Справа № 340/678/16-ц
Провадження № 22-ц/779/449/2017
Головуючий у 1 інстанції Бучинський А. Б.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Ясеновенко Л.В., Васильковського В.М.

секретаря Шемрай Н.Б.

з участю апелянта ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Довгопільської сільської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Верховинського районного суду від 01 лютого 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

В грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з наведеним позовом до Довгопільської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області, в обґрунтування якого зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме земельну ділянку та домоволодіння в с. Полянки Верховинського району Івано-Франківської області. Згідно заповіту від 11.03.1999 року вона є єдиним його спадкоємцем. За оформленням права на спадкове майно вона звернулася у Верховинську районну державну нотаріальну контору, однак отримала відмову у зв'язку з тим, що пропустила строк для прийняття спадщини. Такий строк вона пропустила в силу правової необізнаності. Оскільки вона проживала разом з батьком, здійснювала догляд за ним, здійснила його поховання, фактично прийняла спадщину, то вважала, що додаткового оформлення права власності на спадкове майно не потрібно. З цих підстав позивач просила позов задовольнити та визначити їй додатковий строк тривалістю в три місяці для подання в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Полянки Верховинського району Івано-Франківської області.

Рішенням Верховинського районного суду від 01 лютого 2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до Довгопільської сільської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказує, що в позовній заяві вона зазначала, що була необізнана із законодавством, яким встановлено шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. Разом з тим, ні адвокат, який готував її позовну заяву, ні суд під час розгляду справи не запитали її чи є в неї інші поважні причини пропуску вказаного строку. Стверджує, що майже півтора року вона змушена була доглядати батька, який важко хворів та потребував стороннього догляду. Після його смерті вона довго не могла оговтатись, захворіла та перебувала на амбулаторному лікуванні в Яблуницькій амбулаторії з діагнозом: ІХС. Дифузний кардіосклероз СН ІІ А СТ ФК ІІІ. Гіпертонічна хвороба ІІ СН ІІТ. Вказана хвороба триває і досі, а тому раз на рік вона змушена звертатись за медичною допомогою. Наведене підтверджується довідками Яблуницької амбулаторії від 09.07.2012 року, 15.05.2013 року, 16.04.2014 року та 24.06.2015 року. Таким чином, у неї були поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини.

З цих підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

В засіданні апеляційного суду апелянт та її представник вимоги апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, подав суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення, просив справу розглянути в його відсутності.

З урахуванням положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення сторони апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

За змістом ст.ст. 212, 213 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Полянки Верховинського району Івано-Франківської області помер ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 08.02.2012 року (а.с. 6).

Згідно заповіту від 11.03.1999 року, посвідченого секретарем виконкому Довгопільської сільської ради (а.с. 7), ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповів своїй дочці ОСОБА_5 усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати на день його смерті, а саме житловий будинок і присадибну ділянку (крім кухні).

Також судом першої інстанції встановлено, що позивач звернулася в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після спливу шести місяців, у зв'язку з чим їй відмовлено в оформленні спадкових прав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись в суд з даним позовом, позивач єдиною причиною пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини зазначила факт юридичної необізнаності, що не може бути визнано поважною причиною пропуску такого строку. Більше того, сама позивач в судовому засіданні визнала той факт, що про наявність заповіту їй було відомо ще з 1999 року, а тому суд не вбачає жодних об'єктивних перешкод для своєчасної подачі заяви про прийняття спадщини.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

В силу дії ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України є день смерті особи.

За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Згідно роз'яснень, які містяться в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови (пункт 2).

З огляду на викладене, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що юридична необізнаність, на яку посилалась позивач ОСОБА_2, не може бути визнана поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, що пов'язана з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкоджали позивачу у встановлений законом строк звернутися із заявою про прийняття спадщини, у розумінні положень ст. 1272 ЦК України.

Доводи апелянта про те, що ні адвокат, який готував її позовну заяву, ні суд під час розгляду справи не запитали її чи є в неї інші поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини, не узгоджуються з положеннями ст. 11 ЦПК України, відповідно до ч. 1 та 2 якої суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі і особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. А також згідно положень ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Не заслуговують на увагу і посилання апелянта про те, що після смерті батька вона захворіла та перебувала на амбулаторному лікуванні в Яблуницькій амбулаторії з діагнозом: ІХС. Дифузний кардіосклероз СН ІІ А СТ ФК ІІІ. Гіпертонічна хвороба ІІ СН ІІТ, що підтверджується відповідними довідками Яблуницької амбулаторії від 09.07.2012 року, 15.05.2013 року, 16.04.2014 року та 24.06.2015 року, оскільки наявність в позивача вказаної хвороби та її періодичне перебування на амбулаторному лікуванні не свідчать про те, що позивач у встановлений законом шестимісячний строк після смерті батька позбавлена була можливості звернутися в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини.

В силу дії ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає встановленим судом обставинам і визначеним відповідно до них правовідносинам, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального судом не встановлено.

З огляду на викладене та з урахуванням положень ст. 308 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313- 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Верховинського районного суду від 01 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Ясеновенко Л.В.

Васильковський В.М.