Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.03.2017 Справа №607/64/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Позняка В.М.,

за участі секретаря судового засідання Осів І.В.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Друзюк Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Тернопільської міської ради про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3, в інтересах якої діє представник ОСОБА_1 пред'явила до суду позов до Тернопільської міської ради про встановлення факту належності свідоцтва про право власності від 30 березня 1995 року на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_4; визнання за ОСОБА_3 права власності в порядку спадкування за заповітом на ? частку квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5.

Обґрунтовує позов тим, що після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року, відкрилася спадщина на ? частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. За життя ОСОБА_5 склала заповіт від 04 травня 2016 року, згідно якого належну їй на праві власності частку квартири заповіла ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Звернувшись до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вищевказане спадкове майно, державним нотаріусом їй відмовлено у вчиненні вказаної нотаріальної дії у зв'язку з наявністю розбіжностей у прізвищі спадкодавця у свідоцтві про право власності на житло, де прізвище власника «ОСОБА_5», у свідоцтві про смерть та у заповіті, а також у зв'язку з тим, що у заповіті вказана квартира АДРЕСА_1, що не відповідає правовстановлюючому документу.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав з підстав, викладених у ньому.

Представник відповідача - Друзюк Р.М. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, просив суд звернути увагу на те, що позивачу необхідно було спочатку встановити факт належності правовстановлюючого документу, і не було б необхідності визнавати право власності в судовому порядку.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, установив такі обставини:

Як вбачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 28 травня 2016 року, ІНФОРМАЦІЯ_4 року у віці 64 роки померла ОСОБА_5.

Згідно паспорта серії НОМЕР_2, виданого Тернопільським МУ УМВС України в Тернопільській області 09 листопада 1996 року, ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 року у м. Ужгород Закарпатської області, з 15 липня 1980 року була зареєстрована в АДРЕСА_1.

Відповідно до будинкової книги для прописки громадян в буд. АДРЕСА_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, була зареєстрована у даній квартирі.

Згідно довідки № 3561 від 05 листопада 2016 року, виданої ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», станом на 29 грудня 2012 року власником ? частини квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_5, на підставі свідоцтва про право власності на житло, вданого 30 березня 1995 року Тернопільськимміським бюро технічної інвентаризації, право власності зареєстровано Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 30 березня 1995 року за № 10495.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 30 березня 1995 року, виданого та зареєстрованого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації за № 10495, квартира за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві спільної власності громадянам: ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Окрім того, заповітом від 04 травня 2016 року, посвідченим державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Воловець М.А., зареєстрованим у реєстрі за №3-868, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, заповідала належну їй квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_9. Згідно заповіту, він записаний зі слів ОСОБА_5, до підписання прочитаний вголос заповідачем ОСОБА_5

Таким чином, судом установлено невідповідність прізвища спадкодавця, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року, зазначеного у свідоцтві про право власності на житло, тому прізвищу, яке зазначене в свідоцтві про смерть та у заповіті.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини, які встановлені на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, беручи до уваги, що у всіх документах, виданих на ім'я спадкодавця, її ім'я - ОСОБА_5 та по батькові - ОСОБА_4 є ідентичними, дані, що зазначені у свідоцтві про право власності на житло,зокрема щодо місця проживання, повністю збігаються з даними, що зазначені у будинковій книзі для прописки громадян, та паспорті спадкодавця, де вказано дані про реєстрацію ОСОБА_5, суд вважає, що запис прізвища «ОСОБА_5» у свідоцтва про право власності на житло, виданого та зареєстрованого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 30 березня 1995 року за № 10495, вчинений помилково. Наявність помилки у записі вказаного прізвища є очевидною.

Окрім того, аналізуючи наведені докази, суд приходить до висновку про те, що написання у заповіті від 04 травня 2016 року номера квартири, яку ОСОБА_5 заповідала ОСОБА_3, - «9», а будинку - «7» сталося внаслідок технічної помилки, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_5 була зареєстрована та являлась власником частини квартири АДРЕСА_1, останній не належала.

Як слідує з позовної заяви ОСОБА_3, у зв'язку із наявністю розбіжностей в написані прізвища спадкодавця у свідоцтві про право власності на житло з даними, які містяться у свідоцтві про смерть та у заповіті, а також у зв'язку з помилкою в номерах квартири та будинку в заповіті спадкодавця, в неї виникають труднощі при реалізації її спадкових прав.

Так, як вбачається з постанови державного нотаріуса Першої тернопільської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 № 4103/02-31 від 15 грудня 2016 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, 16 серпня 2016 року Першою тернопільською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 666/2016, відповідно до матеріалів якої спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5 є ОСОБА_3, яка спадщину прийняла. Крім неї інших спадкоємців немає. Разом з тим, ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частку квартири АДРЕСА_1, у зв'язку з розбіжністю у прізвищі спадкодавця у свідоцтві про право власності на житло, у свідоцтві про смерть та у заповіті, а також у зв'язку з тим, що у заповіті вказана квартира АДРЕСА_1, що не відповідає представленому правовстановлюючому документу.

Враховуючи викладені обставини, в суду не виникає сумнівів у достовірності факту належності ОСОБА_5 правовстановлюючого документа, а саме - свідоцтва про право власності на житло, виданого та зареєстрованого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 30 березня 1995 року за № 10495, згідно якого власником 1/2 частки квартири є ОСОБА_5, а необхідність його встановлення зумовлена вагомістю поновлення порушення спадкових прав заявника. Тому, суд приходить до переконання про необхідність встановлення цього факту судом.

Відповідно до ст.ст. 1216-1219 Цивільного Кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За нормами ст.1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи визначені у заповіті.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, або рішенням суду.

В силу вимог ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

За таких обставин, аналізуючи зібрані у судовому засіданні докази у їх сукупності, враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, а саме те, що позивач є спадкоємцем за заповітом ? частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року, прийняла спадщину, оскільки в шестимісячний строк звернулася до нотаріуса, інші спадкоємці, які мають обов'язкову частку в спадщині та які прийняли спадщину відсутні, однак на даний час позивач не може отримати свідоцтво про право власності на спадщину, а тому права позивача ОСОБА_3 підлягають судовому захисту шляхом визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом на на ? частину квартири за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 328, 368, 370, 392, 1218, 1223, 1268 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до Тернопільської міської ради про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_5 свідоцтва про право власності від 30 березня 1995 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 на ? частину квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяВ. М. Позняк