233 № 233/338/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартишева Т. О.

за участі секретаря Кюсєвої Т.О.,

заявника -

представника заявника -

представника заінтересованої особи -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка цивільну справу за заявою ОСОБА_1, від імені та в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_2, заінтересована особа ОСОБА_3 районний у місті Маріуполі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецької області, про встановлення факту смерті особи в певний час, -

В С Т А Н О В И В:

27 січня 2017 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 від імені та в інтересах якої дії адвокат ОСОБА_2, про встановлення факту смерті в певний час фізичної особи її чоловіка ОСОБА_4, в якій заявниця зазначила, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер 04 січня 2017 року у м. Макіївка Донецької області та був похований у вказаному населеному пункті, тобто на тимчасово неконтрольованій території України. Їй було видані медичне свідоцтво про смерть з довідкою про причину смерті ОСОБА_4, а також свідоцтво про смерть останнього, при цьому у зв*язку з тим, що вищевказані документи видані закладом охорони здоров*я та реєстраційним органом на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, вони є недійсними та не створюють юридичних наслідків. У проведенні державної реєстрації факту смерті ОСОБА_3 районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, їй відмовлено, тому підтвердити смерть свого чоловіка у встановленому законом порядку вона позбавлена можливості. Враховуючи, що встановлення даного факту має для неї юридичне значення просила встановити факт смерті особи в певний час.

У судове засідання заявниця ОСОБА_1 та представник заявниці ОСОБА_2 не з*явилися, просили в заяві розглянути справу за їх відсутності, задовольнивши заявлені вимоги (а.с.30).

Представник заінтересованої особи ОСОБА_3 районного у місті Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи.

З*ясувавши позицію заявника, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Заявниця ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4), яка зареєстрована проживає за даними паспорту за адресою: м. Макіївка, Червоногвардійський район, сел.. Дзержинського, вул.. Дачна, 1-б, - зареєструвала шлюб із ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що мало місце 29 вересня 1973 року у Червоногвардійському районному відділі РАГС м. Макіївка Донецької області, актовий запис № 676, та вбачається з копії паспорту заявниці (а.с. 4 зворот), свідоцтва про шлюб серії І-НО № 446078 (а.с. 5).

ОСОБА_4 (а.с. 6), ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Макіївка Донецької області, відповідно до копії сторінки паспорту з відміткою про місце проживання, зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_3 «б» (а.с. 6 зворот) - помер 04 січня 2017 року у м. Макіївка Донецької області, Україна, про що заявницею одержано медичне свідоцтво про смерть № 23 останнього із довідкою про причину смерті, зазначеної як «Ішемічна хвороба смерті (ІХС); атеросклеротичний коронарокардіосклероз» (а.с. 7, 29). Також, заявницею одержано свідоцтво про смерть ОСОБА_4 (а.с. 20, 30), видане Червоногвардійським відділом ЗАГС м. Макіївка.

При цьому, оскільки документи, що підтверджують смерть ОСОБА_4, видані закладом охорони здоров*я та реєстраційним органом на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, вони є недійсними, не створюють юридичних наслідків, про що заявниці розяснено ОСОБА_3 районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, яким представнику заявниці ОСОБА_2, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги № 5 від 17 січня 2017 року від імені та в інтересах ОСОБА_1 (а.с. 11,12) відмовлено у проведенні державної реєстрації факту смерті ОСОБА_4, оскільки пред*явлено медичний документ, форма якого не відповідає формі, встановленій діючим законодавством.

Судом оглянуто надані заявницею на підтвердження своїх вимог товарний чек № 195190 від 04 січня 2017 року із розрахунком понесених витрат на поховання ОСОБА_4В.(а.с. 9), фотознімки з місця поховання ОСОБА_4 (а.с. 10), а також письмові пояснення свідків ОСОБА_5 (а.с.21, 22-23; 31, 32) та ОСОБА_6 (а.с.24, 25-26; 33, 34).

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна в особі своїх державних органів, зокрема і судів, вживає всіх можливих заходів, у тому числі щодо захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб.

Згідно з п.11 ч.1 ст. 9 вищевказаного закону внутрішньо переміщена особа має право на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров*я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до абзацу першого п. 13 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» з наступними змінами та доповненнями, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобовязаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Даючи оцінку допустимості вищезазначених доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

В силу вимог ч.ч. 1-3 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для встановлення факту смерті особи в певний час на тимчасово неконтрольованій території України, оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт смерті ОСОБА_4 04 січня 2017 року, що мало місце у м. Макіївка Донецької області Україна. Встановлення даного факту має юридичне значення для заявниці та іншим шляхом встановити цей факт неможливо, у проведенні державної реєстрації факту смерті за наявними у заявниці документами ОСОБА_3 районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відмовлено (а.с. 8, 35). Тому, суд вважає за необхідне задовольнити заяву та встановити факт смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, який проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 «б», - 04 січня 2017 року у м. Макіївка Донецької області, Україна, у віці 67 років, причиною смерті якого є ішемічна хвороба серця: атеросклеротичний коронарокардіосклероз.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218, 234-235, 256, 257, 257-1, 259 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, від імені та в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_2, задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Макіївка Донецької області, громадянина України, який значився зареєстрованим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, - 04 січня 2017 року у м. Макіївка Донецької області, Україна, у віці 67 років, причиною смерті якого є ішемічна хвороба серця: атеросклеротичний коронарокардіосклероз.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті в нарадчій кімнаті та проголошені у

судовому засіданні 06 березня 2017 року. Повний текст судового рішення виготовлено

10 березня 2017 року.

Суддя