АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 635/2246/15-ц Головуючий суддя І інстанції Караченцев І. В.
Провадження № 22-ц/790/4265/17 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, що виникають із земельних правовідносин
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Піддубного Р.М., Кругової С.С.,

за участю секретаря: Варюшичевої А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Харківського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, Височанська селищна рада Харківського району Харківської області, про поновлення порушеного права користування земельною ділянкою, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Височанська селищна рада Харківського району Харківської області, Харківська районна державна адміністрація, ОСОБА_4, про поновлення порушеного права землекористування шляхом знесення самовільної прибудови,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 р. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4, та з урахуванням уточнень просив поновити право користування земельною ділянкою за адресою: Харківська область, Харківський район, с.Високий, вул. Вокзальна, буд. 7 для співвласника ОСОБА_3 і члена його родини ОСОБА_4, порушене співвласником ОСОБА_2 шляхом відновлення доступу до частини земельної ділянки раніше виділеної в окреме користування, визнання за ним права власності на самочинно побудовані на садибі №7 по вул. Вокзальній в с. Високий Харківського району Харківської області прибудову літ. «а1» до житлового будинку літ. «А3-1» і місцеву каналізаційну очисну споруду літ. «К3», які відповідають усім державним будівельним і санітарним нормам, а також встановити порядок користування земельною ділянкою в садибі №7 вул. Вокзальній в с. Високий Харківського району Харківської області між співвласником, виходячи зі зміненої конфігурації житлового будинку після побудованих сторонами прибудов станом на теперішній час.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що він є власником 52/100 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться в смт. Високий, вул. Вокзальна, б. 7, Харківського району, Харківської області, відповідно договору дарування від 18 жовтня 2006 року, укладеного між ним і його бабусею ОСОБА_4. Відповідачу ОСОБА_2 належить на праві власності 48/100 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, відповідно договору міни від 19 грудня 2008 року. Бабуся позивача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована і постійно проживає в спірному будинку. Відповідач, ОСОБА_2 також постійно проживає в належній їй частині будинку. До моменту, коли співвласником будинку був ОСОБА_5, а потім стала ОСОБА_2, первісним співвласником був ОСОБА_6 колишній чоловік ОСОБА_4.

Відповідно до рішення Харківського районного суду Харківської області № 2-26/81 від 27 лютого 1982 року між сторонами був встановлений відповідний порядок користування житловим будинком та земельною ділянкою, обов'язковий для виконання співвласниками. Рішення набрало законної сили.

Однак, на протязі останніх майже трьох років, ОСОБА_2 грубо порушує права співвласника та бабці співвласника на користування земельною ділянкою, створила такі умови співмешкання, коли родина ОСОБА_4 не може потрапити на виділену в користування їм земельну ділянку, крім як через вікно з власної оселі. ОСОБА_2 за власною ініціативою закрила для родини ОСОБА_4 частини двору загального користування шифером і перегородила будь-який доступ до частини земельної ділянки, якою користується ОСОБА_4. Також фактично, на власний розсуд розподілила земельну ділянку, яка знаходилась в спільному користуванні співвласників. Не враховуючи рішення суду ОСОБА_2 не зменшила і не зруйнувала гараж на місці проїзду на частину подвір'я ОСОБА_3, а навпаки відремонтувала його і стала використовувати для власних потреб. Крім того вона на власний розсуд встановила шиферний паркан на місті отвору з спільного двору до частини земельної ділянки, яка була виділена в користування ОСОБА_4, а відповідно і теперішньому співвласнику ОСОБА_3.

Також ОСОБА_7 своїми діями позбавила родину ОСОБА_3 можливості користуватись виділеними у власність надвірними будівлями: літньою кухнею ОСОБА_8. «Б» і сараями літ. «б» і «з», а також вигрібною ямою і обслуговувати їх. Так, зазначені споруди знаходяться на подвірї, до якого доступ закрито ОСОБА_2 Самостійно вирішити це питання позивач ОСОБА_3 не може, тому звернувся до суду з цією позовною вимогою.

Крім того, позивач ОСОБА_3 в частині позовної вимоги про визнання за ним права власності на самовільну прибудову до частини будинку ОСОБА_3 літ. «А3-1» і місцеву очисну споруду літ. «К3», обґрунтовує свій позов тим, що в 2009 2010 році обидва співвласника побудували кожен свої окремі прибудови до житлового будинку. Позивач ОСОБА_3 разом з бабусею ОСОБА_4 за власні кошти і власними силами побудували прибудову літ. «А3-1» і місцеву очисну споруду літ «К3» до своєї частини будинку. ОСОБА_2 самостійно побудувала прибудову літ. «А1-1». При цьому як родиною ОСОБА_4 так і ОСОБА_7 було отримано усі необхідні документи, які підтверджують відповідність самовільних споруд державним будівельним нормам. Однак, ОСОБА_2 змогла отримати рішення Височанської селищної ради щодо збереження самочинно побудованої на садибі № 7 по вул. Вокзальній в сел.. Високий Харківського району Харківської області прибудови літ «А1-1», проте ОСОБА_3 до дійсного часу не зміг отримати таке рішення. Тому ОСОБА_3 звертається до суду і просить визнати за ним право на самочинні будови, враховуючи, що самостійно це питання за участю сторін він вирішити не можливо.

Також позивач ОСОБА_3, звертаючись до суду з позовною вимогою про встановлення порядку користування земельною ділянкою обґрунтовує свій позов тим, що відповідно до рішення Харківського районного суду Харківської області № 2-26/81 від 27 лютого 1981 року був визначений порядок користування земельною ділянкою, враховуючи конфігурацію житлового будинку, прибудов до нього і надвірних будівель і споруд, яка була на момент винесення рішення суду у 1981 році. На дійсний час, враховуючи нові прибудови до будинку, і інші надвірні будови, побудовані різними співвласниками після вказаного рішення, протягом багатьох років, конфігурація будинку і надвірних будов змінилась, тому актуальним є питання щодо встановлення і визначення нового порядку користування земельною ділянкою між співвласниками з урахуванням проведених змін. Тому позивач просить встановити порядок користування земельною ділянкою в садибі № 7 по вул. Вокзальній в сел.. Високий Харківського району Харківської області, виходячи із зміненої конфігурації житлового будинку після побудованих прибудов і надвірних будов станом на теперішній час.

28 квітня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3, треті особи Височанська селищна рада Харківського району Харківської області, Харківська районна державна адміністрація, ОСОБА_4 про поновлення порушеного права землекористування шляхом знесення самовільної прибудови, яка прийнята судом до провадження у справі.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 27 лютого 1981 року було розділено житловий будинок з надвірними будівлями в натурі між його співвласниками ОСОБА_4 і ОСОБА_6, цим же рішенням встановлено порядок користування земельною ділянкою. Рішення суду було виконано, кожен співвласник облаштував свою частину житлового будинку окремим виходом таким чином, щоб з будинку можна було вийти на ту частину земельної ділянки, яка виділена йому у користування. Крім того було встановлені огорожі по межі земельних ділянок, які знаходяться у різних землекористувачів, ці огорожі внесені в технічні паспорти. Відповідно до вказаного рішення встановлено, що у користування ОСОБА_4 виділяється земельна ділянка розміром 355 кв. м., двір площею 52 кв. м. залишається у спільному користуванні співвласників по 26 метрів кожному. 19 грудня 2008 року ОСОБА_2 набула права власності на 48/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель на підставі договору міни.

Зазначає, що після придбання нею частини житлового будинку нею не було вчинено жодної дії щодо зміни порядку користування земельною ділянкою, встановлення будь-яких будівель, або споруд, які не передбачені технічним паспортом. Тобто з 2008 року співвласник спірного домоволодіння дотримується того порядку, що був встановлений рішенням суду 27 лютого 1981 року, користується тією частиною житлового будинку та надвірних будівель, на яку набула права власності на підставі договору міни. З часу придбання ОСОБА_2 частини будинку та до 2010 року ОСОБА_4 зі своєї частини будинку мала два виходи вхід з боку двору спільного користування у прибудову літ. «а1» та вихід з цієї прибудови у бік тієї частини земельної ділянки, яка виділена їй у користування та використовується під огород. В 2010 році ОСОБА_4 без отримання належного дозволу на будівництво, без узгодження проекту, здійснила прибудову літ. «А3-1» до своєї частини житлового будинку, заклавши вихід з будинку у бік огороду та зайнявши частину земельної ділянки, яка знаходилась в спільному користуванні співвласників. Внаслідок закладення виходу з будинку, ОСОБА_4 втратила можливість потрапляти до частини земельної ділянки, яка знаходиться в спільному користуванні. Це підтверджується відповідним актом, який доданий до уточненої первісної позовної заяви, технічним паспортом,де поставлений штамп про самочинне будівництво, висновком обстеження технічного стану забудови. Згідно висновку обстеження КП «Архітектурне бюро Харківського району» від 05.01. 2011 року, будівництво прибудови літ. «А3-1» виконане з порушенням протипожежних вимог ДБН 360-92** по відношенню до житлового будинку № 9 по вул. Вокзальній в с. Високий, відстань до якого менше 8,0 м. Також місцева каналізаційна очисна споруда К3 самочинно побудована з порушенням санітарних вимог 3.26 ДБН 360-92** відносно її розташування до обстежуваного житлового будинку до якого менше 15, 0 кв. м. Незважаючи на те, що прибудова збудована ОСОБА_4 розташована на землі спільного користування співвласників домоволодіння, остання не погоджувала її будівництво з іншим співвласником та землекористувачем. Більш того, після здійснення прибудови, ОСОБА_4 наполягає на тому, щоб ОСОБА_2 прибрала частину огорожі, яка відмежовує виділену їй у користування земельну ділянку, та виділити їй частину для потреб ОСОБА_4, а саме для проходу, який вона втратила з власної ініціативи. Як вважає позивач по зустрічному позову ОСОБА_2, у зв'язку з тим, що ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом про зміну порядку користування земельною ділянкою, намагається порушити права землекористувача ОСОБА_2, категорично відмовляється здійснити певні переобладнання у самочинно збудованій прибудові до житлового будинку, єдиним можливим способом захисту права позивача ОСОБА_2 є звернення до суду із вимогою про знесення прибудови.

При цьому позивач по зустрічному позову ОСОБА_2 вважає, що самочинним будівництвом прибудови літ. «А3-1» були порушені її права, а саме внаслідок самочинного будівництва ОСОБА_3 було самовільно без дозволу іншого співвласника домоволодіння захоплено частину земельної ділянки, що знаходиться у спільному користуванні. Після будівництва прибудови прохід до земельної ділянки, що виділена у користування ОСОБА_2, значно звужений, крім того прибудова не відповідає ані протипожежним ані санітарним вимогам, як по відношенню до всього домоволодіння вцілому так і по відношенню до інших будинків по вул.. Вокзальній, зокрема будинку № 9. Будівництво прибудови, що виконано без проектної документації, з порушенням протипожежних і санітарних вимог, може негативно вплинути на технічний стан будівельних конструкцій житлового будинку в цілому, несучу спроможність цих конструкцій. ОСОБА_2 приймаючи рішення про набуття права власності на 48/100 частин спірного домоволодіння, розраховувала на той порядок користування будинком та земельною ділянкою, який існував станом на 2008 рік, а саме, ОСОБА_3 та члені його сім'ї мають окремий вихід на виділену їм земельну ділянку при цьому прохід не знаходиться на земельній ділянці іншого співвласника домоволодіння. У зв'язку з цим, здійснення прибудови, яка змінює порядок користування земельною ділянкою, порушує право ОСОБА_2 як співвласника домоволодіння та землекористувача.

Рішенням Харківського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Поновлено ОСОБА_3 і члену його родини ОСОБА_4 право користування земельною ділянкою за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Високий, вул. Вокзальна, б. 7., порушене співвласником ОСОБА_2, шляхом відновлення доступу до частини земельної ділянки виділеної в користування.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на самочинно побудовані на садибі № 7 по вул. Вокзальній в сел. Високий Харківського району Харківської області прибудову до житлового будинку літ «А3-1» і місцеву каналізаційну очисну споруду літ. «К3».

Встановлено між співвласниками ОСОБА_3 і ОСОБА_2 порядок користування земельною ділянкою в садибі № 7 по вул. Вокзальній в сел. Високий Харківського району Харківської області між співвласниками за 1 (першим) варіантом порядку користування визначеним у висновку судової земельно-технічної експертизи № 6706 від 11.11. 2016 року:

Співвласниці ОСОБА_2 виділено в користування земельну ділянку № 1 площею 391, 8 м. кв., в тому числі: 110, 5 кв. м. під будовами, 268, 4 м. кв. під двором та садом, 12,9 кв. м. (25, 8/2) ділянка спільного користування співвласників.

Співвласнику ОСОБА_3, виділено в користування земельна ділянка № 2 площею 348, 2 м. кв. в тому числі: 101,2 кв.м. під будовами, 234,1 кв.м. під двором та садом, 12,9 кв. м. (25, 8/2) ділянка спільного користування співвласників. Частина земельної ділянки, площею 25, 8 м. кв. виділена в спільне користування співвласників ОСОБА_2 та ОСОБА_3

В рішенні суду визначено як проходять межі земельних ділянок. Границі користування земельною ділянкою по 1-му варіанту вказана в додатку до висновку судової земельно-технічної експертизи № 6706 від 11.11.2016р. червоним кольором.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. (двісті сорок три гривні шістдесят копійок). Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 ? частину витрат, понесених на оплату вартості проведення судової земельно-технічної експертизи № 6706 від 11.11. 2016 року в сумі 1 536 грн. 00 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Височанська селищна рада Харківського району Харківської області, Харківська районна державна адміністрація, ОСОБА_4 про поновлення порушеного права землекористування шляхом знесення самовільної прибудови відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 ставить питання про скасування вказаного рішення суду першої інстанції та просить в повному обсязі задовольнити зустрічний позов до ОСОБА_3 про поновлення порушеного права землекористування шляхом знесення самовільної прибудови. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 просить відмовити. Вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Посилається на ті самі доводи, якими заперечувала проти первісного позову та обґрунтовувала зустрічний.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, судова колегія знаходить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить 52/100 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться в смт. Високий, вул. Вокзальна, б. 7, Харківського району, Харківської області, відповідно договору дарування від 18 жовтня 2006 року, укладеного між ОСОБА_3 (онуком) та ОСОБА_4 (бабусею), що посвідчений Державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області ОСОБА_8 (реєстраційний номер 3-3109).

ОСОБА_2 (до шлюбу Лапіна) ОСОБА_9 на праві приватної власності належить 48/100 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться в смт. Високий, вул. Вокзальна, б. 7, Харківського району, Харківської області, відповідно договору міни від 19 грудня 2008 року, укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_5, що посвідчений Приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_10 (реєстраційний номер 1197).

За адресою смт. Високий, вул. Вокзальна, б. 7, Харківського району, Харківської області в належній ОСОБА_3 частині будинку постійно проживає член родини ОСОБА_3 його бабуся ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсіонерка, дитина війни, ветеран праці (стаж праці 61 рік), яка там зареєстрована і яка являлась попередньою власницею 52/100 частин житлового будинку, котрі подарувала онуку і позивачу по цьому позову ОСОБА_3.

За вказаною адресою в належній їй частині будинку також проживає відповідач за первісним позовом і позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 разом зі своїм чоловіком.

Право власності на 48/100 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться в смт. Високий, вул. Вокзальна, б. 7, Харківського району, Харківської області, до моменту укладення ОСОБА_2 договору міни від 19 грудня 2008 року, що посвідчений Приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_10 (реєстраційний номер 1197) належало ОСОБА_5 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_10Є 30 січня 2002 року за реєстраційним номером 43, та зареєстрованого Харківським міжміським бюро технічної інвентаризації в книзі № 31, запис № 4267

До 30 січня 2002 року право власності на 48/100 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться в смт. Високий, вул. Вокзальна, б. 7, Харківського району, Харківської області належало ОСОБА_6 - колишньому чоловікові ОСОБА_4.

Відповідно до рішення Харківського районного суду Харківської області № 2-26/81 від 27 лютого 1981 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про встановлення порядку користування будинком, надвірними будовами і земельною ділянкою та поновлення порушеного права» - позов ОСОБА_4 був задоволений. Між сторонами визначений порядок користування житловим будинком та земельною ділянкою, обов'язковий для виконання співвласниками. Рішення набрало законної сили та згідно матеріалів інвентаризаційної справи було виконано сторонами.

Відповідач за первісним позовом і позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 на цей час володіє частиною домоволодіння, яка раніше належала ОСОБА_6.

Земельна ділянка площею 740 кв.м. на якій розташоване домоволодіння, закріплена за домоволодінням на підставі рішення виконавчого комітету Харківської районної ради депутатів від 18 грудня 1958 року № 625, знаходиться в користуванні сторін по справі.

Згідно п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки, в разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію.

Також, у п. 21 вказаної Постанови зазначено, що виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до ст. 88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось із співвласників, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

За висновками Верховного Суду України, які викладені у постанові № 6-2цс15 від 11 лютого 2015 року, аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Частиною першою статті 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Виходячи з того, що володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається, насамперед, їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або жилий будинок слід брати до уваги цю угоду. Це правило стосується тих випадків, коли житловий будинок поділено в натурі. Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості незалежно користування своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками житлового будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-2цс15 від 11 лютого 2015 року).

Таким чином, у сторін відбулося матеріальне правонаступництво у праві власності на належні їм частки будинку з господарськими спорудами садиби № 7 по вул. Вокзальній в сел.. Високий Харківського району Харківської області та на право користування відповідною часткою земельної ділянки від попередніх співвласників.

З матеріалів справи та з пояснень сторін вбачається, що на час набуття сторонами часток у праві власності на спірне нерухоме майно порядок користування земельною ділянкою між попередніми власниками був визначений судовим рішенням.

Тому затверджений рішенням Харківського районного суду Харківської області від 27 лютого 1981 року порядок користування земельною ділянкою є обов'язковим для ОСОБА_3 та ОСОБА_2 як правонаступників попередніх власників.

Зазначене рішення суду набрало законної сили, такий порядок користування був прийнятий сторонами, про що було доведено до відома КП «Харківське міське БТІ», копія такого рішення міститься в матеріалах інвентарної справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судова колегія вважає, що позивачі не надали суду належних та допустимих доказів того, що наявні підстави для зміни порядку користування спірною земельною ділянкою.

Загальний розмір земельної ділянки 740 кв.м., її конфігурація ніяким чином не змінилися.

Той факт, що між сторонами виникають спори щодо дотримання визначеного порядку користування, що ними на свій розсуд, без згоди співвласників подекуди були побудовані самочинні надвірні споруди - не є підставою для визначення іншого порядку користування, ніж той, що є обов*язковим для сторін.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання права власності на самочинні прибудови, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які могли б свідчити про порушення прав співвласника ОСОБА_2 внаслідок самочинного будівництва, здійсненого позивачем на спірній земельній ділянці.

Такого висновку суд першої інстанції дійшов при неповному з*ясуванні обставин справи.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об*єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Так, згідно висновку обстеження КП «Архітектурне бюро Харківського району» від 05.01.2011 року, будівництво прибудови літ. «А3-1» виконано з порушенням протипожежних вимог ДБН 360-92** по відношенню до житлового будинку № 9 по вул.. Вокзальній в с. Високий, відстань до якого менше 8,0 м. Також місцева каналізаційна очисна споруда К3 самочинно побудована з порушенням санітарних вимог 3.26 ДБН 360-92** відносно її розташування до обстежуваного житлового будинку до якого менше 15, 0 кв. м.

Крім того, об*єкти самочинного будівництва частково виконані на ділянці, що віднесена до спільного користування співвласників рішенням Харківського районного суду Харківської області від 27 лютого 1981 року.

За таких обставин, рішення суду в частині визнання права власності на об*єкти самочинного будівництва суперечить вимогам закону.

Між тим, відповідно до ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб; істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа відповідної інспекції державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил з визначенням добровільного виконання припису. У разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, інспекція державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням. За рішенням суду самочинно збудований об*єкт підлягає: знесенню з компенсацією витрат, пов'язаних із знесенням об'єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво.

Таким чином, знесення самочинного будівництва, у тому числі зведеного без проекту, є крайнім заходом і можливе лише тоді, коли використані усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об*єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення перебудови. Разом з тим, власник на підставі статей 391, 376 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності в тому числі і знесення самочинного об*єкту нерухомості при доведеності факту порушення його прав таким будівництвом.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що використані усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності за здійснення самочинного будівництва та що неможлива перебудова об*єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення перебудови.

Отже позовні вимоги ОСОБА_2 про знесення об*єктів самочинного будівництва є передчасними.

Суд першої інстанції правильно вирішив вимоги ОСОБА_3 в частині усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Встановивши з матеріалів справи та пояснень свідків наявність порушення ОСОБА_2 прав співвласника будинку ОСОБА_3 встановленням огорожі, яка не відповідає порядку користування, визначеному рішенням Харківського районного суду Харківської області від 27 лютого 1981 року суд першої інстанції, правильно надавши оцінку дослідженим доказам, дійшов вірного висновку про усунення таких порушень.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції має право змінити рішення суду першої інстанції, підставою для чого, згідно п.п. 2, 3, ч. 1 ст. 309 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду від 16 квітня 2017 року в частині визнання права власності на самочинне будівництво, в частині визначення порядку користування земельною ділянкою, в частині стягнення судових витрат за проведення експертизи - скасувати, у задоволенні цих вимог - відмовити.

Рішення Харківського районного суду від 16 квітня 2017 року в частині підстав для відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 - змінити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Н.П.Пилипчук

Судді Р.М. Піддубний

ОСОБА_11