У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євграфової Є.П., Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до державного підприємства «Львіввугілля», Червоноградської міської ради, третя особа - комунальне підприємство «Червонограджитлокомунсервіс», про відновлення становища, яке існувало до порушення права та вселення в кімнату, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Червоногвардійського міського суду Львівської області від 02 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 25 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до державного підприємства «Львіввугілля», Червоноградської міської ради, третя особа - КП «Червонограджитлокомунсервіс», де просить відновити становище його недавнього проживання у кімнаті № 63, яке існувало до примусового припинення відповідачем його права користування вказаною кімнатою у гуртожитку, та вселити його у кімнату № 63.

Зазначав, що він перебував у трудових відносинах з Львівсько-Волинським гірничорятувальним загоном по обслуговуванню шахт Львівсько-Волинського вугільного басейну.

В лютому 2006 року ОСОБА_6 надано ліжкомісце в кімнаті гуртожитку АДРЕСА_1 у якому він фактично проживав до січня 2015 року.

Посилаючись на те, що місце у вказаному гуртожитку йому було надано на підставі ордера та за згодою профспілкового комітету, вважає виселення із займаного ним житлового приміщення незаконним у зв'язку із чим позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 02 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 25 грудня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до довідки виконкому Корчівської сільської ради від 30 квітня 2015 року №132 позивач, ОСОБА_6, проживає та зареєстрований у с. Корчів.

Згідно з паспортом НОМЕР_1, виданим на ім'я ОСОБА_6, його місцем реєстрації з 09 січня 1986 року є, - с. Корчів.

Судами встановлено, що з 1994 року по 17 листопада 2006 року ОСОБА_6 працював в АТП 14628.

З 01 серпня 2007 року по 01 серпня 2009 року позивач працював у Львівсько-Волинському воєнізованому гірничорятувальному (аварійно-рятувальному) загоні на посаді водія спеціального оперативного автомобіля.

Позивач взагалі не працював та не працює на державному підприємстві «Львіввугілля» (відповідач), а Львівсько-Волинський воєнізований гірничорятувальний (аварійно-рятувальний) загін, де з 01 серпня 2009 року по даний час на контрактній основі працює водієм автотранспортних засобів (спеціального оперативного автомобіля) позивач, - не є відокремленим підрозділом відповідача.

ВП «Шахта «Межирічанська» є відокремленим підрозділом ДП «Львіввугілля».

Судами також установлено, що ОСОБА_6 проживав у різних кімнатах, а не тільки у кімнаті № 63, в яку просить його вселити, гуртожитку по АДРЕСА_1 ВП «Шахта «Межирічанська» ДП «Львіввугілля».

З листа від 04 червня 2015 року ВП «Шахта «Межирічанська» ДП «Львіввугілля», встановлено, що ордер на вселення у гуртожиток по АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_6 на підприємстві відсутній, книга поселенців гуртожитку за 2006 рік відсутня.

Відповідно до листа від 24 вересня 2015 року №38-3/680 ВП «Шахта «Межирічанська» ДП «Львіввугілля», ордер на жилу площу в гуртожитку по АДРЕСА_1 ОСОБА_6 не видавався.

Питання перед ВП «Шахта «Межирічанська» ДП «Львіввугілля» щодо своєї реєстрації в гуртожитку позивач не ставив.

На момент звернення до суду на підставі рішення профкому відповідача № 60 від 24 квітня 2014 року іншій особі, ОСОБА_7, видано ордер на зайняття спірної кімнати № 63 у гуртожитку.

З позовом про визнання вказаного ордеру недійсним, позивач не звертався.

Відповідно до акту, затвердженого рішенням № 806 від 29 квітня 2015 року, ДП «Львіввугілля» передало, а виконком Червоноградської міської Ради прийняв гуртожиток по АДРЕСА_1.

Рішенням Червоноградської міської ради від 29 квітня 2015 року гуртожиток по АДРЕСА_1 передано на баланс КП «Червонограджитлокомунсервіс».

Згідно з ст. 127 ЖК УРСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитку у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Отже, в силу житлового законодавства гуртожитки використовуються для проживання в них визначеної категорії осіб (робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання). Правовий режим гуртожитків обумовлений їх функціональним призначенням, яке полягає у забезпеченні тимчасовим житлом зазначених фізичних осіб.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 128 ЖК УРСР порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається законодавством, цим Кодексом та іншими актами законодавства. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

Згідно зі ст. 129 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Відповідно до п. 10 розділу II Примірного положення про гуртожитки, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу. При одержанні ордера пред'являються паспорти всіх членів сім'ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. Адміністрація підприємства, установи, організації веде облік ордерів, що видаються громадянам на зайняття жилої площі. Бланки ордерів зберігаються як документи суворої звітності.

Отже, законом установлено, що єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного з профспілковим комітетом рішення про надання жилої площі гуртожитку.

Суди попередніх інстанцій встановивши, що позивач проживав у різних кімнатах, а не тільки у кімнаті № 63, в яку просить його вселити; позивачем не надано доказів отримання спеціального ордеру на вселення у надану жилу площу в гуртожитку; на спірну кімнату № 63, в яку позивач просить його вселити, видано ордер іншій особі; питання про визнання такого ордеру недійсним позивачем не ставилося; позивач зареєстрований в іншому місці з 09 січня 1986 року, правильно виходили з того, що оплата послуг за проживання в гуртожитку не може бути правовою підставою для набуття ним права користування кімнатою, та дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги, враховуючи, що конкретне місце проживання щодо якого позивач мав достатньо тривалі зв'язки, відсутнє, оскільки позивач проживав у різних кімнатах, а не тільки у кімнаті № 63, в яку просить його вселити, а відмова у позові не становитиме для позивача надмірний тягар з огляду на те, що останній житлом забезпечений, не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, оскільки висновків судів попередніх інстанцій не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та вірно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Червоногвардійського міського суду Львівської області від 02 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 25 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Є.П. Євграфова Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко Г.І. Мостова