пр. № 2/759/3374/17
ун. № 759/5285/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2017 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Величко Т.О.,

розглянувши заяви про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування безпідставно набутого майна,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про витребування безпідставно набутого майна.

Крім того, позивач подала заяву, в якій просить суд з метою забезпечення позову на час розгляду судового спору вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на все майно, що належить ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженці села Мізоч Ровенського району Ровенської області, громадянці Росії, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1, паспорт НОМЕР_3, виданий УВД м. Петрозаводська 5 березня 2003 року, код підрозділу 102-001, ідентифікаційний код НОМЕР_2 в межах ціни позову, до вступу рішення у справі в законну силу.

В обґрунтування заяви, позивача посилається на те, що невжиття заходів до забезпечення позову перешкоджатиме чи взагалі зробить неможливим виконання рішення суду, оскільки у позивача є побоювання, що у разі задоволення позову, відповідач може ухилитись від виконання рішення, оскільки, 15.09.2015 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений Анцифєровою А.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №698, згідно якого ОСОБА_1 помилково передала відповідачу грошові кошти в розмірі 124 900 грн. 00 коп.

Вказану заява розглядається судом без повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглянувши згадану заяву, перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Як визначено у ч. 1, ч. 3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно п.1) ч.1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо доцільності забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач, суд також враховує правову позицію Верховного Суду України.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», роз'яснено про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позивач не є стоною попереднього договору та не має жодних договірних відносин з ОСОБА_4 та відповідачем, також відсутні докази, на які посилається позивач щодо існувння довіренності від 10.09.2015 року, яка видана відповідачем ОСОБА_2, в тому числі, на ім"я ОСОБА_1, яка посвідчена приватним нотаріусом КМНО Анцифєровою А.М., за реєстровим номером 676 та обсяг повноважень позивача,та з яких підстав існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а тому у задовленні заяви необхідно відмовити.

у х в а л и в :

У задоволенні заяви про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування безпідставно набутого майна - відмовити.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя Т.О. Величко