Ухвала

іменем україни

01 березня 2017 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ КузнєцовВ.О., розглянувши касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2016 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області від 12 грудня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційних банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про виселення,

в с т а н о в и в:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Ковельського міськрайонного суду від 05 серпня 2013 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки було задоволено, ухвалено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № VOK6GA00001017 від 10 серпня 2006 року в сумі 56 471,1 долари США, що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ від 06 червня 2013 року становить 415 373,50 грн, звернути стягнення на квартиру № 18 загальною площею 51,0 м.кв., житловою площею 31,80 м.кв., яка розташована з адресою: АДРЕСА_1

До теперішнього часу, незважаючи на чинність рішення Ковельського міськрайонного суду від 05 серпня 2013 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, а також на письмові вимоги позивача про звільнення відповідачами житлового приміщення, відповідачі не звільняють квартиру, яка є предметом іпотеки, а відповідач ОСОБА_2 продовжує ігнорувати виконання своїх зобов'язань по кредитному договору.

Із урахуванням зазначеного, позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» просив позов задовольнити.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області від 12 грудня 2016 року, у задоволенні позову - відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «КБ ПриватБанк»просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Отже, за змістом цих норм якщо в іпотеку передано жиле приміщення, яке було придбано не за рахунок отриманих кредитних коштів, підстави для виселення мешканців із зазначеного жилого приміщення без надання їм іншого постійного житла відсутні.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 18 березня 2015 року № 6-39цс15, від 21 жовтня 2015 року № 6‑1484цс15, від 22 червня 2016 року № 6-197цс16, які згідно зі ст. 360‑7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, вірно виходив із того, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки квартира передана в іпотеку банку набута у власність іпотекодавцем не за рахунок кредитних коштів, а тому виселення відповідачів, без надання іншого житлового приміщення не передбачено законодавством.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» у відкритті касаційного провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційних банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про виселення.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних В.О.Кузнєцов

і кримінальних справ