Справа №2-1547/10 09.03.2017 09.03.2017 09.03.2017
Провадження №22-ц/784/745/17
Єдиний унікальний номер судової справи: 2-1547/10-ц Суддя першої інстанції Тихонова Н.С.
Провадження №22-ц-784/745/17 Суддя-доповідач апеляційного суду Козаченко В.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 березня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Прокопчук Л.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання Шагай О.А.,

з участю представника боржниці ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 січня 2017 року про заміну сторони виконавчого провадження та поновлення строку пред'явлення виконавчого листа до виконання по справі за позовом Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» (далі - УкрСиббанк) до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 лютого 2010 року з ОСОБА_4 і ОСОБА_2 стягнуто в солідарному порядку на користь УкрСиббанку 296 789 грн. 87 коп. заборгованості по кредитному договору.

22 березня 2010 року Ленінським районним судом м. Миколаєва стягувачу був виданий виконавчий лист № 2-1547 по зазначеній справі, який був направлений до Ленінської державної виконавчої служби м. Миколаєва, для примусового стягнення з ОСОБА_4 і ОСОБА_2 указаної суми боргу.

8 грудня 2011 року УкрСиббанк і Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - Дельта Банк) уклали Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого УкрСиббанк передав Дельта Банку право вимоги, в тому числі, за кредитним договором укладеним з ОСОБА_4, поручителем по якому виступила ОСОБА_2

20 лютого 2013 року державний виконавець Ленінського ВДВС виніс постанову про повернення УкрСиббанку вказаного виконавчого листа, пославшись на відсутність у боржників майна, на яке можна було б звернути стягнення. Однак, УкрСиббанк передав названий виконавчий лист Дельта Банку лише 15 грудня 2016 року тобто після спливу строку його повторного пред'явлення до примусового виконання.

19 грудня 2016 року Дельта Банк направив поштою заяву до суду, в якій, посилаючись на вищевикладене, просив замінити стягувача у справі про стягнення з ОСОБА_4 і ОСОБА_2 296 789 грн. 87 коп. заборгованості за кредитним договором №0 від 7 серпня 2007 року, 700 грн. судового збору і 250 грн. витрати на ІТЗ, а саме: первісного стягувача - УкрСиббанк на його правонаступника Дельта Банк. Також заявник просив суд поновити строк пред'явлення виконавчого листа №2-1547 до виконання, пославшись на те, що державний виконавець, не вирішивши питання заміни сторони у виконавчому провадженні, повернув виконавчий лист УкрСиббанку, а не Дельта Банку, що є поважною причиною пропуску такого строку.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 січня 2017 року заява Дельта Банку повністю задоволена.

В апеляційній скарзі боржниця ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального права, просила ухвалу скасувати та відмовити Дельта Банку в задоволенні його заяви.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали місцевого суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, вірно застосував норми права, які регулюють спірні правовідносини і дійшов обґрунтованого висновку про необхідність заміни сторони виконавчого провадження та поновлення строку на пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином заміна осіб в окремих зобов'язаннях через відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 378 ЦПК України та ч. 5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року, який набрав чинності 5 жовтня 2016 року (далі - Закон), у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктами 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

У зв'язку з такою заміною кредитора ця особа вибуває з виконавчого провадження, у зв'язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, а її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 15 указаного Закону, статті 378 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов'язки в зобов'язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Саме до цього зводиться правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 листопада 2013 року (справа № 6-122 цс 13), який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують в своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Отже, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та ч. 5 ст. 15 указаного Закону.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 лютого 2010 року з ОСОБА_4 і ОСОБА_2 на користь УкрСиббанку стягнуто в солідарному порядку 296 789 грн. 87 коп. заборгованості по кредитному договору №0 від 7 серпня 2007 року, укладеного між УкрСиббанком і ОСОБА_4 Поручителем по цьому договору виступила ОСОБА_2, уклавши в той же день з банком договір поруки, по якому вона зобов'язалась солідарно з позичальником відповідати перед банком за повне виконання зобов'язань по кредитному договору.

22 березня 2010 року Ленінським районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист №2-1547, а 19 вересня 2011 року державним виконавцем Ленінського ВДВС відкрито виконавче провадження № 28834510 щодо примусового стягнення з боржників зазначеної суми боргу.

8 грудня 2011 року УкрСиббанк і Дельта Банк уклали Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого УкрСиббанк передав Дельта Банку право вимоги, в тому числі, за кредитним договором укладеним з ОСОБА_4, поручителем по якому виступила ОСОБА_2 Цей договір не оспорювався і є чинним.

Отже, місцевий суд обґрунтовано виходив із того, що Дельта Банк, як правонаступник УкрСиббанку, набув права вимоги до боржників ОСОБА_2, а тому заявник має право вимагати заміни стягувача на заключній стадії судового розгляду цивільної справи щодо примусового виконання зазначеного судового рішення.

Також не викликає заперечень висновок суду першої інстанції щодо поновлення строку пред'явлення виконавчого листа 2-1547 до виконання.

Згідно ч. 1 ст. 371 ЦПК України стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Встановлено, що 20 лютого 2013 року державний виконавець Ленінського ВДВС виніс постанову про повернення УкрСиббанку вказаного виконавчого листа, пославшись на відсутність у боржників майна, на яке можна було б звернути стягнення.

Однак, названий виконавчий лист УкрСиббанк передав Дельта Банку лише 15 грудня 2016 року тобто після спливу строку його повторного пред'явлення до примусового виконання.

Таким чином, реальна відсутність у Дельта Банку вказаного виконавчого листа позбавила його можливості пред'явити його до примусового виконання. А тому ця обставина правильно визнана місцевим судом поважною для поновлення пропущеного строку пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Правильно встановивши зазначені обставини справи та надавши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив заяву Дельта Банку про заміну сторони виконавчого провадження і поновлення строку на пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Аргументи апеляційної скарги про те, що на даний час немає відкритого виконавчого провадження про стягнення з боржників зазначеної суми боргу, не можна визнати обґрунтованими, оскільки сторона в цивільній справі може бути замінена її правонаступником на любій стадії цивільного процесу, в тому числі на стадії виконання судового рішення, як заключній (останній) стадії цивільного процесу.

Посилання апелянта на те, що заявник не набув права вимоги за договором поруки, безпідставні, оскільки Дельта Банк отримав право вимоги за кредитним договором №0 від 7 серпня 2007 року, укладеним між УкрСиббанком і ОСОБА_4, поручителем, а відтак і солідарним боржником, по якому виступила ОСОБА_2 (пункти 1.4, 1.5, 2.2 договору поруки).

Доводи апеляції, які зводяться до іншого розуміння можливості процесуального правонаступництва на стадії виконання судового рішення, висновків місцевого суду та зазначеного правового висновку Верховного суду України не спростовують, а тому не можуть бути підставою для скасування ухвали, постановленої з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 303, 307, 312 - 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий В.І. Козаченко Судді: Л.М. Прокопчук

Л.М. Царюк