№ 468/1241/17-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
_____________________________________________________________
У Х В А Л А

( про залишення заяви без руху )

19.09.2017 року суддя Баштанського районного суду Миколаївської області Муругов В.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Авангард» про визнання права власності на житловий будинок,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Авангард» про визнання права власності на житловий будинок.

Відповідно до п.п. 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

З позовної заяви вбачається, що позивач предявив до суду позов про визнання за ним права власності на нерухоме майно за ст. 392 ЦК України, при цьому відповідно до правової позиції, що міститься в Постанові Верховного Суду України від 18.02.2015 року №6-244цс14, слідує, що за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути предявлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Проте позов не містить опису обставин, з їх підтвердженням відповідними фактами, щодо наявності одного з двох вказаних вище випадків для можливості застосування до спірних правовідносин положень ст. 392 ЦК України.

З матеріалів позову вбачається, що позивач придбав у відповідача вказане житло як переселенець та за позивачем дане житло було зареєстроване БТІ, проте державний реєстратор відмовив позивачу в реєстрації за ним права власності на житло, оскільки позивач не надав довідки про остаточний розрахунок за будинок, а відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1966 року, акти про передачу будинків у власність переселенцям при наявності рішень про це виконкомів районних Рад депутатів трудящих і довідок фінансових відділів про остаточний розрахунок переселенця за одержану будівлю є самостійними правовстановлюючими документами (п. 9, 18, 21 Додатку №1 до Інструкції).

При цьому, позивач вказує, що реєстратор відмовив йому в реєстрації його прав власності на нерухоме майно через те, що позивач не надав довідку про остаточний розрахунок, при цьому до позову долучена не підписана реєстратором відмова від 08.08.2017 року, з якої слідує, що позивач не надав правовстановлюючих документів (якими в даному випадку є акт, рішення місцевої ради та довідка про остаточний розрахунок) і не надано відомостей про зміну назви вулиці, натомість довідка СТОВ «Авангард» про остаточний розрахунок за житло видана після відмови реєстратора 01.09.2017 року. А тому не вбачається неможливості звернення позивача до реєстратора з питання реєстрації його прав в позасудовому порядку, з врахуванням того, що відмова реєстратора може бути також оскаржена.

З тексту позову вбачається, що позивач вселився в новозбудований будинок, який до цього ні за ким на праві власності не реєструвався, проте позов не містить опису обставин з їх підтвердженням відповідними фактичними даними про прийняття вказаного будинку в експлуатацію.

Крім того, долученої до позову копії акта передачі вбачається, що переселенцю передано житловий будинок, який складається з 2 кімнат, та допоміжна будівля сарай, натомість з технічного паспорта на будинок вбачається, що житловий будинок складається з 6 кімнат, веранди та тамбура, та окрім збудованого в 1986 році сараю, на території домоволодіння добудовані інші будівлі та споруди в 1992-1994 роках, а лише господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам і були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 22 січня 1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель», і під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не відносяться до категорії самовільних (самочинних).

Проте позов не містить опису обставин з підтвердженням цього відповідними фактичними даними, що перепланування та добудови в будинку і зведення допоміжних будівель та споруд затвердженні відповідними рішеннями та не є самочинним будівництвом, яке не може бути обєктом права власності.

За таких обставин подана позовна заява за своєю формою не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України.

У звязку з наведеним, позов має бути приведений позивачем у відповідність з положеннями п.5-6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України.

За таких обставин відповідно до вимог ч. 1 ст. 121 ЦПК України позовна заява підлягає залишенню без руху.

На підставі викладеного та керуючись ст. 121 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

1. ОСОБА_2 ОСОБА_3 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Авангард» про визнання права власності на житловий будинок, - залишити без руху.

2. Надати позивачу пятиденний строк для виправлення вказаних в описовій частині ухвали недоліків, який відраховується з дня отримання позивачем копії ухвали про залишення позову без руху.

3. Розяснити позивачу, що в разі невиконання вказаних в ухвалі вимог, заява буде вважатись неподаною і повернута позивачу. Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

4. Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя