперечень проти позову не подав, однак подав заяву в якій наполягає на розірванні шлюбу, суд вважає, що причини, які спонукають позивача звернутися з позовом на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення аліментів, суд виходить з наступного.

Відповідач визнає дитину своєю, батьківство не оспорює.

Відповідно до положень ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України.

Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 являються батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Відповідно до довідки Іванківської селищної ради № 2405 від 08.08.2017 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуває на утриманні матері ОСОБА_1.

Згідно статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, доньки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, які мають суттєве значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідач довідки про свої доходи суду не надав.

Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

З матеріалів справи слідує, що позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом 16 серпня 2017 року, тому суд вважає за можливе присудити аліменти на утримання дитини з 16 серпня 2017 року.

Отже, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів є обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Згідно ст.367 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в межах стягнення аліментів за один місяць.

Судові витрати залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.110, 112, 180, 181, 183-184 Сімейного Кодексу України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 197, 212, 215, 223, 367 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітню дитину, - задовольнити повністю.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 11 грудня 2009 року в Відділі реєстрації актів цивільного стану Іванківського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 106 - розірвати.

Дитину: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до її повноліття, залишити на вихованні матері ОСОБА_1.

Прізвище позивача ОСОБА_1 після реєстрації розірвання шлюбу залишити без змін ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, громадянина України, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, громадянки України, проживаючої в ІНФОРМАЦІЯ_7, аліменти на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. (дві тисячі гривень) щомісяця, починаючи з 16 серпня 2017 року, до досягнення дитиною повноліття.

На підставі п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.

Судові витрати залишити за позивачем. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя : Н.А. Тетервак