06 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
ЄвтушенкоО.І., Євграфової Є.П., Мостової Г.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Служба у справах дітей Берегівської міської ради Закарпатської області, про позбавлення батьківських прав,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 26 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 21 березня 2017 року,
в с т а н о в и л а:
У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5, третя особа - Служба у справах дітей Берегівської міської ради Закарпатської області, про позбавлення батьківських прав.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 01 травня 1999 року між сторонами було укладено шлюб, який розірвано рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 12 листопада 2010 року.
За час перебування у шлюбі у сторін народилася донька - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 10 січня 2011 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на неповнолітню доньку - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 500 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Посилаючись на те, що ОСОБА_5 тривалий час не бере участі у вихованні та утриманні своєї доньки, не цікавиться про неї, має значну заборгованість по сплаті аліментів, ОСОБА_4 просила позбавити

ОСОБА_5 батьківських прав.

Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від

26 січня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 21 березня

2017 року рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від

26 січня 2017 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 26 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 21 березня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із відсутності обставин, які є беззаперечними підставами позбавлення батьківських прав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 01 травня 1999 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 12 листопада

2010 року.

За час перебування у шлюбі у сторін народилася донька - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 зазначала, що ОСОБА_5 має значну заборгованість по сплаті аліментів, тривалий час не бере участі в утриманні та вихованні дитини, її долею не цікавиться.

Органом опіки та піклування Берегівської міської ради складено висновок за № 2496/03-17 від 19 січня 2017 року про недоцільність позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Службою у справах дітей було встановлено, що батько заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Дитину він любить та бажає з нею спілкуватися, приймати участь у її вихованні. 22 вересня 2016 року батько звернувся до органу опіки та піклування Берегівської міської ради про визначення часу та місця зустрічей з донькою, оскільки колишня дружина перешкоджає у спілкуванні та вихованні доньки. Рішенням виконкому Берегівської міської ради від 25 жовтня 2016 року № 254 батькові надано дозвіл приймати участь у вихованні доньки, встановивши час спілкування щотижня в суботу або неділю, попередньо узгодивши з матір'ю час зустрічі з дитиною. Батьком також надано документи, які підтверджують погашення більшої частини заборгованості по аліментах.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно розʼяснень викладених в п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», із змінами та доповненнями, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, разом з тим, судами попередніх інстанцій не встановлено обставини, які є беззаперечними підставами для позбавлення батьківських прав.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 26 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 21 березня 2017 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від

26 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від

21 березня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Служба у справах дітей Берегівської міської ради Закарпатської області, про позбавлення батьківських прав залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова Г.І. Мостова