06 березня 2017 року Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Лях М.Ю.,
при секретарі Хомінської Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -
В грудні 2016 року позивач ОСОБА_1 (транспортне) страхове бюро України (надалі МТСБУ) звернулось до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 19 855, 37 грн. та судових витрат, повязаних зі зверненням до суду у розмірі 1378, 00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 19 лютого 2013 року о 17 год. 20 хв. в м. Харкові, ОСОБА_2, керуючи автомобілем «ВАЗ» з державним номерним знаком к9163ХК, допустив зіткнення з автомобілем «ЗАЗ» з державним номерним знаком АХ 4594 ВС, під керуванням водія ОСОБА_3. Вина відповідача підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 04 березня 2013 року, розмір завданих збитків за пошкоджений автомобіль, відповідно до звіту № 138/13 від 12 червня 2013 року становить 32 603, 35 грн. Відповідач на дату дорожньо-транспортної пригоди не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. Власник пошкодженого автомобіля з метою відшкодування збитків звернувся до позивача з повідомленням про настання дорожньотранспортної пригоди та заявою про виплату страхового відшкодування. У звязку з настанням події, передбаченої п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ здійснило виплату відшкодування потерпілій особі у розмірі 19 855, 37 грн. Відповідач добровільно відмовляється компенсувати завдані збитки, сума відшкодування сплачена не була. За вказаних обставин, посилаючись на положення ст. 1191 Цивільного кодексу України, п .2 ч. 1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач звернувся до суду з позовною заявою за захистом своїх прав та законних інтересів.
В судове засідання представник позивача, який діє на підставі довіреності, не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити на підставах, викладених в позовній заяві, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
В судове засідання відповідач не зявився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, клопотань про відкладення судового розгляду до суду не надходило, тому враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд відповідно до ч. 1 ст.224 ЦПК України вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що згідно копії постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 04 березня 2013 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 19 лютого 2013 року о 17 год. 20 хв. в м. Харкові, ОСОБА_2, керуючи автомобілем «ВАЗ» з державним номерним знаком к9163ХК, допустив зіткнення з автомобілем «ЗАЗ» з державним номерним знаком АХ 4594 ВС, під керуванням водія ОСОБА_3, від чого автомобілі отримали механічні пошкодження та було завдано матеріальну шкоду (арк. справи 7).
Згідно копії заяви від 15 квітня 2013 року вбачається, що ОСОБА_3 звертався до МТСБ України у відповідності до ст. 35 та п. 41.1 ст. 41.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для здійснення відшкодування шкоди заподіяної в результаті пошкодження транспортного засобу, під час дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 19 лютого 2013 року о 17 год. 20 хв. в м. Харкові, з вини водія автомобіля «ВАЗ» з державним номерним знаком к9163ХК, ОСОБА_2 (арк. справи 6).
Згідно звіту № 138/13 від 12 червня 2013 року матеріальний збиток, завданий власнику автомобілю «ЗАЗ» з державним номерним знаком АХ 4594 ВС, в результаті його пошкодження при ДТП становить 32 603, 35 грн. (арк. справи 8-22).
Відповідно до копії наказу МТСБ України № 5003 від 125 грудня 2016 року та копії платіжного доручення № 4657 від 26 грудня 2013 року ОСОБА_3 виплачене страхове відшкодування в розмірі 19 855, 37 грн. за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди (арк. справи 27-30).
Відповідно до п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Судом встановлено, що в зв'язку з настанням події, передбаченої п. п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ здійснило виплату відшкодування потерпілій особі.
Відповідно до ст. 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Згідно зі п. п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача в порядку регресу витрат повязаних з виплатою страхового відшкодування.
Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування, особа яка має право на відшкодування, подає страховику відповідну заяву та інші документи, передбачені п. 35.2 ст. 35 Закону. У заяві, зокрема, мають міститися: розмір шкоди, обставини, якими заявник обґрунтовує свою вимогу та докази, що підтверджують її, відповідно до законодавства.
Згідно ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. В матеріалах справи відсутні належні письмові докази в підтвердження виплати відповідачем страхового відшкодування.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, в звязку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 1 378,00 грн.
На підставі наведеного, керуючись статтею 1191 Цивільного кодексу України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статтями 10,11, 57-60, 88, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу задовольнити.
Відповідачам, які не приймали участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, які брали участь у розгляді справи до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Іншими особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Київського районного суду

м. Харкова М.Ю. Лях