У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів:Євграфової Є.П., Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи Полтавська міська рада, інтернет-видання газети «Коло усі новини Полтавщини», інтернет-видання «Полтавщина», про захист честі, гідності та ділової репутації, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 22 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 23 квітня 2015 року на 49 сесії Полтавської міської ради шостого скликання, відповідач поширив відносно нього інформацію, а саме: «…. пан ОСОБА_5 шахрайськими діями вкрав у людей 1000 павільйонів та зареєстрував за собою їх, тим самим вкравши у людей все майно….».

Позивач вважає, що вказана інформація не відповідає дійсності та принижує його честь, гідність і ділову репутацію.

Враховуючи викладене просив: визнати недостовірною інформацію, поширену відповідачем 23 квітня 2015 року на 49 сесії шостого скликання Полтавської міської ради, а саме: «…. пан ОСОБА_5 шахрайськими діями вкрав у людей 1000 павільйонів та зареєстрував за собою їх, тим самим вкравши у людей все майно….»; зобов'язати ОСОБА_6 спростувати вищевказану інформацію шляхом письмового звернення до інтернет-видання газети «Коло усі новини Полтави», інтернет-видання «Полтавщина» та в інші видання м. Полтави з подальшим опублікуванням такого тексту: «Я ОСОБА_6 офіційно спростовую заявлену мною інформацію 23 квітня 2015 року на 49 сесії шостого скликання Полтавської міської ради та заявляю, що пан ОСОБА_5 не вчиняв кримінального правопорушення щодо крадіжки майна у підприємців на ринку «Речовий»», а також просив стягнути з ОСОБА_6 на його користь майнову шкоду в розмірі 50 000,00 грн та моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 24 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 22 лютого 2016 року рішення Київського районного суду м. Полтави від 24 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги задоволено частково.

Визнано недостовірною інформацію відносно ОСОБА_5, поширену ОСОБА_6 23 квітня 2015 року на 49 сесії шостого скликання Полтавської міської ради, а саме те, що «пан ОСОБА_5 шахрайським способом зареєстрував 1000 павільйонів, які належать людям… Вкрав у людей все майно».

Зобов'язано ОСОБА_6 не пізніше наступного дня від набрання рішення по даній справі законної сили спростувати зазначену інформацію шляхом письмового звернення до інтернет-видання газети «Коло усі новини Полтави», інтернет-видання «Полтавщина», з подальшим опублікуванням в них наступного змісту «Я, ОСОБА_6 офіційно спростовую заявлену мною 23 квітня 2015 року на 49 сесії шостого скликання Полтавської міської ради інформацію про те, що пан ОСОБА_5 шахрайським способом зареєстрував 1000 павільйонів, які належать людям… Вкрав у людей все майно».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що доведена відповідачем на 49 сесії Полтавської міської ради шостого скликання інформація є вираженням суб'єктивної думки відповідача, не містить фактичних даних, тобто є оціночним судженням, яке не може бути предметом судового захисту і не підлягає спростуванню та доведенню їх правдивості.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що поширена відповідачем інформація щодо дій позивача є фактичним твердженням, а не оціночним судженням, оскільки вказану інформацію можна перевірити на відповідність. Крім того, вказана інформація не відповідає дійсності та не підтверджена відповідними доказами, а тому підлягає спростуванню у спосіб обраний позивачем. Також суд вважав, що у зв'язку із поширенням недостовірної інформації та її впливу на ділову репутацію позивача, останньому було завдано моральну шкоду, яку суд оцінив, з урахуванням вимог розумності і справедливості, в розмірі 1 000,00 грн.

Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено, що відповідач ОСОБА_6працює на посаді міського голови м. Полтави.

На розгляд 49 сесії шостого скликання Полтавської міської ради було винесено питання «Про розгляд звернення підприємців, що здійснюють свою діяльність на комунальному ринку «Речовий».

23 квітня 2015 року під час проведення сесії міської ради міський голова ОСОБА_6 довів до відома депутатів зазначений лист - звернення підприємців комунального ринку «Полімпекс», в якому, зокрема, зазначалося «… Звертаємось до Вас з вимогою розібратись в даній ситуації, яка склалась на речовому ринку в м. Полтава по вул. Фрунзе 34-а тому, що в діях власника ПрАТ «Полімпекс» ОСОБА_5 та державного реєстратора Реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, яким було видано свідоцтво про право власності…. ми вбачаємо шахрайські дії з метою заволодіння чужим майном. В разі виявлення порушення відкрити кримінальне провадження відносно винних осіб».

При обговоренні змісту даного звернення міським головою були застосовані вислови «…Шановний пан ОСОБА_5 шахрайським способом ці 1 000 павільйонів зареєстрував за собою, які належать людям…. Уявляєте собі? Вкрав у людей все майно…».

За результатами обговорення даного питання депутатами міської ради прийнято рішення про звернення до компетентних органів з приводу здійснення належної перевірки фактів, викладених у зверненні підприємців стосовно здійснення державної реєстрації права приватної власності ПрАТ «Полімпекс» на новозбудовані об'єкти, торговельні павільйони № 3-1158, палатки-навіси №1159-1440 та оскарження в установленому законом порядку дій державних реєстраторів Реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції.

Згідно із ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації; негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного; спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію; спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила; спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснено, що відповідно до статті 40 Конституції України

усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Вирішуючи даний спір, апеляційний суд врахував вищевказані вимоги закону та дійшов до правильного висновку, що ОСОБА_6 при обговоренні змісту звернення підприємців, що здійснюють свою діяльність на комунальному ринку «Речовий» на 49 сесії шостого скликання Полтавської міської ради, була поширена недостовірна інформація, а саме: «…Шановний пан ОСОБА_5 шахрайським способом ці 1 000 павільйонів зареєстрував за собою, які належать людям…. Уявляєте собі? Вкрав у людей все майно», оскільки така інформація містить фактичні дані та її можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності, однак доказів її достовірності ОСОБА_6 надано не було, а тому вона підлягає спростуванню.

В той же час колегія суддів не може погодитися з висновками суду апеляційної інстанції щодо способу спростування недостовірної інформації, з огляду на наступне.

Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснено, що спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно

здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач просив визнати недостовірною інформацію, яка була поширена ОСОБА_6 на 49 сесії шостого скликання Полтавської міської ради.

Вирішуючи позов та визначаючи спосіб спростування недостовірної інформації, апеляційний суд вищевказаних роз'яснень не врахував та не звернув уваги на те, що спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація, у зв'язку з чим дійшов до передчасного висновку щодо зобов'язання ОСОБА_6 спростувати недостовірну інформацію шляхом письмового звернення до Інтернет видання «Коло усі новини Полтави» та Інтернет видання «Полтавщина».

Крім того, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не звернув уваги, що місцевим судом залишились не вирішеними позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди в розмірі 50 000,00 грн.

Оскільки обставини, пов'язані із перевіркою правильності визначення обставин справи та оцінки наданих сторонами доказів, судом з`ясовувались неналежним чином, чим порушено норми процесуального права ( ст. ст. 10, 60, 61, 179 ЦПК України) і таке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, то відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України ухвалені у справі рішення суду першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 24 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 22 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О. Кузнєцов

Судді:Є.П. Євграфова
Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко Г.І. Мостова