АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа № 752/7401/16-ц Головуючий в 1 інстанції - Шкірай М.І.
апеляційне провадження № 22-ц/796/423/2017 Доповідач - Заришняк Г.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів

В обґрунтування позову вказувала, що відповідач по справі є її дядьком. Під час зустрічі він запропонував їй віддати йому грошові кошти під 240% річних з виплатою винагороди. ОСОБА_1 запевнив її, що він є хранителем взаємного фонду «Меркурій», та зловживаючи довірою спокушав стати членом вказаного фонду і робити грошові внески.

Так, нею було перераховано на картку відповідача в ПАТ КБ «Приват банк», 05.04.2015 р. - 49 998 грн., 05.04.2015 р. - 50 002 грн., 08.04.2015 р. - 10 000 грн., 17.04.2015 р. - 19 998 грн., 26.05.2015 р. - 20 004 грн., 26.05.2015 р. - 25 000 грн., 26.05.2015 р. - 25 000 грн., 26.05.2015 р. - 21 000 грн. - а всього: 221 002 грн. 00 коп.

В подальшому їй стало відомо, що 9 червня 2015 р. о 09:06 год. на сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг було опубліковано інформаційне повідомлення про сумнівну діяльність групи осіб з брендом «Меркурій - Взаємний Фонд». У листі зазначено, що діяльність Фонду свідчить про противоправні дії з метою заволодіння коштами громадян України шляхом введення їх в оману, яка здійснюється групою осіб з брендом «Меркурій - Взаємний фонд». Фонд не має реєстрації як фінансової установи. Інформація про «Меркурій - Взаємний фонд» не внесена до Державного реєстру фінансових установ та до Реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, які веде Нацкомфінпослуг.

Також відповідно до листа від 03 липня 2015 р., розміщеному на офіційному сайті Приватбанка, з»явилася інформація про те, що Приватбанк заблокував фінансову піраміду «Меркурій». Зокрема, ПриватБанк заблокував можливість використання своїх фінансових інструментів для фонду «Меркурій», діяльність якого має всі ознаки фінансової піраміди та підпадає під норми закону про протидію шахрайству, що блокування операцій функціонерів фінансової піраміди здійснюється згідно з вимогами законодавства про запобігання відмиванню коштів, отриманих незаконним шляхом, а також вимогами щодо обов'язкового фінансового моніторингу операцій приватних осіб у великих розмірах. Приміром, щоденний обіг за картками й рахунками функціонерів «Меркурія» перевищує 1 млн грн. Окрім того, діяльність «Меркурія» порушує норми закону про роботу фінансових установ.

У подальшому, банківська картка відповідача була заблокована банком як «хранителя» офіційно визнаної державою у особі Нацкомфінпослуг фінансової піраміди Взаємний Фонд «Меркурій». Після чого вона звернулася до відповідача з вимогою про повернення безпідставно набутих грошових коштів, однак останній відмовив їй у поверненні вказаних коштів.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 221 002 грн. та судовий збір у розмірі 2210 грн. 02 коп., а всього 223 212 грн. 03 коп.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01 грудня 2016 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення ,яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній,

Позивача та її представник заперечували проти апеляційної скарги відповідача, вважаючи рішення суду законним.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та стягуючи з ОСОБА_1 на користь позивачки кошти в сумі 221 002 грн., суд першої інстанції виходив з того, що вказані кошти набуті відповідачем та зберігаються у нього за рахунок позивачки без достатньої правової підстави.

Проте колегія суддів не може погодитися з вказаним висновком суду з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що позивачка ОСОБА_2 через термінал самообслуговування Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват банк» TS200385, що знаходиться по вул. Миру в м. Комсомольськ, Полтавської області, оплатила на банківський рахунок НОМЕР_1, що належить відповідачу ОСОБА_1, грошові кошти на загальну суму 221 002 грн.:

-05 квітня 2015 року в розмірі 49 998 грн. (код авторизації платежу НОМЕР_2);

-08 квітня 2015 року в розмірі 10 000 грн.(код авторизації платежу НОМЕР_3);

-17 квітня 2015 року в розмірі 19 998 грн. (код авторизації платежу НОМЕР_4);

- 26 травня 2015 року в розмірі 21 000 грн. (код авторизації платежу НОМЕР_5) та в розмірі 25 000 грн.( код авторизації платежу НОМЕР_6) та в розмірі 20 004 грн.

Здійснення позивачкою вказаних платежів підтверджується належним чином завіреними копіями квитанцій (а.с.21-28), й відповідачем не оспорюється.

Відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

У відповідності зі ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Згідно з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України, розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачкою не надано суду будь-яких переконливих доказів, які б свідчили про те, що вона та відповідач приймали участь у «фінансовій піраміді» взаємний фонд «Меркурій», що відповідач якимось чином пропонував вкладати гроші позивачки у вказаний фонд.

Між тим, як видно з доводів відповідача, перерахування коштів позивачкою відбувалося у зв'язку з погашенням нею заборгованості перед відповідачем. Так, за домовленістю між ОСОБА_2 та відповідачем останнім протягом листопада 2014 року - лютого 2015 року надавалася позивачці фінансова допомога на загальну суму 202 784,00 грн. шляхом перерахування коштів на картковий рахунок позивачки. Сума заборгованості ОСОБА_2 була повністю повернута ОСОБА_1 в період з квітня по травень 2015 року в загальній сумі 221 002,00 грн. шляхом здійснення перерахування коштів на картковий рахунок відповідача в розмірі, вказаному позивачкою в своїй позовній заяві. Окрім того, додатково протягом вересня -листопада 2015 р. відповідачем перераховано на користь позивачки в якості фінансової допомоги 21 040 грн. Отже, на момент звернення з позовом у даній справі сума наданих позивачці в борг коштів становить 223 824,00 грн., що на 2 822,00 грн. більше, ніж сума позовних вимог.

Дані твердження відповідача підтверджується копіями платіжних доручень про здійснення банківських операцій з відмітками банківських установ, які надані ОСОБА_1 і приєднані до матеріалів справи, йпозивачкою не спростовані (а.с. 64-77, 97-108 ).

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 на правову підставу заявлених вимог, посилалася на ст.1212 ЦК України, яка регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 та 2 ст. 509 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою ст. 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою та другою ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою ст. 11 Цивільного кодексу України.

Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, в тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року №6-88цс13, від 03 червня 2015 року №6-100цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦП України є обов'язковою для судів.

Оцінюючи повно та всебічно з'ясовані фактичні обставини справи, зібрані по справі докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що між сторонами існують правовідносини, що ґрунтуються на домовленості, яка реалізовується сторонами в не заборонений законом спосіб, та врегульовані спеціальними інститутами цивільного права, а тому отримання відповідачем грошових коштів від позивачки не можна вважати безпідставно набутим майном із застосуванням правового механізму повернення такого майна, передбаченого ст.ст. 1212-1214 ЦК України.

Крім того, ОСОБА_1 була перерахована на користь позивачки сума коштів, яка перевищує суму боргу, про стягнення якої просить суд ОСОБА_2, що свідчить про відсутність заборгованості відповідача перед позивачкою за вказаних обставин та про відсутність порушення права позивачки.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову ОСОБА_2, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Посилання позивачки в суді апеляційної інстанції на те, що нею було перераховано відповідачеві кошти приблизно в сумі 500 000 грн., які повернуті ним лише частково в сумі 223 824,00 грн., не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 2 даної норми закону передбачено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Разом з тим, позовна заява позивачки не містить посилання на те, що нею були перераховані відповідачу кошти в сумі 500 000 грн., які повернуті ним лише частково в сумі 223 824,00 грн., дані обставини нею не приводились в суді першої інстанції і в силу ч.1 ст. 11 ЦПК України не були предметом розгляду судом першої інстанції, доказів на їх підтвердження суду надано не було, що виходить за межі позовних вимог і свідчить про зміну позивачкою підстави позову, яке на стадії апеляційного розгляду цивільними процесуальним законодавством не передбачено.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили, шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: