Справа № 428/8206/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі головуючого судді Бароніна Д.Б., за участю секретаря Бондаренко І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Таун Сервіс» на повідомлення державного виконавця Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, заінтересовані особи державний виконавець Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_1, Сєвєродонецький міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Таун Сервіс» звернулося до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із скаргою на повідомлення державного виконавця Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

В обґрунтування скарги заявник вказав, що 30.06.2017 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Таун Сервіс» до Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області була подана заява про примусове виконання судового наказу Сєвєродонецького міського суду Луганської області по цивільній справі № 428/2823/17. Але, повідомленням державного виконавця стягувачу без прийняття до виконання було повернуто зазначений наказ на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку із тим, що у судовому наказі відсутній реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника ОСОБА_2. Це повідомлення державного виконавця, на думку заявника, є необґрунтованим та таким, що суперечить законодавству України.

Представник Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області надала вмотивовані письмові заперечення проти скарги, в яких просила відмовити у задоволенні скарги.

Представник заявника в судове засідання не зявилась, проте надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі. Також в письмовій заяві уточнила заявлені вимоги в аспекті особи, яка має бути зобовязана вчинити певні дії в разі задоволення скарги.

Представник заінтересованої особи (субєкта оскарження) в судове засідання не зявилась, проте надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі.

Заінтересована особа (боржник) в судове засідання не зявилася, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, причин неявки суду не повідомила.

У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно із копією судового наказу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 квітня 2017 року вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Таун Сервіс» задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАУН СЕРВІС» борг за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 1651 грн. 95 коп., а також судового збору в сумі 800 грн. Судовий наказ набрав законної сили 08 червня 2017 року.

Відповідно до копії заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Таун Сервіс» про примусове виконання судового наказу на адресу Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області № 585 від 29 червня 2017 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Таун Сервіс» просило вжити передбачені законодавством України усі необхідні заходи щодо своєчасного та повного виконання вищевказаного судового наказу, а також стягнути з боржника грошові кошти перерахувати на їх відповідний рахунок.

З копії листа Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області № 16321 від 20 липня 2017 року вбачається, що Сєвєродонецький міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області направив для виконання та до відома стягувачу та боржнику документ від 20 липня 2017 року, винесений при примусовому виконанні судового наказу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 квітня 2017 року по цивільній справі № 428/2823/17.

Згідно із копією повідомлення державного виконавця Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_1 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 20 липня 2017 року, виконавчий документ (судовий наказ Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 квітня 2017 року по цивільній справі № 428/2823/17) повернений без прийняття до виконання на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» Товариству з обмеженою відповідальністю «Таун Сервіс», оскільки у виконавчому документі (судовому наказі) відсутній реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника ОСОБА_2.

Вирішуючи питання по суті заявлених у скарзі вимог суд враховує наступні норми Закону, а також судову практику Європейського суду з прав людини та Верховного Суду України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» виданий судом наказ відноситься до виконавчих документів, які, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 4 вказаного Закону встановлено, що у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, імя, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, імя та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк предявлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів звязку та адреси електронної пошти.

Пунктом 6 частини 4 Закону України «Про виконавче провадження» дійсно встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею.

Разом із тим, згідно із ч.1 ст.95 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення.

При цьому ч.2 ст.102 ЦПК України встановлює, що видача судового наказу проводиться без судового засідання і виклику стягувача та боржника для заслуховування їх пояснень.

У відповідності до положень ч.1, 2 ст.103 ЦПК України у судовому наказі зазначаються:

1) дата видачі наказу;

2) найменування суду, прізвище та ініціали судді, який видав судовий наказ;

3) імя (найменування) стягувача і боржника, їх місце проживання або місцезнаходження;

4) посилання на закон, на підставі якого підлягають задоволенню заявлені вимоги;

5) сума грошових коштів, які підлягають стягненню, а також розрахунковий рахунок боржника (юридичної особи) в установі банку, з якого повинні бути стягнуті грошові кошти, якщо такий повідомлений заявником;

6) сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника;

7) відомості про порядок та строки подання заяви про скасування судового наказу.

Судовий наказ має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження» та обовязково містити положення про дату видачі судового наказу стягувачу, дату набрання судовим наказом законної сили та строк предявлення судового наказу до виконання. Зазначені відомості вносяться до судового наказу у день його видачі стягувачу для предявлення до виконання.

Із системного аналізу вказаних правових норм цивільного процесуального законодавства вбачається, що наказне провадження це особливий спрощений вид цивільного судочинства, спрямований на спрощений та ефективний захист безспірних прав осіб шляхом видачі судового наказу, який є судовим рішенням та одночасно виконавчим документом про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою.

При цьому встановлена ч.2 ст.102 ЦПК України процедура видачі судового наказу виключає можливість витребування доказів та інформації, у тому числі за клопотанням стягувача, а також за ініціативою суду.

Разом із тим, стаття 98 ЦПК України, яка безпосередньо встановлює вимоги до форми і змісту заяви про видачу судового наказу, не передбачає необхідність зазначення заявником (стягувачем) у такій заяві інформації щодо реєстраційного номеру облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника.

Саме тому, на думку суду, законодавець у ч. 2 ст. 103 ЦПК України встановив, що інформація щодо реєстраційного номеру облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника не відноситься до даних, що обовязково зазначаються у судовому наказі.

Щодо вимог, закріплених у п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Конституції України та ч. 1 ст. 302 ЦК України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012, відповідно до пункту 1 якого збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя, таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 21 Закону України «Про інформацію» встановлено, що інформація про фізичну особу є конфіденційною, а тому відноситься до інформації з обмеженим доступом.

Крім того, частиною 2 статті 11 вказаного Закону заборонено збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини.

Із матеріалів справи вбачається, що інформація щодо реєстраційного номеру облікової картки платника податків боржника у ТОВ «Таун Сервіс» на час звернення до суду з заявою про видачу судового наказу була відсутня. При цьому процесуальної можливості заявляти клопотання до суду щодо витребування такої інформації у заявника не було, як і не було можливості витребувати таку конфіденційну інформацію самостійно. Не передбачає у наказному провадженні процесуальний закон можливості витребування такої конфіденційної інформації і за ініціативою суду.

Разом з тим, відповідно до пункту 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Також частина 5 статті 18 вказаного Закону передбачає право виконавця під час виконання рішень на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних.

При таких обставинах суд приходить до висновку, що стягувач не мав можливість отримати конфіденційні дані відносно особи боржника, хоча така можливість існує у державного виконавця.

При цьому суд, у відповідності до вимог ч.1 ст.360-7 ЦПК України, приймає до уваги правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 21 травня 2014 року у цивільній справі № 6-45цс14.

Крім цього, суд звертає увагу на наступне.

Пунктом 9 частини 1 статті 129 Конституції України встановлено, що обовязковість судового рішення є однією із основних засад судочинства в Україні.

Принцип обовязковості судових рішень також закріплено у ст. 14 ЦПК України.

При цьому суть принципу обов'язковості судових рішень полягає в такому: а) судове рішення, що набрало законної сили, повинно виконуватись усіма субєктами, прав яких воно стосується; б) судове рішення, що набрало законної сили, є обовязковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України; в) у випадку відмови від добровільного невиконання судового рішення воно може бути виконано компетентними органами в примусовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а судовий захист неможливо повноцінно здійснити без обовязковості виконання судових рішень.

При цьому рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/2003 від 03 січня 2003 року правосуддя встановлено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості та забезпечує ефективне поновлення в правах, яке неможливе без виконання судового рішення.

Також, відповідно до усталеного прецедентного права Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право подати в суд чи відповідний орган будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обовязків. Таким чином, передбачено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система країни дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним, на шкоду будь-якій стороні. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невідємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції. Таким чином, усі ті гарантії, які передбачені в § 1 статті 6 Конвенції, повинні застосовуватися і на стадії виконання рішення. Однією з таких гарантій є встановлення розумного строку провадження, а отже, і розумного строку виконання рішення суду (Справа «Горнсбі проти Греції», рішення ЄСПЛ від 19.03.1997 року, п. 40; справа «ОСОБА_3 проти Португалії», рішення ЄСПЛ від 21.04.1998 року, п. 41).

За таких обставин, відсутність відомостей про ідентифікаційний номер та відсутність обєктивної можливості у стягувача дізнатися ідентифікаційний номер боржника не створює умов, за яких рішення суду (судовий наказ) не можуть бути виконаними примусово, у звязку із чим повідомлення державного виконавця Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про повернення стягувачу без прийняття до виконання судового наказу слід визнати неправомірним та скасувати, а державного виконавця, визначеного в порядку встановленому законом, слід зобовязати прийняти до виконання судовий наказ Сєвєродонецького міського суду Луганської області і відкрити виконавче провадження.

Стосовно прохання заявника винести окрему ухвалу з приводу винесення державним виконавцем незаконного повідомлення, суд зазначає, що підстав для винесення окремої ухвали немає. Із змісту ст. 211 ЦПК України вбачається, що, по-перше, винесення окремої ухвали є правом, а не обовязком суду, а по-друге, окрема ухвала виноситься тоді, коли суд під час розгляду справи виявив такі порушення закону, які не можуть бути усунуті ухваленим судом судовим рішенням.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 388 ЦПК України, суд зазначає, що сторонами не було надано доказів понесення ними судових витрат.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 82, 197, 212-215, 218, 223, 383-389 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Таун Сервіс» на повідомлення державного виконавця Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, заінтересовані особи державний виконавець Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_1, Сєвєродонецький міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати неправомірним та скасувати повідомлення державного виконавця Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_1 № б/н від 20 липня 2017 року про повернення стягувачу без прийняття до виконання судового наказу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 квітня 2017 року по цивільній справі № 428/2823/17 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таун Сервіс» заборгованості за оплату послуг з централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 1651 грн. 95 коп., а також судового збору в сумі 800 грн.

Зобовязати державного виконавця Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, визначеного в порядку встановленому законом, прийняти до виконання судовий наказ Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 квітня 2017 року по цивільній справі № 428/2823/17 та відкрити виконавче провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.Б. Баронін