Провадження № 2/638/771/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2017 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі: головуючого судді Семіряд І.В.

при секретарях Вороніні Д.Г., Романової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства « Укргазбанк » « Про визнання бездіяльності незаконною », -

В С Т А Н О В И В :

01.08.2016 позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ПАТ « Укргазбанк » « Про визнання бездіяльність незаконною », при цьому, посилаючись на вимоги ст.ст. 15, 21 Закону України « Про захист прав споживачів », зазначила, що ПАТ відповідач « Укргазбанк » маючи з нею договірні кредитні відносини, в супереч вимогам договору не направляв її у період з 07.12.2008 по 01.03.2009 вимоги про надання довідок про доходи за 6 останніх місяців з помісячною розбивкою, з зазначенням, що у разі невиконання цих вимог, відповідно 3.2.3 кредитного договору №131 к-ф від 20.06.2007 з наступними змінами та до п. 3.2.4 кредитного договору №282 к-ф від 29.11.2007 ОСОБА_2 буде змушений відмовити від надання Позичальнику передбаченого договором кредиту. В підтвердження своїх позовних вимог позивач надав відповідь Полтавської дирекції УДППЗ «Укрпошта», від 08.04.2015р. №29-05-163.

Таким чином, позивач просив суд визнати незаконною бездіяльність ПАТ «Укргазбанк» щодо не направлення, ОСОБА_1, у період з 07.12.2008 по 01.03.2009 вимоги про надання довідок про доходи за 6 останніх місяців з помісячною розбивкою, з зазначенням, що у разі невиконання цих вимог, відповідно 3.2.3 кредитного договору №131 к-ф від 20.06.2007 з наступними змінами та до п. 3.2.4 кредитного договору №282 к-ф від 29.11.2007 ОСОБА_2 буде змушений відмовити від надання Позичальнику передбаченого договором кредиту.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3, не прибули, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги. ( а.с. 79 ).

Представник відповідача ПАТ « Укргазбанк » у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. В своїх письмових запереченнях представник відповідача позовні вимоги не визнав посилаючись на те, що відповідачем направлялись позивачу листи № 4607/1 та № 4607/2 від 08.12.2008 з вимогами про надання довідок про доходи за 6 останніх місяців з помісячною розбивкою. Вказані обставини були встановлені апеляційного суду Харківської області від 21.01.2014. ( а.с.а.с. 42-43, 44-45, 52-53, 54, 61, 66, 66, 68, 69-70, 76 ).

При таких обставинах, суд враховуючи позиції сторін та наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі за наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так в судовому засіданні, з наданих сторонами відповідних документів, вбачається, що 20.06.2007 між Полтавською філією АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 131 к-ф про відкриття не відновлюваної кредитної лінії. Відповідно до п. 1.1 ОСОБА_2 надає позичальнику кредит у сумі 20 000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 11,9 % річних. ( а.с.а.с. 11-17 ).

29.11.2007 між Полтавською філією АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 282 к-ф, згідно із п. 1.1. кредитного договору ОСОБА_2 зобовязався надавати кредит у межах не відновлюваної валютної кредитної лінії у розмірі 31800 доларів США. ( а.с.а.с. 6-10, 18 ).

05.12.2008 позивач ОСОБА_1 подала відповідачу заяву, зареєстровану за вх. № 2166, про отримання 15000 доларів США у межах не відновлюваної валютної кредитної лінії, передбаченої Кредитними договорами № 131 к-ф та № 282 к-ф. ( а.с. 21 ).

Як зазначає позивач ОСОБА_1 зазначена заява відповідачем розглянута не була.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як передбачено ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено в судовому засіданнні 03.12.2008 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений договір позики. Згідно п. 1.1. ОСОБА_2 позики ОСОБА_1 отримала у борг від ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 361940 гривень, що були еквівалентними 50000 доларів США.

19.05.2010 Дзержинським райсудом м. Харкова було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 за ОСОБА_2 позики 396295 гривень боргу, 56720,5 гривень відсотків, 113441 гривню пені, 15528 гривень суми у розмірі 3 відсотків річних за прострочення виконання грошового зобовязання, а також судового збору в сумі 850 гривень та витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справ у суді в розмірі 120 гривень. Загалом за даним судовим наказом стягненню підлягає сума в розмірі 582954,5 гривні. ( а.с. 20 ).

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Дзержинського райсуду м. Харкова з позовом до ПАТ « Укргазбанк » « Про стягнення заподіяних збитків », який своїм рішенням від 31.05.2013 по справі № 2011/9752/12 задовольнив позовні вимоги та стягнув збитки з ПАТ «Укргазбанк» на користь позивача. ( а.с.а.с. 80-85 ).

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 21.01.2014 по справі №2011/9752/12, зазначене рішення Дзержинського райсуду м. Харкова від 31.05.2013 було скасовано та яким відмовлено в задоволенні позову. ( а.с.а.с. 55-59 ).

В мотивувальної частини рішення Апеляційного суду Харківської області від 21.01.2014 по справі №2011/9752/12 зазначено : « розглянувши заяву, відповідач направив позивачу вимоги, викладені в листах Вих. №4607/1 та №4607/2 від 08.12.2008 про надання довідок про доходи за 6 останніх місяців, з помісячною розбивкою, в яких вказав, що у разі невиконання цих вимог, відповідно 3.2.3 кредитного договору №131 к-ф від 20.06.2007 з наступними змінами та до п. 3.2.4 кредитного договору №282 к-ф від 29.11.2007 ОСОБА_2 буде змушений відмовити від надання Позичальнику передбаченого договором кредиту. Але вказані вимоги позивачем виконані не були, що обумовило відмову в наданні окремого траншу в межах кредитної лінії по вказаним кредитним договорам на підставі ч. 1 ст. 1056 ,ЦК п. 3.2.3 кредитного договору 131 к-ф від 20.06.2007 з наступними змінами та п. 3.2.4 кредитного договору №282 к-ф від 29.11.2007 », що й було підставою для відмови в задоволенні позову.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивачем ОСОБА_1 суду надана письмова відповідь Полтавської дирекції УДППЗ «Укрпошта» від 08.04.2015 №29-05-163 відповідно до якої виробнича поштова документація зберігається протягом одного року, тому надати інформацію щодо надходження та отримання рекомендованої поштової кореспонденції, яка пересилалась банківською установою ПАТ «Укргазбанк» або його представниками у період з 07.12.2008 по 01.03.2009 на імя ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 36022 не мається можливості. ( а.с. 19 )

Судом неодноразово направлялись запити на адресу ПАТ «Укргазбанк » про надання до суду доказів надіслання на адресу ОСОБА_1 вимоги за №4607/1 та №4607/2. Натомість відповідачем в своїх запереченнях зазначено, що витребувані судом документи на теперішній час знищені у звязку з закінченням строків зберігання, про що свідчить відповідний акт № 3 від 28.02.2014. ( а.с.а.с. 76-78 ).

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Відповідно до абз.4 п.3.2. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18,частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) по справі № 1-26/2011 від 10.11.2011 № 15-рп/2011) Конституційний Суд України виходить також з того, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт,

послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів(робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 Кодексу). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть у наслідок уведення його в оману придбати не потрібній йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання,контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

Відповідно до п.1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) по справі № 1-26/2011 від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011). В аспекті конституційного звернення положення пунктів 22,

23 статті 1, статті 11 Закону України « Про захист прав споживачів »від 12 травня 1991 року № 1023-XII з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником(споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Крім того, у пунктах 1, 2 Резолюції Генеральної ОСОБА_6 ООН"Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 9 квітня1985 року №39/248 зазначено такі цілі: сприяти країнам у встановленні або подальшому забезпеченні належного захисту свого населення як споживачів; сприяти створенню структур виробництва і розподілу, здатних задовольняти потреби і запити споживачів; заохочувати високий рівень етичних норм поведінки тих,хто пов'язаний з виробництвом і розподілом товарів та послуг для споживачів; сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою всіх підприємств на національному і міжнародному рівнях,яка негативно позначається на споживачах; заохочувати створення ринкових умов, що надають споживачам більший вибір при нижчих цінах. При цьому уряди повинні розробляти, укріплювати та продовжувати активну політику захисту інтересів споживачів.

Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ОСОБА_6 Європи від 17 травня 1973 року №543, зокрема, передбачається, що надання товарів чи послуг, утому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача.

У Директиві 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року щодо несправедливих видів торговельної практики зазначається, що фінансові послуги через їхню складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов'язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і, таким чином, ефективного вибору. Для підтримання впевненості споживачів загальна заборона несправедливих видів торговельної практики однаковою мірою повинна застосовуватися до тих із них, що виникають як за межами контрактних відносин між торговцем та

споживачем, так і під час виконання укладеного контракту (пункти 9, 13, 14 преамбули зазначеної Директиви).

За змістом Директиви 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів важливим для забезпечення довіри споживачів є пропонування ринком достатнього ступеня їх захисту. При цьому в

зазначеній Директиві відповідні права споживачів регламентуються на до контрактній стадії, а також на стадії виконання кредитної угоди.

Суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд ( стаття 11 ЦПК України ).

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

З досліджених в судовому засіданні матеріалів цивільної справи № 2011/9752/12 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ « Укргазбанк » « Про стягнення заподіяних збитків », вбачається, що в матеріалах зазначеної цивільної справи в наявності спрямовані на ПФ АБ « Укргазбанк » на адресу ОСОБА_1 вимоги за №4607/1 та №4607/2 від 08.12.2008 про виконання зобовязань по кредитним договорам. ( а.с.а.с. 224, 225 ). Також в матеріалах зазначеної цивільної справи в наявності ксерокопія журналу реєстрації вихідної документації ПФ АБ « Укргазбанк », в якому зазначено про направлення 08.12.2008 ОСОБА_1 вказаних вимог. ( а.с. 226 ).

Суд не приймає до уваги вищевказані досліджені в судовому засіданні документи, як докази належного направлення відповідачем позивачу зазначених вимог, так як їх наявність не свідчить про те, що вони були фактично направлені ОСОБА_1 та отримані останньою чи були повернуті у звязку з неотриманням, так як в зазначених документах відсутня інформація про спосіб направлення ОСОБА_1 вказаних вимог ( проста поштова кореспонденція, рекомендована поштова кореспонденція, рекомендована поштова кореспонденція зі зворотнім повідомленням, тощо ).

Крім того, з дослідженої в судовому засіданні ксерокопії аркушу журналу реєстрації вихідної документації ПФ АБ « Укргазбанк » вбачається, що вся зазначена в журналі кореспонденція має реєстраційні номери, які йдуть в хронологічній послідовності, з інтервалом в одиницю. Між тим, номери зазначених вимог, спрямованих на адресу ОСОБА_1 мають порядковий номер, який збігається з попереднім номером реєстрації іншої кореспонденції, лише з зазначенням одиниці та двійки через риску, що свідчить про можливість внесення в журнал вказаної інформації в більш пізні строки.

Таким чином суд вважає, що відповідачем ПАТ « Укргазбанк » не надано суду без заперечливих доказів того, що ним належним чином були виконані вимогам договору в частині направлення позивачу ОСОБА_1 у період з 07.12.2008 по 01.03.2009 вимог про надання довідок про доходи за 6 останніх місяців з помісячною розбивкою та застереження щодо негативних наслідків в разі їх ненадання.

За таких обставин, суд вважає, що ПАТ «Укргазбанк» порушив права ОСОБА_1 не повідомивши своєчасно та належним чином про неможливість видати чергову частину кредиту.

При звернення до суду з вказаним позовом позивач ОСОБА_1 була звільнена від сплати судового збору у відповідності до Закону України « Про захист прав споживачів ».

Приймаючи до уваги наведене, суд вважає, що відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551, 2 гривні.

На підставі викладеного, Рішенням Конституційного Суду України по справі № 1-26/2011 від 10.11.2011 № 15-рп/2011, ст.ст. 526, 610, 612, 1054 ЦК України, ст.ст. 15, 21 Закону України « Про захист прав споживачів », керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 88, 213 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства « Укргазбанк » « Про визнання бездіяльності незаконною », - задовольнити.

Визнати незаконною бездіяльність ПАТ «Укргазбанк» щодо не направлення, ОСОБА_1, у період з 07.12.2008 по 01.03.2009 вимоги про надання довідок про доходи за 6 останніх місяців з помісячною розбивкою, з зазначенням, що у разі невиконання цих вимог, відповідно 3.2.3 кредитного договору №131 к-ф від 20.06.2007 з наступними змінами та до п. 3.2.4 кредитного договору №282 к-ф від 29.11.2007 ОСОБА_2 буде змушений відмовити від надання Позичальнику передбаченого договором кредиту.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства « Укргазбанк » на користь держави судовий збір в розмірі 551 гривні 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І.В.Семіряд