У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гримич М.К., Ткачука О.С., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Державної наукової установи «Енциклопедичне видавництво», треті особи: ОСОБА_5, Державне підприємство «Всеукраїнське державне спеціалізоване видавництво «Українська енциклопедія» імені М.П. Бажана, про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, захист честі та гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та витребування майна, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Державної наукової установи «Енциклопедичне видавництво» (далі - ДНУ «Енциклопедичне видавництво»), у якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив визнати його звільнення з роботи таким, що здійснене без законних підстав, поновити його на посадах провідного юрисконсульта та завідувача архівом (за суміщенням) ДНУ «Енциклопедичне видавництво»; стягнути з ДНУ «Енциклопедичне видавництво» середній заробіток за час вимушеного прогулу по дату поновлення на роботі на посаді провідного юрисконсульта у розмірі 7 755 грн 05 коп., завідувача архівом - 2 667 грн; стягнути з Державної наукової установи «Енциклопедичне видавництво» компенсацію за заподіяну діями адміністрації установи немайнову шкоду здоров'ю у розмірі 30 000 грн; стягнути з відповідача на його користь шкоду у розмірі 20 000 грн, заподіяну адміністрацією установи незаконним звільненням з роботи, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від нього з дня звільненні до теперішнього часу додаткових зусиль для організації життя; зобов'язати першого заступника директора ДНУ «Енциклопедичне видавництво» ОСОБА_7 спростувати недостовірну інформацію, яка полягала у приниженні честі, гідності та ділової репутації позивача, як працівника установи та фахівця в галузі права; зобов'язати виконуючого обов'язки директора ДНУ «Енциклопедичне видавництво» ОСОБА_7 повернути позивачу належне йому на праві особистої приватної власності майно, яке знаходиться в приміщенні ДНУ «Енциклопедичне видавництво», а саме: персональний комп'ютер, згідно конфігурації, зазначеної у договорі № 003 від 01 квітня 2013 року, мікрохвильову піч «LG», одяг (куртку, джинсові брюки, сорочку), записну книжку, інші особисті речі та документи, які знаходяться у робочому кабінеті.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з січня 2013 року працював у ДНУ «Енциклопедичне видавництво»на посаді провідного юрисконсульта, а з жовтня 2013 року на посаді завідуючого архівом за суміщенням, проте наказом від 30 грудня 2014 року № 86-к його незаконно було звільнено з займаних посад на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України через виявлену невідповідність займаним посадам.

Позивач вказував, що пізніше йому було видано трудову книжку з неправильно внесеним записом про звільнення. Копії наказів про звільнення видані не були, розрахунок з позивачем не проведено, вихідну допомогу не виплачено. Крім того, відповідач користується комп'ютером, який належить позивачу і який був переданий безоплатно ДП «Всеукраїнське державне спеціалізоване видавництво «Українська енциклопедія» ім. М.П. Бажана на підставі договору позички від 01 квітня 2013 року.

Зазначав, що у день звільнення він звернувся до адміністрації відповідача про розірвання договору позички, а 31 грудня 2014 року дізнався, що з його робочого кабінету винесено речі, в тому числі і належний йому на праві власності комп'ютер. Про крадіжку було повідомлено міліцію. Також, зазначав, що в сейфі залишились гроші, повний набір установчих документів ДНУ «Енциклопедичне видавництво», його особисті речі, які він так і не зміг забрати. Наказом 06 січня 2015 року № 3 від йому було заборонено доступ в приміщення Установи у зв'язку із систематичним перешкоджанням її роботі.

Вважає своє звільнення незаконним, у зв'язку із чим просив позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, правильно визначивши норми матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та надавши належну оцінку доказам в їх сукупності, врахувавши висновки і мотиви, з яких скасовано рішення апеляційного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року, обґрунтовано виходив із того, що звільнення ОСОБА_4 з роботи відбулося з дотриманням трудового законодавства, тому відсутні підстави для його поновлення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці.

Як роз'яснено у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. З цих підстав, зокрема, може бути розірваний трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації або підрозділу в зв'язку з нездатністю забезпечити належну дисципліну праці у відповідній структурі.

Судом встановлено, що провідним юрисконсультом ОСОБА_4 не було вжито необхідних заходів до укладання з комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» договору оренди нежитлового приміщення в будинку №51-а, по вул. Б. Хмельницького у м. Києві, внаслідок бездіяльності юридичної служби накопичилася заборгованість за Всеукраїнським державним спеціалізованим видавництвом «Українська енциклопедія» ім. М.П.Бажана, яка станом на 01 січня 2015 року складала 417 395 грн 36 коп.

Крім того, з вини позивача не було укладено договори з ПАТ «Київенерго» та з ПАТ «АК «Київводоканал», що потягло за собою утворення заборгованості ДНУ «Енциклопедичне видавництво» за спожиті послуги перед вказаними підприємствами та відключення від постачання електроенергії. Також протягом двох місяців ОСОБА_4 не затверджувались передані йому посадові інструкції працівників ДНУ «Енциклопедичне видавництво», а колективний договір, підготовку якого було доручено ОСОБА_4, розроблявся майже рік.

Також, як завідувач архіву ДНУ «Енциклопедичне видавництво» за сумісництвом, ОСОБА_4 відмовлявся виконувати вказівки свого безпосереднього керівника - завідувача адміністративно-господарського відділу ОСОБА_8, не проводив роботи по систематизації архіву, на нараду по підведенню підсумків роботи з архівом у грудні 2014 року з'явитися відмовився. В результаті його роботи як завідувача архівом архівний фонд не описаний і не підготовлений до здачі до Архівного фонду України.

Наведені факти підтверджуються відповідними доповідними та службовими записками працівників ДНУ «Енциклопедичне видавництво», що приєднані до матеріалів справи (т.1, а. с. 46-65).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, та фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.К. Гримич

О.С.Ткачук

І.М.Фаловська