АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8736/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Цокол Л.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 вересня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поливач Л.Д.

при секретарі: Горбачовій І.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, за участі третьої особи Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» про відшкодування завданої майнової шкоди.

в с т а н о в и л а :

Позивач звертаючись в січні 2017 року до суду з позовом ставив питання про стягнення з ОСОБА_7 суму коштів у розмірі 9 298,73 гривни, що є різницею між фактичним розміром шкоди, та отриманою сумою страхового відшкодування. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 29 вересня 2016 року у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода з вини відповідача, внаслідок чого було завдано механічних пошкоджень автомобілю «Хонда Сівік», який належить позивачу та яким керувала ОСОБА_8 Страховою компанією відповідача було здійснено страхову виплату у розмірі 7 315,44 гривень, проте відповідно до ремонтної калькуляції № 10800 від 25.12.2016 року вартість відновлюваного ремонту становить 16 614,17 гривень. Таким чином сума невідшкодованої матеріальної шкоди, завданої позивачеві неправомірними діями відповідача, становить 9 298,73 гривень.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року позовні вимоги було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 грошові кошти в сумі - 6 478,11 гривень в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди. У решті вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням представник відповідача подала апеляційну скаргу, де ставила питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Вказуючи при цьому на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Представник позивача в судовому засіданні не визнав подану апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення.

Відповідач та її представник (як особа, що подала апеляційну скаргу) повідомлялися судом про розгляд справи за адресами визначеними в матеріалах справи. Однак, у судове засідання не з'являлися, поважність причин своєї неявки суду не повідомили.

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом при розгляді справи було встановлено, що 29 вересня 2016 року о 12-33 год. на вул. Дніпровська Набережна, 21 сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля «Хонда», д.н.з. НОМЕР_3, що належить ОСОБА_9, під управлінням ОСОБА_10 та автомобіля НОМЕР_1, під управлінням ОСОБА_7 У результаті вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль «Хонда», д.н.з. НОМЕР_3.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 07.11.2016 року особою, що порушила п. 2.3(6), 13.1 ПДР України, чим спричинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, було визнано ОСОБА_7

Цивільна-правова відповідальність власника транспортного засобу ( ОСОБА_4) була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» поліс № AI/9655018.

Згідно довідки від 27.12.2016 року виданої ПАТ КБ «Приват Банк», страхова компанія сплатила грошові кошти в розмірі 7315,44 гривень на картковий рахунок позивача.

Суд першої інстанції частково задовольняючи вимоги позивача виходив з того, що ремонтна калькульція №10800 від 25.12.2016 року надана позивачем на підтвердження суми спричиненої шкоди є не належним доказом на підтвердження завданого матеріального збитку, оскільки відсутні відомості про особу яка її складала, матеріали, які при цьому вивчались. У той же час в заяві про страхове відшкодування вартість відновлюваного ремонту автомобіля була визначена - 13 793 гривень. Враховуючи отримані позивачем від третьої особи ( страхової компанії) в рахунок відшкодування шкоди - 7 315,44 гривень, суд вважав, що не відшкодованою є частина матеріального збитку в розмірі 6 478,11 гривень. А відтак вимоги позивача є правомірними, ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Звертаючись із апеляційною скаргою представник відповідача вказувала на те, що суд не дослідив питання реальності понесення позивачем суми збитків, хоча відповідач наголошував, що матеріали справи не містять жодних доказів обґрунтованості суми позовних вимог, відсутні будь-які докази щодо підрядників, послугами яких позивач скористався для відновлення технічного стану транспортного засобу: чи виключно послугами сертифікованої станції технічного обслуговування, чи СТО нижчого рівня або ж у приватному порядку здійснювалося таке відновлення. Адже сума витрат в залежності від цього суттєво зменшується в першу чергу, на розмір ПДВ. Більше того, представник позивача сам підтвердив в судовому засіданні, що у позивача відсутні докази понесення ним реальних витрат на відновлення транспортного засобу, проте суд першої інстанції не надав правової оцінки такому факту та відповідно така сума має бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Проте такі доводи апеляційної скарги не узгоджуються із нормами чинного законодавства та матеріалами справи.

Колегія суддів вважає, що представником відповідача при подачі апеляційної скарги не було взято до уваги те, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вказуючи в апеляційній скарзі на відсутність доказів щодо визначення розміру спричиненого матеріального збитку внаслідок пошкодження транспортного засобу, відповідач будь-яких доказів на підтвердження заявлених доводів не надав. Хоча у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов'язок щодо відшкодування завданої шкоди не пов'язується з фактом відновлення пошкодженої речі потерпілою особою, на що вказує представник відповідача, а виникає за умови, що дії завдавача шкоди були неправомірними, між даними діями і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Чинним законодавством визначено, що розмір завданої шкоди, що має бути відшкодована може визначатися виходячи з вартості робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ.

Щодо доводів апеляційної скарги представника відповідача про ненадання позивачем належних доказів на підтвердження вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля. То положеннями п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Згідно матеріалів справи, а саме заяви ОСОБА_6 про страхове відшкодування, вбачається, що він дав свою згоду на розрахунок страхового відшкодування у відповідності до програмного продукту « Аудатекс» від 02.12.2016 AT СК «АХА-Страхування». За яким вартість відновлюваного ремонту автомобіля НОМЕР_2, склала 13 793,55 гривень. Яка і була взята судом при розрахунку несплаченого відшкодування.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 червня 2017року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржена вкасаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: