Провадження № 2/761/1811/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

27 лютого 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарях: Краснянській С.В., Кривошия Н.В.,

за участю позивача: ОСОБА_1,

третьої особи: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

05 жовтня 2016 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона та її матір ОСОБА_2 є власниками квартири АДРЕСА_1. Відповідач - її колишній цивільний чоловік, з яким вони проживали у фактичному, незареєстрованому шлюбі. З 2009 року позивач та відповідач почали проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу та відповідач був зареєстрований в зазначеній квартирі. Однак, сімейне життя з відповідачем не склалося та з 2014 року вони не підтримують жодних відносин. На даний час, відповідач є зареєстрованим за адресою позивача. Відповідач з 2014 року за місцем реєстрації не проживає, житлово-комунальні послуги не сплачує, внаслідок чого втратив право користування житловим приміщенням, а тому для захисту свого порушеного права позивач звернулася до суду із вказаним позовом.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив.

Третя особа в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідно до ст.224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів за згодою позивача. Позивач в судовому засіданні не заперечувала проти заочного розгляду справи, тому суд ухвалив про заочний розгляд справи.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

Вислухавши позивача та третю особу, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, на даний час ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками квартири АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності, виданого Відділом приватизації державної адміністрації Шевченківського району 18.12.1996 року та Свідоцтв про право на спадщину.

Згідно довідки Форми №3 від 09.09.2016 року за №02/10/02-2101, яка видана Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 (власник особового рахунку) з 1990 року, ОСОБА_2 (мати) з 1962 року, ОСОБА_3 (фіз.особа) з 2009 року.

Актом, складеним майстром технічної дільниці №2 ТОВ «Індустріальний будівельний холдинг» від 21.09.2016 року та показами свідка ОСОБА_4, підтверджено ту обставину, що ОСОБА_3 не проживає у АДРЕСА_1 з квітня 2014 року.

Позивач на даний час володіє та користується квартирою, несе витрати по її утриманню, відповідач протягом тривалого часу в квартирі не проживає.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Окрім того, положеннями ст. 391 ЦК України регламентовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 встановив, що реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України).

Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Постановою Верховного Суду України у справі № 6-57цс11 від 16.01.2012р. визначено, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а положення статті 7 цього Закону застосовуються до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Згідно з ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, з огляду на вказані положення закону, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи що факт реєстрації відповідача порушує права позивача, як власника квартири, витрат на житлово-комунальні послуги відповідач не несе, своїх речей в квартирі не зберігає, позивач не бажає, щоб відповідач був зареєстрований в її власності, відповідач не є членом сім'ї власника квартири, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 41, 47 Конституції України, ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст. ст. 3, 11, 57-61, 174, 208-210, 212-215, 218, 222, 223, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Суддя: Н.Г.Притула