Справа № 339/27/17
Провадження № 22-ц/779/795/2017
Головуючий у 1 інстанції Сметанюк В. Б. В. Б.
Суддя-доповідач Проскурніцький П.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Бойчука І.В., Ясеновенко Л.В.

Секретаря: Возняк В.Д.

Сторін: позивачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення з житлового будинку, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Болехівського міського суду від 30 березня 2017 року,-

в с т а н о в и л а :

02.02.2017 року позивач звернулася до суду із даним позовом посилаючись на те, що являється власницею житлового будинк, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Разом з нею в цьому будинку зареєстрований та проживає її син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та колишній чоловік - ОСОБА_3. Шлюб між ними розірвано 27.10.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу відповідач залишився проживати в її будинку, вживає спиртні напої, затіває конфлікти, з приводу чого вона неодноразово зверталася в поліцію, тобто перешкоджає вільно користуватись власним майном. ОСОБА_3 жодним чином в утриманні будинку, його ремонті, оплаті комунальних послуг участі не приймає, чим завдає значних матеріальних збитків і створює неможливі умови для спільного проживання. В добровільному порядку виселятись не збирається.

Просила позов задовольнити, виселити ОСОБА_3 із домоволодіння по АДРЕСА_1.

Рішенням Болехівського міського суду від 30.03.2017 року позов задоволено. Виселено ОСОБА_3 із домоволодіння по АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на незаконність та необґрунтованість судового рішення, вказує, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неналежному дослідженні судом доказів по справі та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Ухвалюючи рішення суд зіслався на те, що позивачка протягом 2012-2017 років зверталася із заявами в Долинський РВ УМВС з приводу порушення ним громадського порядку і за це відповідача тричі притягували до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. Однак, з часу останнього притягнення відповідача до адміністративної відповідальності минуло чотири роки.

Неправомірним є посилання суду першої інстанції і на висновки начальника Долинського РВ УМВС від 07.04.2013 року, 20.01.2016 року та від 10.03.2017 років щодо розгляду заяв позивачки на його неправомірну поведінку, оскільки відповідна перевірка була проведена, але не виявила в діях ОСОБА_3 ознак протиправної поведінки. В дійсності протягом зазначеного часу колишня дружина намагається вигнати його з будинку, провокує різні конфлікти і саме по цій причині пише різного роду скарги та заяви в Долинське відділення поліції.

Також суд не взяв до уваги, що з 2005 року він має захворювання на туберкульоз, лікувався стаціонарно в Гошівському протитуберкульозному диспансері, перебував на довготривалих лікуваннях, його визнано інвалідом другої групи. Також він визнаний непрацездатним, іншого житла немає.

З цих підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів, вислухавши доповідача, позивачку, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на спадщину, видане 27.10.2009 року державним нотаріусом Дуткевич О.Я. Долинської районної нотаріальної контори (а.с.11).

Відповідно до довідки Міжрічанської сільської ради від 01.02.2017 р. за № 250 у будинку АДРЕСА_1, зареєстровані та проживають такі особи: власник - ОСОБА_2., чоловік - ОСОБА_3, син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.9).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.10).

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Ст.383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник житлового будинку (квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ч. 3 ст. 47 Конституції України позбавити громадянина житла можливо лише на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 109 Житлового кодексу виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка неодноразово в 2012 року, 2013, 2015, 2016, 2017 роках зверталася із заявами в Долинське РВ УМВС з приводу порушення громадського порядку її колишнього чоловіка ОСОБА_3 А відповідач ОСОБА_3 за вчинення насильства у сім'ї тричі притягався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Болехівського міського суду від 24 травня 2011року ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1732 КУпАП, накладено адміністративне стягнення - штраф в розмірі 17 грн.

Постановою Болехівського міського суду від 17 січня 2012року ОСОБА_3 притягнено до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП та призначено адміністративне стягнення штраф у розмірі 170 грн. (а. с. 35).

22 травня 2013 року Болехівським міським судом винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 51 грн. (а.с.36).

Згідно висновків начальника Долинського РВ УМВС від 07.04.2013р., 20.01.2016 року, 10.03.2017 року вбачається, що ОСОБА_2 зверталась неодноразово з письмовими заявами на її колишнього чоловіка ОСОБА_3, що перебуваючи у нетверезому стані, вчиняє скандали, ображає нецензурними словами та погрожує фізичною розправою. Однак, у зв'язку із відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення були відсутні підстави для внесення відповідної інформації до єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ч.2. ст. 3 Сімейного кодексу України визнає сім'ю як спільне проживання осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Згідно ст. 64, ст. 156 Жилового кодексу України, до членів сім'ї власника квартири належать дружина власника, їх діти і батьки; членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо дані особи постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Таким чином, підставами виникнення у члена сім'ї власника права на реєстрацію місця проживання та проживання в житловому приміщенні з власником приміщення (сервітуту) є наявність сімейних відносин, ведення спільного господарства, яке неможливе без спільного проживання з власником, а також взаємні сімейні права та обов'язки.

Відповідно до ст.157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно зі ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", під час вирішення справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ, тощо.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи те, що заходи попередження застосовані до відповідача про недопущення вчинення насильства у сім'ї, що застосовувались органами внутрішніх справ (поліції), суду не дали позитивних результатів, значна кількість сварок та неможливі умови спільногопроживання з відповідачем продовжують існувати, суд дійшов правильного висновку , що ОСОБА_3 підлягає виселенню з житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно досліджено обставини справи, зібраним доказам дана належна правова оцінка, висновок про підставність і доведеність позовних вимог є вірним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції при вирішенні спору.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового або зміни рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Болехівського міського суду від 30 березня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: П.І. Проскурніцький

Судді: І.В. Бойчук

Л.В. Ясеновенко