АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/2214/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/735/К/17 Рунчева О.В.
Категорія -21 (І) Доповідач - Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

06 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

за участі секретаря: Чубіної А.В.,

за участі: позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 третя особа, що не заявляє самостійних вимог Приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Романенко Станіслав Олександрович про визнання недійсним договору дарування, визнання недійсним договору купівлі-продажу, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2016 рокузадоволено заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Накладено арешт на 3/85 частки нежитлової будівлі АДРЕСА_1 заборонивши його відчуження до вирішення спору по суті.

Ухвалено копію ухвали направити для відома та негайного виконання до відповідного відділу Державної виконавчої служби та Комунального підприємства „Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції, з постановленням нової про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на те, що судом при постановлені ухвали не враховано, що 3/85 частки нежитлової будівлі, на які накладено арешт, є її власністю, вона не була присутня при розгляді заяви про забезпечення позову, що є порушенням її процесуальних прав.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить ухвалу суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи в провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 третя особа, що не заявляє самостійних вимог Приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Романенко Станіслав Олександрович про визнання недійсним договору дарування, визнання недійсним договору купівлі-продажу.

21.12.2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на 3/85 частки нежитлової будівлі АДРЕСА_1 що на теперішній час належить ОСОБА_4, заборонивши його відчуження до вирішення спору по суті.

Задовольняючи заявлені вимоги щодо забезпечення позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити подальше виконання рішення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 151 ЦПК суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ч.5 статті 153 ЦПК України, про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначається вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 за №9, ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст.209 ЦПК, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 за №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Так, оскаржувана ухвала містить мотиви, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, тому колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо необхідності задоволення заявлених вимог ОСОБА_2 щодо забезпечення її позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів необхідності накладення арешту на частину нежитлової будівлі, не доведено того, що відповідач має намір щодо здійснення будь-яких дій стосовно спільної сумісної власності, відхиляються колегією суддів, та спростовуються позовними вимогами позивача, згідно яких між сторонами існує спір щодо визнання недійсними договору дарування та договору купівлі-продажу частини вказаного нежитлового приміщення, і тому відповідач ОСОБА_4 під час вирішення спору має змогу розпорядитися ним на власний розсуд.

Вище наведеним спростовуються й доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено того, що відповідач має намір створити перешкоди у здійсненні правосуддя та ускладнити розгляд справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом при постановлені ухвали не враховано, що 3/85 частки нежитлової будівлі, на які накладено арешт, є її власністю не можуть бути підставою для скасування ухвали суду та відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки вказана нежитлова будівля є предметом спору і ОСОБА_4, як власник її частини, може відчужити спірне майно, що в свою чергу утруднить або унеможливить виконання можливого рішення суду.

Інші доводи що, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Не може бути скасована правильна по суті і справедлива ухвала суду з одних лише формальних міркувань.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права при розгляді справи, на які посилається ОСОБА_9 в апеляційній скарзі, зокрема розгляд справи за її відсутності, не можуть бути підставою для скасування законної ухвали, оскільки вони не призвели до неправильного вирішення питання щодо застосування заходів забезпечення позову.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, тому, на думку колегії суддів, необхідно апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суду першої інстанції, на підставі п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України, залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.1 ч.1 ст. 312 ст.ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає, як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий:

Судді: