Номер провадження: 22-ц/785/866/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Артеменка І.А.

ОСОБА_2,

при секретарі: Томашевській К.В.,

за участю: позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 29 жовтня 2015 року, по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 сільської ради Біляївського району Одеської області про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

22 червня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 сільської ради Біляївського району Одеської області про визнання права власності.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 30 грудня 1997 року позивач був прийнятий до КСП «Дружба» с. Великий Дальник трактористом та влітку 1999 року позивач отримав від керівництва КСП дозвіл на вселення в гуртожиток, розташований за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Великий Дальник, вул. Б.Хмельницького, 2а.

Позивач у вересні 1999 року заселився у кімнату № 4 (на теперішній час квартира №4). Протоколом засідання правління КСП «Дружба» від 25 листопада 1999 року №6 гуртожиткам було надано статус постійного житла та всім працівникам підприємства було надано право на приватизацію житла. Вказаний гуртожиток з 24 жовтня 2008 року перебуває на балансі ОСОБА_4 сільської ради. У звязку з тим що позивач вчасно не зареєстрував свої місце проживання у гуртожитку він позбавлений можливості отримати право власності шляхом приватизації. Зареєструвати своє місце проживання за вказаною адресою позивач не має можливості, так як у нього відсутні правовстановлюючі документи на квартиру. У лютому 2015 року позивач звернувся до відповідача з проханням надати йому документи для здійснення реєстрації місця проживання, однак йому 13 березня 2015 року було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на спірне нерухоме майно. Позивач вказує, що з вересня 1999 року по листопад 2012 року він постійно проживав у вказаній квартирі, що підтверджується актом та довідкою ОСОБА_4 сільської ради, а тому має право оформить її у власність на підставі набувальної давності. В звязку з вищенаведеним, позивач змушений звернутись з вказаним позовом до суду.

Справа розглянута за відсутності представника відповідача.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 29 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та постановити нове рішення яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції не з'явився представник відповідача по справі ОСОБА_4 с/ради Біляївського району Одеської області, але про розгляд справи відповідач сповіщався належним чином неодноразово та завчасно, про що свідчать відповідні поштові повідомлення про отримання ним судових повісток. Тому у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка представника відповідача до апеляційного суду не перешкоджає подальшому розглядові справи.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 та його пояснення на апеляцію, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції у рішенні послався на неможливість застосування до виниклих між сторонами правовідносин ст.328 ЦК України, згідно якої право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, а відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції зробив вірний висновок про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами підстав заявленого ним позову, а тому відсутні передбачені законом підстави для визнання за ним права власності на нерухоме майно яке перебуває на балансі у відповідача.

Місцевий суд вірно послався на норми закону, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами.

Суд перевірив усі докази, які навів позивач ОСОБА_3 у підтвердження своїх вимог, а відповідач ОСОБА_4 сільська рада - у підтвердження своїх заперечень, навів у рішенні фактичні обставини, які були встановлені судом при розгляді справи, вірно застосував правові норми, що регулюють ці правовідносини, та зробив вірний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_3 на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги ті обставини що позивачем надано до суду довідку з якої вбачається що він з 1999 по листопад 2012 рік мешкав за адресою: Одеська область Біляївський район, с. Великий Дальник 2-й АДРЕСА_1, також ці обставини підтверджено актом від 09.01.2013 року якій складено відповідачем, не приймається судовою колегією до уваги з наступних підстав.

Відповідно до ст.127 Житлового кодексу України, п. 2 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою ОСОБА_2 Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року за №208, жилі будинку реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті місцевої ради й призначаються лише для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання.

Згідно зі ст.129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Однак матеріали справи не містять доказів того, що позивач на встановлених законом підставах проживав у гуртожитку якій знаходиться на балансі відповідача.

Отже позивач не надав ні у суді першої інстанції, ні у суді апеляційної інстанції, належні докази які б спростовували обставини щодо його вселення у спірне житло у відповідності до норм чинного на той час житлового законодавства.

За таких обставини доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позову, не заслуговують на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим доказам, постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Біляївського районного суду Одеської області від 29 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня її проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

ОСОБА_5

ОСОБА_2