АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3338/17 Справа № 190/140/17-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Єлізаренко І.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Свистунової О.В., Красвітної Т.П.

за участі секретаря Гулієва М.І. о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Пятихатського районного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай), -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай).

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що він є власником права на земельну частку (пай) розміром 10,40 умовних кадастрових гектарів із земель сільськогосподарського призначення, що належали колишньому КСП ім.Чкалова, розташованих на території Біленщинської сільської ради Пятихатського району Дніпропетровської області, на підставі сертифіката серія ДП № 0312900, виданого ОСОБА_3 районною державною адміністрацією 06 вересня 2000 року та зареєстрованого 06 вересня 2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 0346 на підставі договору купівлі-продажу АВН № 583805 від 31 серпня 2000 року. В червні 2016 року звернувся до відповідача із заявою про виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (паю), згідно відповідного сертифікату, проте відповідач листом від 25 липня 2016 року право на земельну частку (пай) з можливістю виділення його в натурі не визнав, посилаючись на необхідність надання сертифікату на право на земельну частку (пай), зазначеного в договорі купівлі-продажу. У звязку з вищевикладеним просив визнати за ним право на земельну частку (пай) з правом виділення в натурі згідно з сертифікатом Серія ДП № 0312900, виданого ОСОБА_3 районною державною адміністрацією 06 вересня 2000 року та зареєстрованого 06 вересня 2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 0346 площею 10,40 умовних кадастрових гектарів із земель сільськогосподарського призначення, що належали колишньому КСП ім.Чкалова, розташованих на території Біленщинської сільської ради Пятихатського району Дніпропетровської області та зобовязати ОСОБА_3 районну державну адміністрацію Дніпропетровської області виділити йому в натурі на місцевості земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Заочним рішенням Пятихатського районного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду від 01 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення його позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтею 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначено, що паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельний пай засвідчується Сертифікатом на право на земельну частку (пай), який видається сільською, селищною або міською радою.

Відповідно до пункту 17 Перехідних положень Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема, розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації за межами населених пунктів.

У п. 3 Порядку організації робіт та методика розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 лютого 2004 року № 122, передбачено, що у разі виявлення після розробки проекту факту невключення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про, зокрема, надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю).

Разом з тим громадянам земельні ділянки в натурі (на місцевості) можуть виділятися із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, але за рахунок земель резервного фонду саме колишнього колективного сільськогосподарського підприємства.

Частиною 4 ст. 122 ЗК України передбачено, що Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Таким чином, відповідно до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» земельні частки (паї) не є землями державної чи комунальної власності, їх надання здійснюється за рішенням відповідних сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації, з урахуванням їх місця розташування.

З матеріалів справи вбачається, згідно договору купівлі-продажу від 31 серпня 2000 року, посвідченого державним нотаріусом ОСОБА_3 державної нотаріальної контори (зареєстровано в реєстрі за №1-3014), ОСОБА_4 діючи від імені ОСОБА_5 продав ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) із землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім.Чкалова, розміром 10,40 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в розмірі на місцевості, що належало продавцю на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ДП 0045346, виданого ОСОБА_3 райдержадміністрацією від 31 березня 1997 року, згідно свідоцтва про право на спадщину, посвідченого ОСОБА_3 державною нотаріальною конторою від 29 липня 2000 року № 1-2680 (а.с.5).

06 вересня 2000 року ОСОБА_3 райдержадміністрацією Дніпропетровської області, на підставі вказаного договору купівлі-продажу, ОСОБА_2 було видано сертифікат серії ДП № 0312900 на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім.Чкалова в с. Біленщина Пятихатського району Дніпропетровської області, площею 10,40 умовних кадастрових гектарів, даний сертифікат зареєстрований 6 вересня 2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 0346 (а.с.4).

В червні 2016 року представник позивача звернувся до ОСОБА_3 районної державної адміністрації Дніпропетровської області із заявою про виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки позивачеві як власнику земельної частки (паю) на підставі вищевказаного сертифікату від 06 вересня 2000 року (а.с.6).

Листом № 61-3005/0/363-16 від 25 липня 2016 року ОСОБА_3 районна державна адміністрація Дніпропетровської області повідомила, що для виділення в земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) необхідно додати попередній сертифікат на право на земельну частку (пай), зазначену у договорі купівлі-продажу від 31 серпня 2000 року №1-3014 серії ДП №0045346 (а.с.7).

Згідно листа управління Держгеокадастру у ОСОБА_3 районі Дніпропетровської області від 28 квітня 2016 року, видати завірені копії сертифікатів не має можливості у звязку з тим, що дані бланки сертифікатів на земельну частку (пай) в Управління відсутні (а.с.9).

Таким чином, ОСОБА_2 придбав право на земельну частку (пай) із землі, яка перебувала у колективній власності КСП ім.Чкалова, розміром 10,40 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в розмірі на місцевості за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 31 серпня 2000 року і це його право ніким не оспорюється у встановленому законом порядку.

Відповідно до п.17 Розділу Х Перехідних положень ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДП №0312900, виданий позивачеві ОСОБА_3 районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 06 вересня 2000 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 31 серпня 2000 року, є документом, що посвідчує право позивача на земельну частку (пай), що виключає необхідність подання інших документів з метою реалізації такого права і виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та не вимагає повторного визнання за позивачем права на земельну частку (пай) рішенням суду.

Крім того, стосовно вимог позивача про зобовязання ОСОБА_3 районної державної адміністрації Дніпропетровської області виділити йому в натурі (на місцевості) земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, як власнику права на земельну частку (пай), слід зазначити позивач у даній справі взагалі не оскаржував у встановленому законом порядку дії відповідача щодо відмови відповідача у вчинені таких дій, а також суду не було надано доказів у даній справі стосовно наявності вільних земель колективної власності КСП ім.Чкалова, чи земель резервного фонду для виділення в натурі, а тому суд правильно відмовив у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Пятихатського районного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді