Справа № 426/5850/15-ц
РІШЕННЯ

іменем України

13 вересня 2017 року Сватівський районний суд Луганської області в складі головуючого судді Попової О.М., при секретарі судового засідання Черкашеній-Грибінюк І.В., Філіпенко А.С., Крикуновій Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні одноособово в залі суду м. Сватове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, -

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про розподіл майна подружжя, який в процесі розгляду уточнила, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що вона з ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з 01 вересня 2007 року до 23 листопада 2015 року, який за рішенням суду розірвано. За час перебування у шлюбі ними був придбаний автомобіль марки ВАЗ 21104, 2005 року виписку, державний номерний знак НОМЕР_1, зареєстрований на ім'я ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ 185688, виданого 28.09.2013 Центром ДАІ 4410. Відповідно до висновку експерта № 020/05/16 експертного авто товарознавчого дослідження по визначенню ринкової вартості та вартості ремонтно-відновлювальних робіт транспортного засобу Марки ВАЗ 21104, 2005 року виписку, державний номерний знак НОМЕР_1, вартість автомобіля з врахуванням вартості ремонтно-відновлювальних робіт становить 69797,00 грн. Вона має право на його 1/2 частку в ідеальній долі. Автомобіль знаходиться в користуванні відповідача. Нею понесені судові витрати в розмірі 918 грн. судового збору, оплата роботи експерта 850 грн. Просить визнати майно набуте ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за час перебування у зареєстрованому шлюбі, яке складається з автомобіля ВАЗ 21104, 2005 року випуску, державний № НОМЕР_2, зареєстрований на ім'я ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ 185688, виданого 28.09.2013 Центром ДАІ 4410, вартістю 69797,00 грн. спільним майном подружжя, визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 ідеальну частку автомобіля ВАЗ 21104, 2005 року випуску, державний № НОМЕР_2, зареєстрований на ім'я ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ 185688, виданого 28.09.2013 Центром ДАІ 4410, вартістю 34898,50 грн., стягнути з відповідача на її користь судові витрати в розмірі 1768,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі та надали пояснення аналогічні викладеним в уточненому позові обставинам.

Відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлений, в судовому засіданні участі не брав, жодних заяв суду не надавав. Повноважного представника в судове засідання не направив.

Суд, дослідивши в судовому засіданні надані сторонами докази, оцінивши їх у сукупності, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, всебічно зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає за необхідне задовольнити уточнені позовні вимоги ОСОБА_2

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони перебували у шлюбі з 01 вересня 2007 року (свідоцтво про шлюб Серія 1-ЕД № 057558, видане 01.09.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сватівського районного управління юстиції Луганської області а.с. 9). Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 23 листопада 2015 року у справі 426/4994/15-ц розірваний шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 01.09.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сватівського районного управління юстиції Луганської області (а.с. 53). Сторонами визнається, і підтверджено матеріалами справи, що за час перебування у шлюбі відповідач ОСОБА_2 придбав у приватну власність автомобіль ВАЗ 21104, 2005 року випуску, державний № НОМЕР_2, зареєстрований на ім'я ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ 185688, виданого 28.09.2013 Центром ДАІ 4410 (а.с. 11,12). Згідно висновку автотоварознавчої експертизи № 020/05/16 від 29.05.2016 року, дійсна ринкова вартість спірного автомобіля станом на 01 листопада 2015 року з врахуванням відсотку експлуатаційного зносу по часу використання та вільного ціноформування в межах України, та без врахування ремонтно-відновлювальних робіт становить 75335,00 грн., з врахуванням вартості ремонтно-відновлювальних робіт на момент проведення автотоварознавчої експертизи, становить 69797,00 грн. (а.с. 100-106). Те, що спірний автомобіль ВАЗ 21104, 2005 року випуску, державний № НОМЕР_2 є спільною сумісною власністю сторін як подружжя, відповідач не визнає, оскільки вважає що автомобіль куплений на його та його батьків кошти, окрім іншого після розірвання шлюбу він здійснював ремонтні роботи, про що надав накладну від 17.11.2015 року сума витрат складає 3468,00 грн. (а.с. 62), акт виконаних робіт по ремонту автомобіля від 20.11.2015 року на загальну суму 2370,00 грн. (а.с. 63). Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 07 вересня 2016 року по справі № 6-801цс16, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів та згідно якої статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Доводи відповідача, за якими спірний автомобіль був придбаний за власні кошти батьків позивача та його особисті кошти, суд вважає необґрунтованими та у відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України суду не доведеними, оскільки матеріали справи не містять доказів, які б об'єктивно підтверджували обставини, на які посилалася відповідач, що мають істотне значення, а саме придбання спірного автомобілю за власні кошти його батьків та його кошти. Щодо витрат на ремонтні роботи, то суд вважає, що така обставина не зумовлює відступлення від рівності часток подружжя, оскільки на момент проведення ремонтних робіт автомобіль перебував в користуванні відповідача, а відтак обслуговування здійснювалось за його кошти. Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до положень ч. ч. 1,2 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Між тим, за час перебування сторін у шлюбі у них народилась дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено свідоцтвом про народження Серія 1-ЕД № 120950 виданим 22 серпня 2008 року виконавчим комітетом Коломийчанської сільської ради Сватівського району Луганської області (а.с. 10). За рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 24.12.2015 справа № 426/5332/15-ц ухвалено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки на користь ОСОБА_1 (а.с. 52а), про що видані виконавчі листи (а.с. 54, 55) та як встановлено в судовому засіданні дитина знаходиться на спільному утриманні батьків. У п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а за відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦПК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. З урахуванням вищевказаних норм та встановлених обставин у справі, суд вважає, що оскільки рухоме майно щодо якого виник спір є неподільною річчю, а вимоги стосовно його поділу в натурі у відповідності до ч. 4, ч. 5 ст. 71 СК України, ст. 365 ЦК України, ст. 11 ЦПК України сторонами не заявлялися, тому спірний автомобіль ВАЗ 21104, 2005 року випуску, державний № НОМЕР_2, без його реального поділу, слід залишити у спільній частковій власності сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що позивачем сплачено судовий збір у сумі 918,00 грн. та 300,00 грн., що підтверджено квитанціями (а.с. 1,2), крім того позивачем понесені судові витрати у вигляді оплати за проведення автотоварознавчої експертизи у сумі 850,00 грн. (а.с. 190, 191), то судові витрати в загальній сумі 2068,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного керуючись ст.ст. 60, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212 - 215 ЦПК України, -

Вирішив:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя задовольнити в повному обсязі.

Визнати майно набуте ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за час перебування у зареєстрованому шлюбі, яке складається з автомобіля ВАЗ 21104, 2005 року випуску, державний № НОМЕР_2, зареєстрований на ім'я ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ 185688, виданого 28.09.2013 Центром ДАІ 4410, вартістю 69797,00 грн. спільним майном подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на ? ідеальну частку автомобіля ВАЗ 21104, 2005 року випуску, державний № НОМЕР_2, зареєстрований на ім'я ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ 185688, виданого 28.09.2013 Центром ДАІ 4410, вартістю 34898,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за проведення експертизи у сумі 850,00 грн. та судовий збір 918,00 грн. та 300,00 грн., а всього 2068,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Луганської області через Сватівський районний суд Луганської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 18 вересня 2017 року.

Суддя О.М. Попова