Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1296/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Карпенко О. Л.
РІШЕННЯ

Іменем України

20.09.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого Карпенка О.Л.,

суддів : Голованя А.М., Мурашка С.І.

за участю секретаря Діманової Н.І,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Кіровоградське регіональне управління Державне спеціалізована фінансова установа «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про поділ спільного майна за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 серпня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 2 березня 2002 року перебувала у шлюбі ОСОБА_3, який було розірвано рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області 20 грудня 2012 року. Відповідно до кредитного договору від 17 листопада 2005 року Кіровоградським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» було надано відповідачу кредит у сумі 59095 грн. на будівництво реконструкцію житла, загальною площею 51,32 кв. м, а саме: квартири АДРЕСА_1. 19 лютого 2007 року на імя відповідача було видано свідоцтво про право власності на спірну квартиру. Позивачка зазначала, що вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя, тому вона має право на частку в цій квартирі, однак після розірвання шлюбу відповідач не погодився сплатити їй грошові кошти за частину квартири в порядку поділу майна подружжя. З урахуванням зазначеного, позивачка просила поділити спільне майно подружжя, визнавши за нею право власності на 3/4 частку спірної квартири, відступивши від засад рівності часток подружжя при поділі спільного сумісного майна подружжя, з урахуванням того, що з нею проживають двоє дітей.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 серпня позов ОСОБА_2 задоволено частково. У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частку квартири АДРЕСА_1. У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частку квартири № 73 по вул. Повітрофлотській1, 57 у м. Кіровограді. У решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відповідачем подано апеляційну скаргу, якою він просить рішення суду першої інстанції скасувати і відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 В скарзі відповідач зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що спірна квартира була придбана лише за кредитні кошти, тому вона не може бути предметом поділу, а може бути лише визнана спільною сумісною власністю подружжя без визнання права власності на неї. Також зазначив, що суд без згоди іпотеко держателя неправомірно допустив поділ квартири, яка перебуває в іпотечній заставі, чим порушив Закон України «Про іпотеку»

Справа розглядалася судами неодноразово.

Ухвалою ВССУ від 5 квітня 2017 року ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 24 листопада 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції відповідач підтримав апеляційну скаргу.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача визнала обґрунтованість і правильність доводів апеляційної скарги відповідача.

Позивач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився. Проте, згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Проте оскаржуване рішення не повною мірою відповідає цим вимогам закону.

У справі, законність і обґрунтованість судового рішення у якій перевіряється, суд першої інстанції встановив такі факти й обставини.

З 2 березня 2002 року по 20 грудня 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 10, 17).

17 листопада 2005 р. між Кіровоградським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 255 за яким останньому було надання кредит в сумі 59095 грн., строком повернення 120 кварталів з дати укладення кредитного договору (а.с.11).

Згідно п.1.2. договору кредит надається на будівництво (реконструкцію) житла загальною площею 51,32 квадратних метрів, згідно з проектом за адресою: АДРЕСА_2.

12 лютого 2007 р. право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_3 (а.с. 52,53).

В забезпечення виконання ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором між позичальником та Кіровоградським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» 28 березня 2008 року було укладено іпотечний договір зареєстрований в реєстрі за № 12/1001, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_4 (а.с.41-44)

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що нерухоме майно придбано відповідачем за кошти отримані ним за кредитним договором, укладеним з Кіровоградським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», в інтересах сім'ї з метою придбання нерухомого майна, тому суд дійшов висновку про те, що спірне нерухоме майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу за правилами, встановленими ст. ст. 6972 СК України та ст. 372 ЦК України.

За загальним правилом ч. 3 ст. 368 ЦК України, ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Майном як особливим обєктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки (ч. 1 ст. 190 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то цивільні права та обовязки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо наявність боргових зобовязань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобовязання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Зокрема такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-539цс16.

Всупереч приписам ст. 214 ЦПК України, суд першої інстанції неправильно зясував за які кошти було придбано майно подружжя та не врахував їх спільні борги а також кошти, які вносилися на погашення спільних боргів після припинення розірвання шлюбу.

Апеляційний суд встановив, що 4 листопада 2005 року ОСОБА_3 уклав з ЗАТ БУ № 4 «Кіровоградоблагробуд» договір на інвестування будівництва (реконструкцію) спірної квартири.

Згідно п. 4.1. вартість квартири становить 96840 грн.

За рахунок отриманих відповідачем кредитних коштів сплачено лише 59095 грн. на інвестування будівництва.

Решта коштів власність сторін по справі, як подружжя.

Факт сплати частини квартири за рахунок спільних з позивачем коштів визнав відповідач в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції та надав частково квитанції про сплату вказаних коштів у 2007 році (т. 2 142 - 152).

Суд першої інстанції, з урахуванням обставин справи, дійшов правильного висновку, що кредитний договір укладений відповідачем зі згоди і в інтересах сім`ї і отримані за цим договором кошти витрачені також в інтересах сім`ї для інвестування і придбання житла для сім`ї.

У звязку з цим суд дійшов правильного висновку, що спірна квартира являється обєктом спільної сумісної власності сторін по справі.

Проте суд не врахував, що в період шлюбу кредитний борг був сплачений лише частково в сумі 11419 грн. 63 коп. (а.с. 88).

Крім того, у звязку з народженням у сторін дитини була списана заборгованість у сумі 5788 грн. 67 коп.

Таким чином, крім спірної квартири, сторонам належить борг 41886 грн. 70 коп., який вони після розірвання шлюбу зобовязані сплачувати солідарно.

У період з 1 січня 2013 року по 14 червня 2017 року відповідач особисто за власні кошти сплатив 8308 грн. 76 коп.

Решта боргу становить 33828 грн. 98 коп.

Відомості про ці розрахунки підтверджується листом Іпотечного центру в м. Києві та Київській області ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (т. 2 а.с. 88).

З часу розірвання шлюбу позивач у витратах на погашення спільного бору участі не приймала.

За таких обставин частка, яка відповідає відповідача має бути збільшена на суму сплаченого ним боргу за рахунок особистих коштів після розірвання шлюбу.

Враховуючи вартість квартири на час її придбання (96840 грн.) та розмір кредитної заборгованості та розмір боргу сплаченого особисто відповідачем, яка становить 2/24 від вартості спільного майна.

За таких умов частка позивача у спільному майні сторін (спірній квартирі) буде становити 11/24, а частка відповідача 13/24 відповідно.

Правильність висновків суду щодо відсутності підстав для збільшення частки позивача в апеляційному порядку не перевіряється так. як позивач рішення суду не оскаржував, а апеляційна скарга відповідача таких доводів не містить.

Визначення часток у спільному мані подружжя, на яке накладено обтяження за договором іпотеки, не припиняє прав іпотекодавця, не звільняє сторони від зобовязань, а отже не порушує права третьої особи, яка бере участь у справі.

Суд не перевірив доводів сторін належним чином, у звязку з чим був позбавлений можливості правильно застосувати до спірних правовідносин у вказаній частині СК України.

Це, в свою чергу, являється підставою для зміни або скасування рішення суду з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 серпня 2015 року змінити.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 11/24 частку квартири № 73, що знаходиться в м. Кіровограді по вул. Повітрянофлотська, буд. 57.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на 13/24 частку квартири № 73, що знаходиться в м. Кіровограді по вул. Повітрянофлотська буд. 57.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: