У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Бондаренко Н.В., Григоренка М.П.,

секретар судового засідання - Пиляй І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Євролізинг Україна" на заочне рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 19 квітня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю "Євролізинг Україна" про визнання правочину недійсним та стягнення (повернення) коштів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського районного суду від 19 квітня 2016 року задоволено позов ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю "Євролізинг Україна" про визнання правочину недійсним та стягнення (повернення) коштів.

Визнано нікчемним договір фінансового лізингу № 002386, укладений 30 листопада 2015 року між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євролізинг Україна".

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Євролізинг Україна" на користь ОСОБА_3 кошти у розмірі 165000 (сто шістдесят п'ять тисяч) грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі представник ТОВ "Євролізинг Україна" покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що послуга, яка надається за договором обрана лізингоодержувачем самостійно і свідомо. Позивач ознайомився із всіма істотними та іншими умовами договору, усвідомлюючи всі ризики та особливості, що є притаманні договорам лізингу.

Як вбачається з аналізу умов договору фінансового лізингу між сторонами було досягнуто згоди по всіх істотних умовах, які ставляться законодавством України для чинності таких правочинів. Таким чином, умови договору не можуть бути визнані недійсними лише з підстав заперечення їх дійсності стороною по справі.

Як позивач, так і відповідач під час укладення договору були вільними в його укладенні та могли запропонувати внести зміни до договору щодо пунктів, з якими сторони не погоджуються, або відмовитись від його укладення взагалі та укласти договір з іншим контрагентом, або на інших умовах.

Відповідно до пункту 17.5 договору клієнт своїм підписом засвідчує факт ознайомлення та згоду з умовами договору, підтверджує свої права та обов'язки за ____________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 570/893/16-ц Головуючий в суді І інстанції - Таргоній М.В.

Провадження № 22-ц/787/325/2017 Суддя-доповідач - Шимків С.С.

договором, підтверджує здатність набувати прав та обов'язків за договором, умови договору йому зрозумілі та він вважає їх справедливими по відношенню до себе.

За умовами договору, предмет лізингу визначений у пункті 1.1 статті 1 договору та у додатку № 2 до договору - "Специфікація".

Додає, що товариство здійснює непрямий лізинг. Це означає, що предмет лізингу на момент укладення договору у лізингодавця відсутній. Тому останній зобов'язується його придбати, у власність у відповідності до обумовленої договором специфікації, яка в свою чергу визначається лізингоодержувачем, та передати предмет у встановлені договором строки лізингоодержувачу на праві користування.

Тобто, лізингодавець при придбанні предмета лізингу у власність укладає договір купівлі-продажу щодо предмета лізингу із продавцем.

Умова щодо визначення продавця у договорах фінансового лізингу відповідно до законодавства не є істотною для відповідних договорів.

На момент укладення договору позивач особисто обрав і сторони в п. 1 договору погодили, що предметом лізингу є а/м Renault Sandero Stepway, бензиновий двигун з об'ємом 1600 куб. см, з автоматичною коробкою перемикання передач, привід 2 WD, предмет лізингу був самостійно та свідомо обраний Лізингоодержувачем та в повній мірі відповідає вимогам Лізингоодержувача. В свою чергу лізингодавець (відповідач), після виконання позивачем певних умов, зобов'язаний набути у свої власність цей автомобіль, зареєструвати, застрахувати та передати його користування позивачу.

На момент укладення договору у лізингодавця був відсутній транспортний засіб оскільки особливістю укладення саме цього правочину є набуття товару у власність майбутньому.

Вказані марка, модель та характеристики типу двигуна коробки передач предмета лізингу достатні для його ідентифікації з поміж іншого асортименту продукції компанії Renault Sandero Stepway, як і з поміж інших транспортних засобів, що можна придбати на території України.

Законодавством встановлено необхідність простої письмової форми договору фінансового лізингу, яка б визначала досягнення згоди сторонами щодо усіх істотних умов договору. Нотаріальне посвідчення договору фінансового лізингу не вимагається. При цьому за бажанням сторін нотаріальне посвідчення договору фінансового лізингу може відбуватись у добровільному порядку за вимогою одного з учасників договору фінансового лізингу на підставі ч.ч. 1,4 ст. 209 ЦК України.

В оскаржуваному заочному рішенні від 19.04.2016 року судом не мотивовано несправедливість умов договору, не застосовано норми спеціального Закону, які регулюють цивільно-правові відносини, що виникають із договорів фінансового лізингу.

Між сторонами укладено цивільно-правовий договір з дотриманням усіх вимог, які ставляться чинним законодавством України. Сторони погодили всі істотні умови договору та вирішили питання по всіх лізингових платежах. Відповідач запропонував позивачу умови співпраці, які були ними погоджені, про що свідчить підписання правочину.

Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що договір фінансового лізингу містить несправедливі умови відповідно до ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів". У договорі не конкретизовано предмет фінансового лізингу. При укладенні договору не дотримано положення законодавства щодо нотаріального посвідчення договору, а тому договір фінансового лізингу слід визнати недійсним.

Такий висновок місцевого суду відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Судом встановлено, що 31 листопада 2015 року між сторонами у справі було укладено договір фінансового лізингу № 002386 (а.с. 6-17). Вартість предмета лізингу - 12937,17 євро (а.с. 11). Відповідно до додатку № 1 до договору встановлено графік сплати лізингових платежів (а.с. 18).

Згідно додатку № 2 до договору відповідач взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - транспортний засіб марки "Renault Sandero Stepway", без визначення предмету лізингу, що відповідають поняттю індивідуально визначеної речі (рік випуску, колір, об'єм двигуна, індивідуальних технічних характеристик, індивідуальної комплектації, тощо) (а.с. 17).

На виконання договору позивачем було сплачено - 165000 грн, що підтверджується копією квитанції № 0.0.469046623.1 від 30 листопада 2015 року (а.с. 21).

Суд встановив, що як вбачається з п. 1.4 договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.

Згідно з п. 1.3 договору, лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором.

В договорі відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару.

Всупереч вимогам Закону України "Про фінансовий лізинг" та норм ЦК України, у договорі і у специфікації відсутня обов'язкова для договору фінансового лізингу істотна умова щодо його предмету у обсягах, визначених законом.

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг" до істотних умов договору лізингу відноситься умова про предмет лізингу, який згідно ч. 1 ст. 3 Закону та ч. 1 ст. 807 ЦК України визначається як неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Згідно ч. 1 ст. 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що відрізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками є незамінними.

Враховуючи те, що ні у договорі ні у специфікації (додаток 2 до договору) не визначено індивідуальних ознак предмету лізингу то і умови п. 3.1.3. договору щодо повідомлення Лізингоодержувача про відомі йому особливі властивості та недоліки предмета лізингу, що можуть становити небезпеку для життя, здоров'я, майна Лізингоодержувача чи інших осіб або призвести до пошкодження самого предмету лізингу під час користування ним, не можуть бути виконані.

Згідно ч. 1 ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Тому, визначення особи продавця є обов'язковим, що в договорі не зроблено.

Оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, то пункт 1.4. договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням ст. 808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця, і водночас це обмежує права споживача на захист і отримання відшкодування у передбачених законом випадках.

Вказані умови договору не відповідають вимогам ст. 203 ЦК України та є несправедливими.

Частинами 1, 2, 3 ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів" передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Окрім того, розділом 12 договору "Порядок розірвання договору. Порядок повернення коштів. Відповідальнімть сторін і порядок повернення предмета лізингу" встановлена відповідальність споживача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору, і водночас відсутня така відповідальність лізингодавця перед споживачем, що створює значну перевагу у правах лізингодавця над правами та обовязками лізингоотримувача.

Положення розділу 12 Договору є несправедливими, оскільки встановлюють жорстку відповідальність за порушення умов договору лише споживача та усувають відповідальність відповідача.

На спростування доводів апеляційної скарги колегія суддів відзначає, що ні в договорі ні в специфікації (додаток 2) не визначено індивідуальних ознак предмету лізингу, а тому споживач не в змозі захистити своє право на отримання предмету лізингу в належній комплектації та якості, оскільки не володіє інформацією про предмет лізингу за який сплачує кошти.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про безпідставність тверджень суду про необхідність нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу.

Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі і за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу № 002386 від 31 листопада 2015 року, укладений між сторонами, нотаріально посвідчено не було.

Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Вищенаведена позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду України у справі 6-2766цс15 від 16.12.2015 року, яка є обов'язковою в силу ст. 360-7 ЦПК України.

Аналізуючи зміст угоди від 31.11.2015 року, суд першої інстанції правильно визначив правовідносини, що виникли між сторонами спору, норми матеріального права, які підлягають застосуванню до цих правовідносин; встановив обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги та дав належну оцінку доказам, що їх підтверджують.

Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому.

На підставі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таким чином, з ТОВ "Євролізинг Україна" підлягає стягненню на користь ОСОБА_3 сплачений ним за договормо авансовий платіж у розмірі 165 тис. грн.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Євролізинг Україна" відхилити.

Заочне рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 19 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів із дня набрання нею чинності.

Головуючий-суддя С.С. Шимків

Судді: Н.В. Бондаренко

М.П. Григоренко