Справа № 504/1939/15-ц
Комінтернівський районний суд Одеської області в складі:
судді Рідник І.Ю.
секретаря Сокурцової Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Доброслав цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, за участю третьої особи ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації предмету з публічних торгів,-
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, та просив задовольнити з урахуванням уточнень, заявивши клопотання про подальший розгляд справи за його відсутність, зазначивши, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином /а.с.64,70,79,84,145,151/, причини неявки суду не повідомила. Заперечень на позов не надходило.
Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином /а.с.57,78,85,146,150/, причини неявки суду не повідомив. Заперечень на позов не надходило.
На підставі викладеного суд, зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України.
Розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами.
Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Пунктами 3.3.5., 3.3.6. договору кредиту встановлено, що позичальник зобовязаний сплачувати кредитору проценти за використання кредиту в порядку, визначеному договором, а також своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п. 1.1. цього Договору.
Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Згідно ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
На момент розгляду справи доказів погашення боржником кредиту, сплати комісій, відсотків, пені, штрафу, інфляційних збитків тощо, у суду не має.
Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про заставу», ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання банк вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно за договором про задоволення вимог іпотеко держателя.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
За умовами іпотечного договору, прописаними у п.4.1., у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Згідно з розділом 4 договору іпотеки іпотекодержатель у разі виникнення у нього права на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки на власний розсуд звертає на предмет іпотеки на підставі рішення суду, або виконавчого напису нотаріуса.
Пунктом 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч.1 ст. 20 ЦК, ст.ст.3, 4 ЦПК).
Статтею 37 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.
Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Отже, враховуючи, що позичальник за кредитним договором не виконав своє зобовязання з повернення кредиту, суд дійшов до висновку про обґрунтованість звернення позивача із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Згідно з п. 1.2 договору іпотеки від 06.05.2008 року заставна вартість предмету іпотеки складала 614000,00 гривень, що в доларовому еквіваленті складало 121584,16 доларів США,
ном на 06.06.2017 року, становить 236530,00 гривень./а.с.90-144/.
Відповідно до п.38 постанови Пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012 року, - у випадку, якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України "Про іпотеку"), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону
Таким чином, позивачем обрано на свій розсуд спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, що не суперечить вимогам статі 33 Закону України «Про іпотеку», у звязку із чим суд вважає за можливе звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу предмету іпотеки з публічних торгів, як передбачене чинним законодавством.
Враховуючи, що ОСОБА_2, боржником за основним зобовязанням, порушено договірні зобовязання перед позивачем, а ринкова вартість предмета іпотеки, яка належить відповідачу ОСОБА_1, не перевищує загальну суму заборгованості третьої особи перед позивачем, суд вважає за можливе звернути стягнення на предмет іпотеки, з урахуванням ціни, визначеною незалежним експертом оціночної діяльності ТОВ «БІЗНЕСС АССІСТ» у сумі 236530,00 гривень.
Згідно ст.213 ЦПК України, рішення суду має бути законним і обґрунтованим, суд обґрунтовує свої висновки тільки на тих доказах, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно ст.10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.
Згідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Відповідно до платіжного доручення № НОМЕР_1 від 21.05.2015 року вбачається, що позивач сплатив судовий збір в розмірі 3654,00 гривень /а. с. 6/.
Керуючись ст.ст.525,526,546, 1049,1050 ЦК України, ст.ст.1,3,7,33,39 Закону України «Про іпотеку», і керую-чись ст.ст.10, 88, 212-215, 224 ЦПК України, суд, -
Уточнені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, за участю третьої особи ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації предмету з публічних торгів - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданої протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суддя: І.Ю.Рідник