Справа № 712/2-5427/2010
У Х В А Л А

Іменем України

27 лютого 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кондора Р.Ю. і ОСОБА_1,

при секретарі: Сочка І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 17 грудня 2010 р. за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення кредитної заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 17 грудня 2010 р. позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 солідарно на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (надалі Банк) суму в розмірі 240838.57 грн. заборгованості; у частині звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. Вирішено питання судових витрат (т.1, а.с.67-68).

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати це рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову до неї відмовити, а позов до ОСОБА_4 задовольнити. Доводить про порушення судом норм матеріального та процесуального права. Указує на таке:

-Банк не надавав ОСОБА_3 жодних кредитних коштів, що тягне відсутність у неї як поручителя зобовязання із їх погашення;

-ні законами, ні будь-якими договорами не було передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою;

-Банком пропущений шестимісячний строк для звернення із позовом до неї як поручителя, оскільки з вимогою дострокового повернення кредиту Банк звертався до ОСОБА_3 у 2008 р.;

-Банк не звертався до неї як поручителя із повідомленням про невиконання боржником своїх зобовязань;

-відмова у зверненні стягнення на предмет іпотеки порушує її права як фінансового поручителя;

-суд розглянув справу за її відсутності.

У письмовому запереченні Банк не визнав скарги як безпідставної і просить залишити рішення суду без змін (т.2, а.с.67-70).

Суд першої інстанції установив, що в забезпечення виконання усіх зобовязань за укладеним між ОСОБА_3 та Банком кредитним договором № 234/4/07 від 24.09.2007 р. останнім того ж дня був укладений із ОСОБА_2 договір поруки № 234/4/07 S-2, згідно з п.2.2. якого поручитель зобовязалася солідарно відповідати перед позивачем усім своїм майном.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін, із таких мотивів.

За правилами частини 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Тобто, рішення суду переглядається в апеляційному порядку лише стосовно ОСОБА_2 як фінансового поручителя.

Як видно із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 24.09.2007 р. Банк та ОСОБА_3 уклали кредитний договір № 234/4/07, згідно з яким остання отримала кредит у сумі 25000 доларів США терміном до 22.09.2017 р. під 13% річних. У якості забезпечення виконання позичальником своїх боргових зобовязань Банк того ж дня уклав, зокрема, з ОСОБА_2 договір поруки № 234/4/07 S-2.

Позичальник ОСОБА_3 належним чином не виконувала узятих на себе зобовязань за кредитним договором, унаслідок чого станом на 06.04.10 р. утворилася заборгованість на загальну суму 240838.57 грн. (22916.70 доларів США заборгованість за кредитом, 4166.60 доларів США строкова заборгованість, 5263.70 доларів США заборгованість по процентах за користування кредитом, 1855.93 грн. заборгованість зі сплати щомісячної комісії, 13962.15 грн. плата за пропуск платежів).

Відповідно до п.1.1., п.3.1. вказаного договору поруки поручитель (ОСОБА_2І.) солідарно відповідає перед кредитором за виконання ОСОБА_3 зобовязань у повному обсязі; у випадку невиконання зобовязань по кредитному договору боржник (ОСОБА_3О.) і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про солідарне стягнення кредитної заборгованості з боржника та ОСОБА_2

Апеляційні доводи останньої про те, що Банк не надавав ОСОБА_3 жодних кредитних коштів суперечать обставинам справи та спростовуються заявкою на отримання кредиту, самим кредитним договором і розрахунком заборгованості. Окрім цього, ОСОБА_3 як позичальник рішення суду не оскаржувала.

Твердження ОСОБА_2 про те, що розрахунок заборгованості підписаний не вповноваженим представником Банку, спростовується наказом Банку № 2557 від 28.12.2009 р. «Про затвердження і введення у дію технологічної карти «Супровід проблемних кредитів фізичних осіб», за п.4.2.4. якого співробітник Бек-офісу обовязково вказує на розрахунку своє прізвище та ініціали, посаду, завіряє його підписом та особистим штампом (т.1, а.с.140-143). Наявний у справі розрахунок узгоджується із указаними вимогами.

Доводи апеляційної скарги про те, що ні законами, ні будь-якими договорами не було передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою, заслуговують на певну увагу, проте в контексті спірних правовідносин і за обставин, коли ні позивач, ні відповідачі ОСОБА_3 (боржник) та ОСОБА_4 (майновий поручитель) не оскаржували рішення суду, такі не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови в позові до ОСОБА_2 До того ж, це не впливає по суті на остаточний результат вирішення спору.

Твердження останньої про те, що Банком пропущений шестимісячний строк для звернення до неї як поручителя із позовом, оскільки з вимогою дострокового повернення кредиту Банк звертався до ОСОБА_3 у 2008 р., а з позовом у квітні 2010 р., є безпідставними, так як у відповідних листах Банку (т.1, а.с.57, 58), на які посилається ОСОБА_2, йдеться про погашення виниклої простроченої заборгованості, а не про дострокове виконання договірних зобовязань у цілому.

Довід ОСОБА_2 щодо розгляду справу за її відсутності не може слугувати підставою для скасування оскарженого нею рішення, оскільки це не призвело до неправильного вирішення спору по суті.

Решта доводів апеляційної скарги (зокрема, про те, що Банк не звертався до ОСОБА_2 як поручителя із повідомленням про невиконання боржником своїх зобовязань, а відмова у звернення стягнення на предмет іпотеки порушує права ОСОБА_2 як фінансового поручителя) також не дають підстав для скасування ухваленого в справі рішення як необґрунтовані та неістотні.

При цьому колегія суддів зауважує, що доводи ОСОБА_2 стосовно ненадання Банком позичальнику ОСОБА_3 жодних кредитних коштів є взаємовиключним твердженням щодо решти доводів.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив у цій частині законне та обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

2. Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 17 грудня 2010 р. залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: