Справа № 486/583/16-ц
Провадження № 2/486/422/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючої-судді - ОСОБА_1 І,

секретаря- Зацепіної І.О.

за участі: представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Атомгідроенергобуд" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу квартири.

ВСТАНОВИВ:

24 травня 2016 року ТОВ «Атомгідроенергобуд» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу квартири.

30 червня 2016 року представник позивача збільшив позовні вимоги (а.с 41-42).

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01 квітня 2000 року ТОВ «Атомгідроенергобуд» здійснило продаж квартири відповідачу, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом укладення договору купівлі-продажу квартири, який був нотаріально посвідчений та зареєстрований у реєстрі Южноукраїнської державної нотаріальної контори за № 629. Відповідач під час розгляду цивільної справи №486/225/15-ц Южноукраїнським міським судом Миколаївської області за позовом ТОВ «Атомгідроенергобуд» до ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі-продажу квартири, зобовязання повернути квартиру і визнання права власності на квартиру сплатив 31.07.2015 року на рахунок позивача 27194 грн. 93 коп. На думку представника позивача відповідач не сплатив інфляційні втрати та 3 % річних, прострочив виконання основного зобов'язання за договором купівлі-продажу квартири. В зв'язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача відшкодування простроченої заборгованості по виконанню основного зобов'язання в сумі 3591,86 грн.; інфляційні втрати по договору 17905,53 грн.; 3% річних 1836,36 грн. та судовий збір у сумі 1378 грн.

Розгляд справи відбувався протягом тривалого часу через неналежну поведінку представника позивача, його неодноразової неявки в судове засідання та його заявою про відвід головуючій-судді.

Суд завершив розгляд справи за відсутності представника позивача, який скерував клопотання до секретаріату суду про розгляд справи за його відсутності та зловживав процесуальним правом щодо відводу судді.

Представник позивача у судові засіданні не зявлявся, лише 11 жовтня 2016 року був присутній у судовому засіданні.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позову та пояснила, що ОСОБА_3 працював в АТЗТ «Атомгідроенергобуд» у період з 02.10.1986 року по 02.06.2003 року. Протоколом загальних зборів АТЗТ «Атомгідроенергобуд» від 03.03.2000 року прийнято рішення про виділення житлової площі (квартири) 51-й сімї працівникам підприємства в тому числі і ОСОБА_3 Житлова площа виділялася з 10% фонду голови правління товариства та на умовах безвідсоткової позики строком на 15 років та без урахування індексації інфляційних процесів у відношенні до грошової одиниці України. В результаті прийнятого на загальних зборах рішення позивач та відповідач уклали договір купівлі-продажу трикімнатної квартири АДРЕСА_2. Вимоги щодо нарахування інфляційних та 3% річних є необґрунтованими тому, як ні договором, ні протоколом зборів такі умови не передбачені. Окрім того зазначила, що відповідач здійснював проплату у сумі 100 грн., щомісяця через те, що у нього погіршився матеріальний стан із-за хвороби дружини, яка є інвалідом та його травму хребта, оскільки він півтора року перебував у лікарні у лежачому стані та не міг самостійно пересуватися, всі кошти були спрямовані на лікування та курс реабілітації, на сьогоднішній день він має групу інвалідності та дохід сімї відповідача складається лише з державної допомоги по інвалідності. В звязку із чим ОСОБА_3 неодноразово звертався до АТЗТ «Атомгідроенергобуд» з проханням переглянути умови договору, зменшити або розстрочити зобовязання. Відповідачем за період з 08 квітня 2000 року по 23 травня 2016 року сплачено 39844 грн. 03 коп. за договором купівлі-продажу квартири. А тому вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та просить суд відмовити у їх задоволенні.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 01.04.2000 року ОСОБА_3 зобов'язався здійснити оплату у сумі 43435 грн. 89 коп. за придбану квартиру в строк до 01 квітня 2015 року, здійснюючи розрахунки, щомісячно, у сумі не менше 100 грн. через касу ТОВ «Атомгідроенергобуд» (а.с.8).

В судовому засіданні встановлено, що позивач у 2015 році звертався до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області до ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі-продажу квартири, зобовязання повернути квартиру і визнання права власності на квартиру в якому йому відмовлено, що вбачається з рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06.08.2015 року №486/225/15-ц., яке перегладалося Апеляційним судом Миколаївської області ухвалою від 23.09.2015 року залишено без змін.

Під час розгляду цивільної справи №486/225/15-ц відповідачем було сплачено 27194 грн. 63 коп. за договором купівлі-продажу квартири.

Згідно довідки АТЗТ «Атомгідроенергобуд» про оплату вартості квартири ОСОБА_3 сплатив 39844 грн. 03 коп. (а.с. 17).

Відповідно до виписки з протоколу №7 загальних зборів АТЗТ «Атомгідроенергобуд» від 03.03.2000 року (а.с.54) ОСОБА_4 виділено для продажу з 10 % фонду голови правління 3 кімнатну квартиру на умовах безвідсоткової позики строком на 15 років.

Представник позивача звернувся до суду з огляду на те, що на його думку відповідачем несплачена сума заборгованості, що складається з простроченої заборгованості по виконанню основного зобов'язання в сумі 3591,86 грн.; інфляційних втрат по договору 17905,53 грн.; 3% річних 1836,36 грн.

Стаття 655 ЦПК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким це договір, за яким одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За загальним правилом (ч. 1 ст. 692 ЦК України) оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Представником позивача не доведено розмір завданої відповідачем шкоди, що не дозволяла позивачеві отримати очікуване при укладенні договору. Не зазначено не лише шкоду (прямі збитки), а й те, що позивач не зміг використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

При цьому йдеться про те, що при визначенні шкоди слід виходити з того, що вона може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Суд не бере до уваги доводи позивача, що недобросовісна поведінка відповідача створила для нього вкрай невигідні умови щодо сподівань отримання прибутку від укладеного договору, в чому мав полягати цей прибуток і чи є дійсно істотною для підприємства різниця між тим, що воно мало отримати за договором і тим, що отримало.

Суд бере до уваги рішення у цивільній справі №486/225/15-ц першої та апеляційної інстанції в якому встановлено факт того, що відповідач неодноразово звертався до підприємства із заявами про звільнення від сплати залишку вартості квартири в зв'язку з тим, що він тривалий час працював на підприємстві, а саме з 1986 по 2003 роки та у зв'язку з тяжкою хворобою його дружини.

Згідно із статтею 60 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч.3 cт. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Статтею 3 ЦПК України передбачено право особи звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11 ЦПК України сторони й інші особи, котрі беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна зі сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Керуючись ст.ст. 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариству з обмеженою відповідальністю "Атомгідроенергобуд" - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Южноукраїнський міський суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду ОСОБА_1