АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

при секретарі: Горак Ю.М.

за участю осіб:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Енергобанк» про стягнення суми грошових коштів,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником ОСОБА_1

на рішення Подільського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року

в с т а н о в и л а :

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ПАТ «Енергобанк» про стягнення суми грошових коштів.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_2 через свого представника подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, невірну оцінку доказів, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі з урахуванням уточнених позовних вимог.

Справа № 761/25924/15-ц
№ апеляційного провадження № 22-ц/796/2315/2017
Головуючий у суді першої інстанції: О. В. Васильченко
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д. Поливач
В обґрунтування скарги позивач зазначила, що зазнала грубого порушення її права власності, що мало наслідком позбавлення майна у вигляді грошових коштів, які були внесені нею до банку, що порушує як закріплені законодавством України, так і міжнародним законодавством принципи непорушності права власності. Вказала, що судом першої інстанції не було вчинено належних і необхідних дій щодо повного і всебічного з'ясування обставин, що мало наслідком ухвалення незаконного і необґрунтованого рішення.

Вважає, що ОСОБА_3 будучи власником 99,7 % акцій банку є контролером банку в розумінні ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність». Оскільки він, як власник істотної участі банку, не вжив своєчасних та дієвих заходів для запобігання неплатоспроможності банку та для відновлення його фінансового становища, то повинен нести перед нею цивільно - правову відповідальність у вигляді відшкодування заподіяних збитків, а тому вважає, що саме з ОСОБА_3 підлягає стягненню сума банківського вкладу та нараховані відсотки, так як право приватної власності згідно Конституції України є непорушним.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з викладених підстав.

Відповідач ОСОБА_3 та третя особа ПАТ «Енергобанк» у судове засідання н з'явилися, про час та місце судового розгляду повідомлялися у відповідності до вимог закону, про причини неявки суд не повідомили. Колегія суддів розцінила ці причини як неповажні та дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності зазначених осіб у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України. Їх неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх не обґрунтованості. Суд першої інстанції послався на той факт, що цивільно - правові відносини у позивача на підставі відповідних договорів виникли з ПАТ «Енергобанк», а не з ОСОБА_3

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

При цьому, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Відповідно до положень ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, між ОСОБА_2 та ПАТ «Енергобанк» 05.12.2014 року було укладено договір № ДФ - про строковий банківський вклад, згідно умов якого Банк відкрив вкладнику депозитний рахунок у іноземній валюті та прийняв на нього грошові кошти у сумі 20090,09 доларів США строком до з 05.12.20014 року по 06.03.2015 року зі сплатою відсотків у розмірі 10, 50% річних.

Разом з тим, 04 грудня 2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Енергобанк» укладено договір про відкриття поточного рахунку № НОМЕР_1 та відкрито поточний рахунок № НОМЕР_2, залишок коштів на якому складає 19818,12 доларів США.

Зазначений факт встановлено рішенням Подільського районного суду м.Києва від 18 червня 2015 року, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Енергобанк», третя особа уповноважена Фонду гарантування вкладу фізичних осіб про стягнення коштів за договором банківського вкладу.

Так, відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи а особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 свої договірні зобов'язання виконала у повному обсязі.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12 лютого 2015 року № 29 в ПАТ «Енергобанк» запроваджено тимчасову адміністрацію на період з 13 лютого 2015 року по 13 травня 2015 року включно.

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 11.06.2015 №370 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Енергобанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12 червня 2015 року № 115 про початок процедури ліквідації ПАТ «Енергобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» строком на 1 рік з 12.05.2015 року 11.06.2016 року включно. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №155/47 від 25.08.2015 року делеговано всі повноваження ліквідатора Банка, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків, Брайку Станіславу Анатолійовичу.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №842 від 26 травня 2016 року продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «Енергобанк» на два роки по 11.06.2018 року включно.

Так, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками. Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, про що зазначено у статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ст. 4 цього Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Статтею 52 цього Закону визначено черговість та порядок задоволення вимог до банку. Вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку віднесено до четвертої черги.

Відповідно до ч. 5 цієї статті, в редакція, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, Фонд або уповноважена особа Фонду у разі недостатності майна банку звертається до пов'язаної з банком особи, дії або бездіяльність якої призвели до заподіяння кредиторам та/або банку шкоди, та/або пов'язаної з банком особи, яка внаслідок таких дій або бездіяльності прямо чи опосередковано отримала майнову вигоду, з вимогою про відшкодування шкоди, заподіяної банку. У разі отримання відмови у задоволенні таких вимог або невиконання вимоги у строк, установлений Фондом або уповноваженою особою Фонду, Фонд звертається з такими вимогами до суду.

За положеннями ч. 3 ст. 53 цього ж Закону ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим з моменту внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Тобто Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено процедуру задоволення вимог кредиторів за рахунок майна банку.

Відповідно до ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ст. 1067 Цивільного кодексу України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

В свою чергу згідно до приписів ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо користування грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Порядок та умови виплати коштів за договорами банківського рахунку, у випадку виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, визначені Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 4452-VI у редакції, чинній на час вирішення спору судом першої інстанції, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється у спосіб, визначений цим Законом.

Частиною другою цієї статті встановлено, що вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно зі ст. 29 вказаного Закону Фонд набуває право кредитора банку на всю суму, що підлягає відшкодуванню вкладникам такого банку відповідно до цього Закону на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, а також на суму нарахованого, але не сплаченого регулярного збору до Фонду. Фонд також набуває прав кредитора на суму сплачених Фондом витрат, пов'язаних з процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, а також на суму цільової позики, наданої банку протягом дії тимчасової адміністрації.

Так, ОСОБА_2 отримала суму гарантованого банківського вкладу у розмірі 200 000,00 грн. на підставі ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, визнана кредитором ПАТ «Енергобанк» та включена до четвертої черги реєстру вимог кредиторів на суму 678412,80 грн.

Отже, ОСОБА_2 вважаючи порушеним своє право, зверталась до суду із позовом до ПАТ «Енергобанк», третя особа уповноважена Фонду гарантування вкладу фізичних осіб про стягнення коштів за договором банківського вкладу, у якому їй було відмовлено рішенням Подільського районного суду м.Києва від 18 червня 2015 року у зв'язку із перебуванням Банку у стадії ліквідації.

22.12.2015 року було направлено адвокатський запит до Національного банку України щодо причин віднесення банку до категорії неплатоспроможних та у відповіді від 31.12.2015 року зазначено, що всупереч вимогам статті 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність», якою встановлено обов'язок власників істотної участі в банку вживати своєчасних заходів для запобігання настанню неплатоспроможності банку, власники істотної участі ПАТ «Енергобанк» не вжили дієвих і своєчасних заходів з фінансування підтримки цього банку для проведення його діяльності у відповідності до вимог законодавства України.

Відповідно до ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Учасники банку відповідають за зобов'язаннями банку згідно із законами України та статутом банку. Власники істотної участі зобов'язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку.

Пов'язана з банком особа за порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність.

Пов'язана з банком особа, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку шкоди з її вини, несе відповідальність своїм майном. Якщо внаслідок дій або бездіяльності пов'язаної з банком особи банку завдано шкоди, а інша пов'язана з банком особа внаслідок таких дій або бездіяльності прямо або опосередковано отримала майнову вигоду, такі особи несуть солідарну відповідальність за завдану банку шкоду.

Отже, відповідно до вказаної норми закону покладення відповідальності на власників істотної участі банку у випадку визнання його неплатоспроможним не є автоматичним. Така відповідальність має бути застосована до власників істотної участі лише за наявності їх вини у настанні неплатоспроможності банку. Вимагаючи стягнення шкоди з власників істотної участі банку потрібно, насамперед, довести факт заподіяння школи потерпілій особі заподіювачами такої шкоди, розмір зазначеної шкоди, докази невиконаних зобов'язань та причинно - наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань власниками істотної участі та заподіяною шкодою.

Як вбачається з матеріалів справи, наявність всієї складової цивільно-правової відповідальності відповідача судом першої інстанції не встановлена та відповідні докази у матеріалах справи відсутні.

Інформація, що знаходиться у загальному доступі про те, що ОСОБА_3 є власником активів ПАТ «Енергобанк» не є правовою підставою для стягнення з нього як фізичної особи суми грошових коштів за даними договорами.

Крім того, відповідні договори ОСОБА_2 укладала з ПАТ «Енергобанк», тобто з фінансовою установою, якою є банк - юридична особа в розумінні цивільного законодавства України. Матеріали справи не містять доказів укладення договорів фінансового характеру чи існування безпосередніх договірних відносин ОСОБА_2 з ОСОБА_3 як фізичною особою.

Сама по собі відповідь Національного банку України від 31.12.2015 року, надана на адвокатський запит про те, що власники істотної участі ПАТ «Енергобанк» не вжили дієвих і своєчасних заходів з фінансування підтримки цього банку для проведення його діяльності у відповідності до вимог законодавства України, що призвело до подальшого погіршення фінансових показників його діяльності та неможливості своєчасного виконання банком зобов'язань перед вкладниками та іншими кредиторами не свідчить про наявність вини відповідача, чи причинно - наслідковий зв'язок між діями/бездіяльністю відповідача та вчиненням шкоди.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заявлених ОСОБА_2 вимог, оскільки її право не порушене, оскільки вимоги ОСОБА_2 як кредитора банку в сумі неповернутих коштів будуть задовольнятись в порядку, встановленому ст. 52 Закону № 4452-VI, тобто в порядку встановленому спеціальним законом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з відповідача суми вкладу та відсотків є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки зазначене відповідає вимогам закону та наявним у справі доказам.

Отже, твердження ОСОБА_2 про незаконність ухваленого судом рішення, порушення норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновку суду дійсним обставинам справи, неповне з'ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які вона посилається - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: