АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 623/1703/14-ц Головуючий суддя 1-ї інстанції -Винниченко П. П.
Провадження № 22-ц/790/5612/17 Доповідач - Колтунова А.І.
Категорія: Спори, що виникають із договорів
позики, кредиту, банківського вкладу
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 липня 2017 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, правонаступником якого є ОСОБА_1, про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИЛА:

22 травня 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення богу за договором позики.

24 червня 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали до суду спільну заяву про затвердження мирової угоди з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики (а. с. 18-20).

За умовами морової угоди ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу, який виник за договором позики від 04 березня 2012 року у сумі 10 000, 00 доларів США, що еквівалентні 79 880, 00 грн., на підставі ст. 347 ЦПК України відмовляється від своїх прав на житловий будинок, загальною площею 63,9 кв. м., житловою площею 38,6 кв. м. з надвірними будівлями, на земельній ділянці розміром 2036 кв. м. , який розташований за адресою: АДРЕСА_1 і передає його у власність ОСОБА_2

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 червня 2017 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - закрито.

12 жовтня 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду з апеляційною скаргою в якій просила скасувати рішення суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 08 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено.

Ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 червня 2014 року скасовано. Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 28 квітня 2017 року до участі у справі в якості відповідача залучено ОСОБА_1, як правонаступника померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3, який в установленому законом порядку прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3

07 квітня 2017 року ОСОБА_2 був пред'явлений уточнений позов до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

07 липня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний житловий будинок.

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 липня 2017 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1, що належав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП - НОМЕР_1, та заборонено його відчуження.

07 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 липня 2017 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно порушені його права, оскільки йому не було повідомлено про накладення арешту на майно. Вважає, що судом неповно з'ясовані обставини справи, не досліджено докази, та не доведені обставини, на які ОСОБА_2 посилався в заяві про забезпечення позову.

Окрім цього, зазначає, що він не є власником спірного житлового будинку, оскільки він був придбаний за час шлюбу з його матір'ю ОСОБА_5 і вона є співвласником будинку, а тому задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову суд першої інстанції також порушив її права.

В суді апеляційної інстанції представники ОСОБА_1 - ОСОБА_5, ОСОБА_6, апеляційну скаргу підтримували.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином (а.с. 248).

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення представників ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи та обговоривши наведені в скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок, заборону на його відчуження суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову в зазначений спосіб може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Однак колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при задоволенні заяви ОСОБА_2 не повно з'ясовані всі обставини справи, а тому погодитися з висновками суду першої інстанції в повному обсязі не можна, виходячи з наступного.

Згідно ч.3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 пред'явлені позовні вимоги майнового характеру (а. с. 2-5, 189-195).

Таким чином, відповідно до вище приведеної норми процесуального закону ОСОБА_2 вправі вимагати забезпечення позову в установленому порядку.

Проте, відповідно до розяснень, які містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець . Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Під час постановлення оскаржуваної ухвали судом першої інстанції вказані роз'яснення не були прийняті до уваги у повному обсязі.

Із матеріалів справи вбачається, що правонаступник відповідача ОСОБА_1 спадщину на зазначений житловий будинок після смерті батька ОСОБА_3 не оформив.

Забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний будинок, на який відкрилася спадщина після смерті ОСОБА_3, позбавляє ОСОБА_1 оформити правовстановлюючі документи на цей будинок.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції в частині обрання способу забезпечення позову у вигляді арешту житлового будинку є передчасною, постановленою без з'ясування обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення вищевказаної заяви, та з порушенням ч.1 ст. 154 ЦПК України.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що співмірним з заявленими позовними вимогами є такий спосіб забезпечення позову як заборона відчуження спірного житлового будинку.

Заборона на відчуження спірного житлового будинку є достатнім способом забезпечення позову про стягнення боргу за договором позики.

В іншій частині колегія суддів ухвалу суду першої інстанції скасовує, і в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 - відмовляє.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, п.3 ч.2 ст. 307, п.2 ст. 312, ст. ст. 313, 314,315, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 липня 2017 року - змінити.

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову - задовольнити частково.

Забезпечити позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, правонаступником якого є ОСОБА_7, шляхом заборони відчуження житлового будинку АДРЕСА_1.

В іншій частині в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позовних вимог - відмовити.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню не підлягає відповідно до п.2 ч. 1 ст. 324 ЦПК України.

Головуючий - А.І.Колтунова

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук