Справа № 381/298/14-ц Головуючий у І інстанції Соловей Г. В.
Провадження № 22-ц/780/3907/17 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 38 20.09.2017
УХВАЛА

Іменем України

20 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Гуль В.В.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Оленівської сільської ради Фастівського району про визнання права власності на спадщину,-

встановила:

у січні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з вищезазначеним позовом, мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її мати ОСОБА_4.

Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельні ділянки, які належали батьку позивача ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року і матір будучи його дружиною отримала у спадок але не переоформила право власності.

Заповіту спадкодавець не залишила.

Спадкоємцями першої черги за законом є позивач, як дочка померлої.

При зверненні до нотаріальної контори для оформлення права на спадщину їй було відмовлено в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказане спадкове майно.

Просила встановити факт, що ОСОБА_3 являється дочкою ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року; визнати за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, а саме: на житловий будинок АДРЕСА_1; - на земельну ділянку площею 0,2500 га, розташовану по АДРЕСА_1, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, зареєстровану по праву власності на ім'я ОСОБА_5 на підставі державного акту серії НОМЕР_1 від 03.03.1997 року; - на земельну ділянку площею 0,3350га., розташовану по АДРЕСА_1, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, зареєстровану по праву власності на ім'я ОСОБА_5 на державного акту серії НОМЕР_1 від 03.03.1997 року; - земельну ділянку площею 0,1190га., розташовану по АДРЕСА_1, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, зареєстровану по праву власності на ім'я ОСОБА_5 на підставі державного акту серії НОМЕР_1 від 03.03.1997 року.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2014 року позов задоволено.

Встановлено юридичний факт, що ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 0,2500га., для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства; - на земельну ділянку площею 0,3350га., для ведення особистого селянського господарства; - на земельну ділянка площею 0,1190га., для ведення особистого селянського господарства, розташованих в АДРЕСА_1 зареєстровані на ім'я ОСОБА_5, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю Серії НОМЕР_1 від 03.03.1997 року, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, а також ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що згідно рішення 13 сесії Оленівської сільської ради ХХІ скликання 29 квітня 1993 року, за результатом розгляду заяви скаржника, прийнято рішення про передачу ОСОБА_2 безкоштовно, у приватну власність земельної ділянки площею 0,30га., для будівництва та ведення особистого підсобного господарства в АДРЕСА_1, відповідно до ст.7,9 Земельного Кодексу Української РСР та Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року.

Крім того, згідно з рішенням 16 сесії Оленівської сільської ради ХХІ скликання від 31 березня 1994 року ОСОБА_2 було передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,30га., для ведення підсобного господарства, що знаходиться в АДРЕСА_1

Також, апелянт зазначає, що Оленівською сільською радою було передано у власність апелянту дві земельні ділянки по АДРЕСА_1 загальною площею 0,60га.

Вищезазначений факт підтверджується рішенням 13 сесії Оленівської сільської ради ХХІ скликання 29 квітня 1993 року, рішенням 16 сесії Оленівської сільської ради ХХІ скликання від 31.03.1994 року та записом в Земельній книзі Оленівської сільської ради №340.

Крім того, стверджує, що у зв'язку із складним фінансовим становищем, дані рішення не були реалізовані зразу ж після отримання.

31 березня 1994 року 16 сесія Оленівської сільської ради ХХІ скликання приймає рішення про передачу у власність ОСОБА_5 земельних ділянок загальною площею 0,58га.,: ділянка - 1 площею 0,39га., та 2 - площа 0,19га.

Земельна ділянка площею 0,39га., знаходиться за адресою АДРЕСА_1, що є суміжною з ОСОБА_2 земельною ділянкою.

На момент прийняття рішень про передачу у власність ОСОБА_5 земельних ділянок загальною площею 0,58га., Оленівською сільською радою вже було прийнято рішення про виділення апелянту земельних ділянок у власність площею 0,60га.

Також апелянт звертає увагу на ту обставину, що позивачка не зверталася до нотаріальної контори із заявою про оформлення спадщини після смерті матері.

Просив скасувати рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2014 року в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку площею 0,3350га., для ведення особистого селянського господарства розташованої в АДРЕСА_1 зареєстровані на ім'я ОСОБА_5, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 03.03.1997 року, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. В цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Законним і обґрунтованим відповідно до ст.213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено батько позивача - ОСОБА_5, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла матір позивача - ОСОБА_5 ОСОБА_7.

У свідоцтві про народження позивачки ім'я та по батькові матері зазначено, як «ОСОБА_4», а в свідоцтві про смерть матері значиться «ОСОБА_4».

Виходячи з роз'яснення наданих Інститутом Мовознавства ім. О.О. Потебні м. Київ (довідка №131/537 від 24.04.2009 року імена та по батькові «ОСОБА_4» та «ОСОБА_4» мають однакове етимологічне значення і вважаються ідентичними.

Враховуючи вище наведене суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про встановлення юридичного факту про те, що позивачка є донькою ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Після смерті матері позивачки відкрилася спадщина на майно, а саме на: житловий будинок АДРЕСА_1 який належав померлій на підставі свідоцтва про право власності від 30.12.1995 року посвідченого державним нотаріусом Фастівської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за №1797 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.12.1995 року посвідченого державним нотаріусом Фастівської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за №1800 (а.с.8,9); земельну ділянку площею 0,2500га., для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю Серії НОМЕР_1 від 03.03.1997 року; земельну ділянку площею 0,3350га., ведення особистого селянського господарства та земельну ділянка площею 0,1190га., ведення особистого селянського господарства, розташованої в АДРЕСА_1 зареєстровану за ОСОБА_5, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю Серії НОМЕР_1 від 03.03.1997 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заповіт ОСОБА_4 не залишила. Спадкоємцями першої черги за законом є позивач, як донька померлої - ОСОБА_4.

З такими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого законом, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Колегією суддів встановлено та з матеріалів справи, а саме довідки Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області №49/01-16 від 22.01.2014 року вбачається, що позивач звернулася з заявою для отримання свідоцтва про право на спадщину але в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельні ділянки їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Предметом заявленого позову було спадкове майно, що належало матері позивачки, після її смерті.

Підставою позову є та обставина, що позивачки, як єдина спадкоємиця першої черги спадкування за законом (єдина дочка) прийняла спадщину після смерті матері через фактичний вступ в управління та володіння спадковим майном, проте оформити право власності у нотаріуса не мала можливості в зв'язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Право власності на земельні ділянки в порядку спадкування судом першої інстанції за позивачкою було визнано на підставі державного акту серії НОМЕР_1 від 03.03.1997 року виданого на ім'я батька позивачки ОСОБА_5.

На час розгляду апеляційним судом оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 28 січня 2014 року даний правовстановлюючий документ, державний акт серії НОМЕР_1 від 03.03.1997 року виданий на ім'я батька позивачки ОСОБА_5, є чинним і ніким не оскаржувався.

Посилання апелянта ОСОБА_2 на те, що він є власником суміжної із належною позивачці ОСОБА_3 земельної ділянки, яку йому передано у приватну власність на підставі рішення 13 сесії XXI скликання Оленівської сільської ради від 29.04.1993 року та 16 сесії XXI скликання Оленівської сільської ради від 31.03.1994 року, і та, що земельна ділянка ОСОБА_5 накладається на земельну ділянку апелянта не можуть бути прийняті до уваги виходячи із наступного.

Статтею 22 Земельного Кодексу України (в редакції від 1991 року) встановлено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Відповідно до вимог ст.23 Земельного Кодексу України (в редакції від 1991 року) встановлено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішенням 13 сесії XXI скликання Оленівської сільської ради від 29.04.1993 року ОСОБА_2, було передано в постійне користування земельну ділянку для індивідуального будівництва і ведення особистого підсобного господарства площею 0,30га., по АДРЕСА_1 між сусідами: ОСОБА_8 та АДРЕСА_1. Прізвище батька позивачки ОСОБА_5 як суміжного землекористувача в цьому рішенні не зазначено.

16 сесією XXI скликання Оленівської сільської ради від 31.03.1994 року рішення про передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_1 між сусідами ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Прізвище батька позивачки ОСОБА_5 як суміжного землекористувача в цьому рішенні не зазначено.

Рішенням 20 сесії 6 скликання Оленівської сільської ради від 19.10.2012 року було задоволено заяву ОСОБА_2 про «зняття з нього земельної ділянки» та скасовано рішення 13 сесії XXI скликання Оленівської сільської ради від 29.04.1993 року про безкоштовну передачу у постійне користування гр. ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0.30га., для будівництва та ведення особистого підсобного господарства в АДРЕСА_1 між сусідами ОСОБА_8 і АДРЕСА_1.

Згідно кадастрових планів спадкових земельних ділянок та актів

прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 20.09.2014 року, що

містяться в технічній документації із землеустрою щодо встановлення

меж земельної ділянки гр. ОСОБА_3, суміжними землекористувачами та

землевласниками є : ОСОБА_10, ОСОБА_11, АДРЕСА_1 (землі сільської ради), ОСОБА_6, ОСОБА_12.

Апелянт ОСОБА_2 не є ні суміжним землекористувачем, ні суміжним землевласником із ОСОБА_13

Згідно довідки Оленівської сільської ради №136 від 14.09.2017 року станом на 2017 рік на території Оленівської сільської ради в гр. ОСОБА_2 у власності чи в користуванні земельна ділянка

відсутня.

Доказів про встановлення меж спірної земельної ділянки апелянту ОСОБА_2 в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, відповідно до вимог ст.ст.22,23 Земельного Кодексу України (в редакції від 1991 року), апелянтом не подано.

Отриманням позивачкою ОСОБА_3 в спадок земельних ділянок на підставі державного акту серії НОМЕР_1 від 03.03.1997 року виданого на ім'я батька позивачки ОСОБА_5, який ніким не оспорювався, не порушує права апелянта ОСОБА_2

Таким чином викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді