Справа №295/3983/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2017 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого судді Слюсарчук Н.Ф.

з участю секретаря с/з ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», треті особи: Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг

про визнання частково недійсним договору відступлення права вимоги та визнання частково недійсним договору про передачу прав за договорами забезпечення, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року позивач звернувся до суду з указаним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання частково недійсним договору відступлення права вимоги та визнання частково недійсним договору про передачу прав за договорами забезпечення.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 04.01.2008 року між «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційний банком», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір за № Ф-1, згідно якого позичальник отримав кредит у сумі 170 000 грн. з процентною ставкою 15,5 % річних з кінцевою датою повернення 31.12.2027 року.

Для забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором між банком та позивачем укладений договір іпотеки від 04.01.2008 року, за яким в іпотеку передавалося нерухоме майно квартира у м. Житомирі, по вул. Московській (провулок Московський, 1)АДРЕСА_1, що належить на праві власності позивачу.

17.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено договір про відступлення права вимоги, згідно якого відповідач зобовязується передати за плату грошові кошти в розпорядження Банку, а останній зобовязується відступити відповідачу свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку № 1 до цього договору, в тому числі і за Кредитним договором з позивачем та договір передачі прав за договором забезпечення.

Також 17.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено договір про передачу прав за договорами забезпечення, укладеними Банком та його клієнтами, перелік яких міститься в додатку № 1 до цього договору, в тому числі і за Договорм іпотеки, укладеним між Банком і позивачем.

Вважає, що відповідачем під час укладання оспорюваних договорів порушив існуючі на той час обмеження встановлені законодавством в частині на придбання права відступної вимоги до фізичної особи, зокрема: договір про відступлення права вимоги, укладений між Публічним акціонерним товариством Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», за яким відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором, який був укладений між позивачем та третьою особою, суперечить вимогам чинного законодавства та є договором факторингу. Позивач в обгрунтування позовних вимог зазначає що, на момент вчинення правочину, було порушено вимоги ч. 1 ст. 203, 215 ЦК України, тобто на невідповідність його змісту ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а саме: станом на момент укладення договору не могло бути відступлення право грошової вимоги за договором факторингу щодо фізичної особи, чим істотно порушені права позивача.

Тому, позивач просив суд визнати недійсним договір відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року та договір про передачу прав за договором забезпечення від 17.12.2012 року, які були укладені між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором № Ф-1 від 04.01.2008 року, що був укладений між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» та ОСОБА_2

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, суду пояснив, що договір про відступлення права вимоги був укладений у відповідності до вимог чинного законодавства та зазначив, що відступлення права вимоги не є фінансовою послугою, а дії відповідача відповідають вимогам глави 47 розділ книги 5 ЦК України. В матеріалах справи містяться письмові заперечення.

Представник 3-ої особи - Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник 3-ої особи - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні. В матеріалах справи містяться заява про розгляд справи у відсутності їх представника.

Заслухавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У судовому засіданні було встановлено, що 04.01.2008 р. між позивачем та відповідачем 1 було укладено кредитний договір № Ф-1, відповідно до якого позивач отримав кредит в розмірі 17 0000, 00 грн. (а.с.9-11).

Пунктом 5.3.3. кредитного договору визначено, що банк має право відступити право вимоги за цим договором з наступним повідомленням позичальника протягом 5 днів моменту укладення договору з цього приводу про особу нового кредитора.

17.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» було укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» перейшло право вимоги за кредитним договором № Ф-1 від 04.01.2008 р.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15.07.2015 року та ухвалою апеляційного суду м. Києва від 09.11.2015 року встановлено, що 20.12.2012 року на адресу позивача було направлено повідомлення про відступлення, у якому позивача повідомили про укладення договору про відступлення права вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За положеннями пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Статтею 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» до фінансових послуг віднесено факторинг.

Згідно з частиною першою статті 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи боржника).

Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (стаття 1079 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг.

Згідно з пунктом 6 розділу І Положення про Державний реєстр фінансових установ, затвердженого розпорядженням Держфінпослуг від 28.08.2003 № 41 юридична особа набуває статусу фінансової установи з дати внесення відповідного запису про неї до Державного реєстру фінансових установ, з урахуванням вимог Положення про внесення інформації щодо фінансових компаній до Державного реєстру фінансових установ та встановлення вимог до облікової та реєструючої системи фінансових компаній, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 5 грудня 2003 року № 152, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2003 року за № 1252/8573. Відповідач () внесений до Реєстру фінансових установ та має статус фінансової установи, зокрема має право на здійснення факторингу.

Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (ч. 1 ст. 512 ЦК України).

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).

Первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні (ст. 517 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, в додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги від 17.12.2012 року, відповідно до якого було встановлено, що перехід до нового кредитора прав у зобов'язанні за кредитним договором № ф-1 від 04.01.2008 року дійсно відбувся (а.с. 57).

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до п.7. Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

У п. 8. даної Постанови зазначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Статтею 4 Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ст. 1077 ЦК України, визначено перелік операцій, які відносяться до фінансових послуг.

В той же час, укладання договору про відступлення прав вимоги не є фінансовою послугою, а тому правовідносини, що виникли між сторонами, не регулюються зазначеним Законом. Між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні Ініціативи» укладено договір відступлення прав вимоги.

Відступлення прав вимоги (цесія) - це один із засобів заміни кредитора у зобов'язанні. Можливість такої зміни передбачена ст. 512 ЦК України. Її суть полягає в тому, що первісний кредитор передає (відступає) свої права в зобов'язані іншій особі - новому кредитору (цесіонарію). Відступлення права вимоги, за Цивільним Кодексом виступає способом зміни кредитора у зобов'язанні (загальне), а факторинг - цілісний самостійний вид договору (спеціальне). Отож, не кожна оплатна цесія може визнаватись факторингом.

Судом встановлено, що при укладанні Договору відступлення права вимоги та Договору про передачу прав забезпечення було дотримано форми правочину, яка передбачена чинним законодавством України. Договір про передачу прав забезпечення посвідчений нотаріально, як правочин по якому відступлено право вимоги по забезпеченню, обидва договори щодо відступлення права вимоги не суперечать нормам права, а відповідно посилання ОСОБА_2 на ст. 203 та 215 ЦК України є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а як вбачається з матеріалів справи позивачем не було надано доказів на обґрунтування своїх позовних вимог.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, беручи до уваги те, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що договір про відступлення права вимоги та договір про передачу прав забезпечення були укладені між сторонами у відповідності до вимог чинного законодавства України, судом не встановлено підстав недійсності правочинів, укладених між сторонами під час їх вчинення, а тому приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 516, 530, 626 629, 1077 ЦК України , суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», треті особи: Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про визнання частково недійсним договору відступлення права вимоги та визнання частково недійсним договору про передачу прав за договорами забезпечення відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.Ф.Слюсарчук