РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

02 березня 2017 рокуСправа №451/1281/16-ц
Провадження № 2/451/40/17

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Мулявка О.В.

за участі секретаря судового засідання Крикавської М.М.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Радехів справу за позовом представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

26 жовтня 2016 року до суду надійшла позовна заява представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1, відповідно до вимог якої, остання просить визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

В обґрунтування вимог посилається на те, що її довірилю на праві особистої власності належить будинок №11 по вулиці Садова в селища Лопатин, Радехівського району Львівської області.

У даному будинку окрім нього зареєстрована дочка позивача - ОСОБА_1 та її чоловік - ОСОБА_5.

Крім цього, у будинку також зареєстровані, зокрема: з 26.12.2000 року Радехівським РС ГУ ДМС України у Львівській області - ОСОБА_4, який є братом представника позивача та з 06.08.2010 року Радехівським РС ГУ ДМС України у Львівській області - ОСОБА_3 - його дружина.

Відповідачі у будинку ніколи не проживали, оскільки мають власне житло і

фактично проживають ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також, зазначає, що на прохання позивача знятися добровільно з реєстрації місця проживання, відповідачі відмовляються, і тим самим, позбавляють його права на отримання субсидій по оплаті комунальних послуг.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та надала пояснення з приводу таких аналогічно, зазначеним у заяві (а.с.2). Також пояснила, що власником будинку є її батько ОСОБА_2. У даному будинку зареєстровані її брат - ОСОБА_4 та невістка - ОСОБА_3, які більше десяти років назад залишили житло цілком добровільно і перешкод у користуванні таким їм ніхто не чинив. Відповідачі придбали свій будинок в Тернопільській області, де і фактично проживають. Таким чином, змушені були звернулися до суду, щоб визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки не можуть отримати субсидію, від так це чинить перешкоди позивачу у користуванні житлом. Просить позов задоволити.

Відповідачі у судове засідання неодноразово не зявлялися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином. Про причини, що унеможливили їх прибуття у засідання, суд не повідомили.

Таким чином, відповідно до вимог процесуального закону, судом у засіданні 02.03.2017 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За нормами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК власник майна (будинку) має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом.

Із змісту ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Судом встановлено, що будинок №11 по вулиці Садова у селища Лопатин, Радехівського району, зареєстрований на праві особистої власності за ОСОБА_2 (а.с.5) і у такому зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.6-7).

Так, із копії будинкової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку вбачається, що в будинку №11 по вулиці Садова у селища Лопатин, Радехівського району Львівської області, з 06.08.2010 року - значиться зареєстрованою ОСОБА_3, а з 26.12.2000 року значиться зареєстрованим ОСОБА_4 (а.с.6-7).

Даними, викладеними у довідці Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області за №2232 від 24.10.2016 року констатовано, що в будинку №11 по вулиці Садова у селища Лопатин, Радехівського району Львівської області зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_4, але за місцем реєстрації не проживають (а.с.4).

Також, обставини, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідачі за місцем реєстрації не проживають, у судовому засіданні ствердили свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_5, недовіряти показам яких у суду підстав не має.

Відповідно до змісту правової позиції, викладеної суддею Верховного Суду України у справі №6-709цс16, частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

За змістом ст.ст.64,156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать: дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ч.3 ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Підстав, з яких можна було би зробити висновок, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4

не користується житлом з поважних причин, суду не представлено.

Крім цього, не встановлено, що позивач чинив відповідачам перешкоди в користуванні жилим приміщенням.

Приймаючи до уваги вищенаведене, ті обставини, що відповідачі більше встановленого ст.405 ЦК України строку будинком №11 по вулиці Садова у селища Лопатин, Радехівського району Львівської області без поважних причин не користуються, суд вважає, що їх слід визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням, від так позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.88 ЦПК України із відповідачів в користь позивача слід стягнути понесені нею судові витрати.

Керуючись ст.ст.3,10,11,60,88,209,212-215,226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку №11 по вулиці Садова в селищі Лопатин Радехівського району Львівської області.

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованої у ІНФОРМАЦІЯ_4, жительки селища ОСОБА_7, вул.Сагайдачного,5 Тернопільського району Тернопільської області та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого у ІНФОРМАЦІЯ_4, жителя селища ОСОБА_7, вул.Сагайдачного,5 Тернопільського району Тернопільської області на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, жительки смт.Лопатин, вул.Садова,11 Радехівського району Львівської області 640 гривень понесених нею судових витрат.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з моменту отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Львівської області через Радехівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.фактично проживають ІНФОРМАЦІЯ_1 цього, не встановлено, що позивач чинив відповідачам перешкоди в користуванні жилим приміщенням.

ГоловуючийОСОБА_8