Справа № 439/1268/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 березня 2017 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області у складі головуючої судді Бородійчук О.І., з участю секретаря судового засідання Скорик І.Б., стягувача ОСОБА_1, скаржника ОСОБА_2, представника скаржника ОСОБА_3, представника Бродівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_4, розглянувши скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся в суд із скаргою, в якій просить визнати постанову державного виконавця Дитюк О.Р. від 17.02.2017 року у виконавчому провадженні ВП 52169230 незаконною, безпідставною, винесеною під тиском стягувача та скасувати; недопустити здійснення тиску стягувача на проведення виконавчих дій шляхом заборони повторно описувати та арештовувати майно, яке вже описане в акті опису від 11.10.2016 року та в акті опису від 13.02.2017 року, а також щодо якого підтверджено право власності орендаря - ОСОБА_2 у попередніх виконавчих діях; здійснити заборону стягувачу здійснювати входження в майно, що знаходиться в оренді ОСОБА_2 та на яке поширюється гарантоване Конституцією України право на недоторканість житла/майна; з метою недопущення порушення прав ОСОБА_2 та незаконного обмеження права користуватись своїм майном здійснити превентивний висновок щодо виключення зазначеного в описовій частині скарги майна ОСОБА_2 з можливих актів опису, що можуть бути складеними у майбутньому; на час розгляду даної скарги зупинити виконання оскаржуваної постанови та заборонити державному виконавцю вчиняти будь-які дії на її виконання.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 скаргу підтримали, просять суд її задовольнити.

Стягувач ОСОБА_1 просить відмовити в задоволенні скарги.

Головний державний виконавець Дитюк О.Р. просить відмовити в задоволенні скарги. Окрім того, суду представлено письмове заперечення начальника ВДВС ОСОБА_5 про відмову в задоволенні вимог скаржника.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, перевіривши представлені суду докази, з»ясувавши обставини справи, суд вважає, що в задоволенні скарги слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_6 України, - і за її межами.

Встановлено, що 28.01.2016 року Бродівський районний суд Львівської області вирішив стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 223834, 26 грн. Рішення вступило в законну силу. Судом видано виконавчий лист, який скеровано до примусового виконання в орган виконавчої служби для примусового виконання.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є :

звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

У відповідності до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії з метою виконання виконавчого документу.

Бродівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області відкрито виконавче провадження В5-ЗВП № 52169230 та проведено ряд виконавчих дій і встановлено, що у власності боржника є нерухоме майно, а саме виробничі приміщення за адресою м. Броди вул. Шевченка 24а та Шевченка 24б та земельна ділянка за цією ж адресою площею 0.0324 га, кадастровий номер :14:001:0002, цільове призначення якої - обслуговування виробничих приміщень. Зберігачем майна є ОСОБА_2 (скаржник).

З пояснень скаржника та його представника, наданих в судовому засіданні, вбачається, що виробничі приміщення за адресою м. Броди вул. Шевченка 24а та Шевченка 24б належать боржнику ОСОБА_6 Проте, боржник передав ці приміщення в оренду ОСОБА_2, який використовує їх для здійснення господарської діяльності. Відповідно, в приміщеннях знаходиться обладнання, яке належить ОСОБА_2 Скаржник та його представник вважають, що при проведенні виконавчих дій державний виконавець опише майно, що знаходиться в середині приміщень і належить скаржнику, тим самим створить перешкоди для ведення ним підприємницької (господарської) діяльності. За таких обставин, на думку скаржника та його представника, оскаржувана постанова є незаконною та безпідставною.

Проте, з такими твердженнями скаржника та його представника суд не погоджується, оскільки ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

На думку суду, під час винесення оскаржуваної постанови державний виконавець діяв у межах та у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження».

Окрім того, судом враховано, що такі дії державного виконавця ще не відбулись (майно не описано та не арештовано), а скаржник намагається їх оскаржити та не допустити.

Твердження скаржника про винесення оскаржуваної постанови державним виконавцем під тиском стягувача є надуманим та голослівним. Також не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні твердження скаржника про те, що його майно вже описане в ОСОБА_3 опису від 11.10.2016 року та ОСОБА_3 опису від 13.02.2017 року, оскільки суду такі акти (чи їх копії) не надані.

Вимога скаржника про заборону стягувачу здійснювати входження в майно, тобто у виробничі приміщення, є безпідставною, так як не мотивна жодною нормою права, а норма Конституції України про недоторканість житла, на яку покликається скаржник, не містить заборони щодо входження у виробниче приміщення.

Також не заслуговує уваги вимога скаржника про висновок щодо «виключення зазначеного майна з можливих актів опису, що можуть бути складені у майбутньому», оскільки не ґрунтується на вимогах закону чи нормативного документа.

Наведені вище обставини справи дають право суду дійти висновку про те, що права скаржника ОСОБА_2 діями державного виконавця не порушено.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 210, 385-388 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Бродівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_8