У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді : Гордійчук С.О.

суддів : Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання : Демчук Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, який є правонаступником померлої ОСОБА_3, про встановлення факту проживання однією сім'єю, зміну черговості одержання права на спадкування з наданням права на спадкування нарівні із спадкоємцем першої черги, та внесення змін у свідоцтво про право на спадщину,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 грудня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, який є правонаступником померлої ОСОБА_3, про встановлення факту проживання однією сім'єю, зміну черговості одержання права на спадкування з наданням права на спадкування нарівні із спадкоємцем першої черги, та внесення змін у свідоцтво про право на спадщину відмовлено

У поданій на рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що він та ОСОБА_4 з 2003 року проживали однією сім'єю та вели спільне господарство в м. Нижнєвартовську Російської Федерації, а у 2006 році повернулися до України на постійне проживання в с. Молодаво Дубенського району Рівненської області.

Судом не взято до уваги довідку Молодавської сільської ради Дубенського району Рівненської області №502 від 25 липня 2014 року як доказ по справі, в якій вказано, що він проживав однією сім'єю з ОСОБА_4 з 2006 року по день її смерті та вели спільне господарство.

Суд не дослідив і не прийняв до уваги паспорт ОСОБА_4, отриманий нею 07 жовтня 2006 року по приїзді в Україну на підставі міграційної карти від 15 травня 2006 року. Судом не враховано, що ОСОБА_4 перебувала на диспансерному обліку, постійно хворіла, перенесла операцію, що підтверджується записами в медичній картці та епікрізами, а тому потребувала постійного догляду. Вказує, що саме він придбавав для померлої всі необхідні ліки та постійно доглядав її, в той час як ОСОБА_3 матір не відвідувала та зловживала спиртними напоями.

Зазначає, що судом не взято до уваги, що він переїжджаючи на проживання до України продав свою власну квартиру в Російській Федерації, отримані кошти вклав на рахунок ОСОБА_4, оскільки як іноземець не мав права мати вкласти гроші в банках України, та отримав від останньої довіреність на право розпорядження вказаними коштами.

Просить рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

На підтвердження такого висновку в рішенні наведенні відповідні мотиви та докази з якими погоджується і апеляційний суд.

Згідно до ст. 10, 60 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла .

Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно.

Обгрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 покликався на те, що з 2003 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав однією сім'єю із ОСОБА_4. як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вони разом вели спільне господарство, він постійно піклувався про неї, доглядав коли вона перебувала у лікарні та здійснив її поховання, а тому він має право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім"єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно з роз'яснень Верховного Суду України, викладених у листі від 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення (Витяг)" до заяви про встановлення факту проживання однією сім"єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою (померлим) мали місце фактичні шлюбні стосунки (свідоцтво про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки із по господарських книг про реєстрацію чи вселення, докази про спільне придбання майна як рухомого, так і не рухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності), заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного, довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями цієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно змісту вказаної норми закону, при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

В п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року (далі-Постанова) роз'яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем. Тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами), 2) матеріальне забезпечення спадкодавця, 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріальне вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири, 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3, 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову, необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

Із матеріалів цивільної справи вбачається, що позивачем не доведена, відповідними засобами доказування, наявність вище перелічених юридичних фактів у їх сукупності.

Навпаки в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 мала депозитний та особовий рахунок у банку АТ «Сбербанк Росії» куди зараховувались та видавались її кошти, а з 01.07.2011 року ОСОБА_1 мав довіреність на отримання цих коштів у банку.

Тобто, будь-які належні та достатні докази про надання матеріальної допомоги ОСОБА_1за рахунок власних коштів в матеріалах справи відсутні.

Крім того, з медичної документації ОСОБА_4, що є в матеріалах справи також не вбачається даних про перебування її в безпорадному стані, оскільки сам факт хвороби не свідчить про ці обставини. А надані позивачем епікризи стаціонарного хворого не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не містять відомостей про те, що ОСОБА_4 через тяжку хворобу тривалий час була у безпорадному стані та потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування.

Доводи позивача про те, що він тривалий час опікувався ОСОБА_4 та надавав допомогу, не може бути достатньою обставиною для зміни черговості спадкування в розумінні ч. 2 ст. 1259 ЦК України.

Крім того, зі змісту роз'яснень Постанови Пленуму Верхового Суду України № N 5 від 31.03.95" Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" та п.26 Постанови Пленуму Верхового Суду України N 2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" вбачається, що в позовному провадженні факт не може встановлюватися сам по собі в якості окремої позовної вимоги, а є предметом доказування, як обставина справи, що має юридичне значення для підтвердження вимог у існуючому спорі про право, що розглядається судом і підлягає встановленню в мотивувальній частині при ухваленні рішення.

Оскільки факт встановлювався судом лише як одна з обставин, що дає право позивачу порушувати питання про зміну черговості, а в задоволенні останнього відмовлено з причини відсутності безпорадного стану, то не підлягає окремому встановленню факт проживання зі спадкодавцем однією сім'єю без реєстрації шлюбу( згідно ст.1259 ЦК - не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини )

Окреме встановлення останнього , як факту, що має юридичне значення, повинно розглядатись відповідно до Глави 6 Розділу IV ЦПК України в порядку окремого провадження із зазначенням мети встановлення такого факту та за участю відповідних заінтересованих осіб .

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий :

Судді :