Справа № 462/2638/15 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/783/317/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Мельничук О. Я., Струс Л. Б.

при секретарі: Куцику І. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Домофон. Інжиніринг. Охорона» та ОСОБА_5 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Домофон. Інжиніринг. Охорона» та ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, про визнання дій неправомірними, демонтаж домофону, заборону встановлення омофону та відшкодування матеріальної і моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

07.04.2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4звернулися до суду з позовом до ОСОБА_17 «Домофон. Інжиніринг. Охорона» та ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, про визнання дій неправомірними, демонтаж домофону, заборону встановлення домофону та відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В подальшому, уточнивши позовні вимоги, просили визнати неправомірними дії відповідачів ОСОБА_17 «Домофон. Інжиніринг. Охорона» та ОСОБА_5 щодо встановлення домофонного обладнання у підїзді №2 по вул. Широкій, 73 у м. Львові, зобовязати демонтувати домофонне обладнання, заборонити ОСОБА_17 «Домофон. Інжиніринг. Охорона» в подальшому встановлювати домофонне обладнання, стягнути солідарно з ОСОБА_17 «Домофон. Інжиніринг. Охорона» та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 13355,93 грн. матеріальної шкоди; стягнути солідарно з ОСОБА_17 «Домофон. Інжиніринг. Охорона» та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 3333,39 грн. матеріальної шкоди, стягнути солідарно з ОСОБА_17 «Домофон. Інжиніринг. Охорона» та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 60000 грн. моральної шкоди, а також 6000 грн. витрат на правову допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовували тим, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 05.02.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 25.11.2014 року, ОСОБА_17 «Домофон. Інжиніринг. Охорона» зобов»язано усунути перешкоди у доступі до житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 шляхом демонтажу домофону. Постановою Залізничного ВДВС ЛМУЮ від 13.01.2015 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №461/11014/13-ц, виданого 09.12.2014 року Галицьким районним судом м. Львова. 04.02.2015 року ОСОБА_17 «Домофон. Інжиніринг. Охорона» частково виконало рішення суду. 03.04.2015 року ОСОБА_17 «Домофон. Інжиніринг. Охорона» самовільно, за замовленням ОСОБА_5 неправомірно повторно встановило домофонне обладнання у підїзді №2 по вул. Широкій, 73 у м. Львові, без згоди усіх мешканців даного підїзду, які є співвласниками місць загального користування будинку, в тому числі і без згоди позивачів, що суперечить ч. 2 ст. 369 ЦК України. Самовільне встановлення відповідачем домофонної системи створює перешкоди позивачам та службам екстреної допомоги у вільному доступі до квартири АДРЕСА_1. Неправомірними діями відповідачів ОСОБА_3 завдано значної матеріальної шкоди, яка полягає у тривалому лікуванні, що виникло внаслідок нервових стресів, переживань, дратівливості, слабкості, болів у ділянці серця, головних болів, порушення режиму сну та призвели до болів у попереково-крижовому відділі хребта з больовим синдромом. Загальна сума понесених ОСОБА_3 витрат на лікування становить 13355,93 грн. ОСОБА_2 понесла на лікування витрати на загальну суму 3333,39 грн. Неправомірними діями відповідачів позивачам також завдано моральної шкоди, яка полягає у нервових стресах, переживаннях, дратівливості, болях у ділянці серця, головних болях, порушенні сну, яку вони оцінюють в розмірі 60 000 грн.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково. Зобовязано ОСОБА_17 «Домофон. Інжиніринг. Охорона» та ОСОБА_5 демонтувати домофонне обладнання у підїзді № 2 по вул. Широкій, 73 у м. Львові. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 500 грн. моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 500 грн. моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 300 грн. моральної шкоди. В решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_17 «Домофон. Інжиніринг. Охорона» в дохід держави по 275 грн. 60 коп. судового збору з кожного.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

Вважають його незаконним та необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог та відмови у задоволенні вимоги про стягнення солідарно з ОСОБА_17 «Домофон. Інжиніринг. Охорона» та ОСОБА_5 на користь позивачів моральної шкоди у розмірі 60 000 грн.

Зазначають, що суд першої інстанції безпідставно та необґрунтовано зменшив розмір відшкодування моральної шкоди на користь позивачів, всупереч встановленого факту завдання душевних страждань позивачам внаслідок повторного неправомірного монтажу домофону в будинку, в якому вони проживають, перенесених в результаті цього нервових потрясінь, незручностей у доступі до квартири. Вказують, що суд безпідставно відмовив у стягненні солідарно з відповідачів витрат на правову допомогу, оскільки у договорі про надання правової допомоги зазначено, що включає у себе надання правової допомоги, а копії договору, розписки, диплому фахівця в галузі права наявні в матеріалах справи. Судом безпідставно відмовлено у задоволенні позову про визнання дій відповідачів щодо встановлення домофонного обладнання неправомірними. Крім того, суд невірно застосував норми матеріального права. А саме, до даних правовідносин підлягали застосуванню ст. 369 та 382 ЦК України, а не рішеннявиконавчого комітету Львівської міської ради від 10.03.2015 року №123 «Про порядок встановлення і технічного обслуговування домофонів на дверях під»їздів багатоквартирних житлових будинків у м. Львові».

Просять рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_17 «Домофон. Інжиніринг. Охорона» і ОСОБА_5.

Вважають його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зокрема, зазначають, що даний позов подано до неналежного відповідача, оскільки відповідачами у даній справі повинні виступати всі мешканці будинку, які надали ОСОБА_5 повноваження на укладення договору про монтаж домофонного обладнання. Вказують, що суд порушив вимоги ч. 3 ст. 169 ЦПК України, оскільки не залишив позовну заяву без розгляду через неодноразову неявку позивачів у судові засідання. Зазначають, що судом не було вирішено клопотання про проведення судово-почеркознавчої експертизи підписів позивачів. Крім того, посилаються на неповне зясування судом обставин справи та недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, зокрема щодо проживання власників квартири № 27 та № 30 - ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у США.

Просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно положень ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законим є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов»язана утриматись від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності здійснюється за згодою усіх співвласників.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», власники приватизованих квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

Встановлено, що позивачі зареєстровані та проживають у багатоквартирному п»ятиповерховому житловому будинку № 73 по вул. Широкій у м. Львові, який складається із 70 квартир та знаходиться на балансі ЛКП «Сяйво». В другому під»їзді цього будинку, в якому проживають позивачі, розташовано 15 квартир.

03.09.2013 року ОСОБА_17 «Домофон.Інжиніринг.Охорона» на замовляення представника мешканців підїзду №2 будинку № 73 по вул. Широкій у м. Львові ОСОБА_5 на вхідниї дверях під»їзду № 2, без згоди позивачів, було встановлено систему обмеженого доступу типу «Домофон».

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 05.02.2014 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 25.11.2014 року, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_17 «Домофон. Інжиніринг. Охорона» про усунення перешкод у користуванні майном та зобов»язання до вчинення дій задоволено частково. Зобов»язано ОСОБА_17 «Домофон. Інжиніринг. Охорона» усунути перешкоди у доступі до житлого приміщення - квартири АДРЕСА_1 шляхом демонтажу домофону.

На виконання зазначеного рішення суду на початку 2015 року домофонне обладнання було частково демонтовано.

31.03.2015 року на зборах власників квартир підїзду № 2 повторно було прийнято рішення про встановлення домофону на вхідних дверях під»їзду № 2 та уповноважено ОСОБА_5 укласти договір на встановлення домофону з ОСОБА_17 «Домофон. Інжиніринг. Охорона». На зборах позивачі не були присутні і своєї згоди на встановлення домофону у підїзді не давали. Після встановлення домофону, позивачам, яким у квартиру не було під»єднано зазначену систему, було запропоновано отримати безкоштовно три електронні ключі від системи домофон, однак прийняти ключі такі відмовилися, про що 03.04.2015 року було складено акт.

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 10.03.2015 року №123 «Про порядок встановлення і технічного обслуговування домофонів на дверях під»їздів багатоквартирних житлових будинків у м. Львові» затверджено Положення про порядок встановлення і технічного обслуговування домофонів на дверях під»їздів багатоквартирних житлових будинків у м. Львові.

Відповідно до п. 2 вказаного Положення, ініціатором встановлення домофону на дверях під»їздів можуть виступати власник чи користувач квартири під»їзду (будинку) та власник (власники) нежитлових приміщень. Для встановлення домофону його ініціатор організовує збори власників чи користувачів квартир та нежитлових приміщень підїзду (будинку). Повідомлення про збори здійснюється через оголошення у підїзді за 5 днів до дати їх проведення. Про проведення зборів повідомляється балансоутримувач будинку. Збори вважаються повноважними та оголошуються відкритими, якщо на них присутні більше 70 % власників чи користувачів квартир та нежитлових приміщень (з розрахунку один уповноважений з приватизованої чи неприватизованої квартири та нежитлового приміщення). Голову зборів обирають більшістю голосів присутніх через голосування. Голова зборів підписує протокол зборів. Рішення щодо встановлення домофону вважається правомірним, якщо за нього проголосували більше 70 % власників чи користувачів квартир підїзду (будинку) та власників нежитлових приміщень. Рішення зборів мешканців підїзду є підставою для обрання уповноваженої особи (голови будинкового комітету), яка буде укладати договір на встановлення домофону з субєктом господарювання і здійснюватиме представництво інтересів мешканців при введенні домофону в експлуатацію. Вибір субєкта господарювання, який виконуватиме роботи з встановлення домофону і його обслуговування, приймається більшістю голосів власників чи користувачів квартир підїзду (будинку) та власників нежитлових приміщень. Рішення зборів мешканців підїзду (будинку) є підставою для збору уповноваженою особою підписів власників чи користувачів квартир підїзду (будинку) та власників нежитлових приміщень на встановлення домофону. Після збору підписів власників чи користувачів квартир та власників нежитлових приміщень укладається договір між субєктом господарювання, визначеним у пункті 2.7 цього Положення, та уповноваженою особою власників чи користувачів квартир та власників нежитлових приміщень, які виявили бажання встановити домофон, згідно з типовим договором про порядок встановлення та надання послуг з технічного обслуговування системи домофону.

Згідно п. 3.1. Положення про порядок встановлення і технічного обслуговування домофонів на дверях під»їздів багатоквартирних житлових будинків у м. Львові, контроль за дотриманням цього Положення покладається на балансоутримувачів будинків.

Згідно протоколу зборів мешканців підїзду №2 будинку №73 по вул. Широкій у м. Львові від 31.03.2015 року, власниками 12-ти квартир, а саме квартири №24 ОСОБА_5АДРЕСА_2 ОСОБА_6, квартири №26 ОСОБА_7, квартири №32 ОСОБА_8, квартири №34 ОСОБА_9, квартири №28 ОСОБА_11АДРЕСА_3 ОСОБА_12, квартири №22 ОСОБА_13, квартири №23 ОСОБА_10, квартири №29 ОСОБА_14, квартири №27 ОСОБА_15, квартири №30 ОСОБА_16 прийнято рішення про встановлення в під»їзді № 2 системи домофон. Відповідно до протоколу зборів, на зборах були присутні та приймали рішення про встановлення домофону 12 власників квартир, що становить 80 % від усіх квартир під»їзду.

На підставі протоколу зборів мешканців від 31.03.2015 року, між ОСОБА_17 «Домофон. Інжиніринг. Охорона» та ОСОБА_5 01.04.2015 року було укладено договір про монтаж домофонного устаткування.

Відповідно до умов вказаного договору, ОСОБА_17 «Домофон. Інжиніринг. Охорона» зобов»язувались виконати роботи по монтажу домофонного устаткування за адресою: м. Львів, вул. Широка, 73 та надати кожному із замовників по два безкоштовних абонентських ключі до системи домофон, а власникам, які не уклали угоди на встановлення домофону, один безкоштовний ключ.

Факт встановлення і передачі ОСОБА_17 «Домофон. Інжиніринг. Охорона» системи обмеженого доступу типу «Домофон» замовникам підтверджується складеним 01.04.2015 року актом здачі-прийому виконаних робіт по монтажу системи обмеженого доступу, типу «Домофон».

Матеріалами справи встановлено, що 01.04.2015 року ОСОБА_17 «Домофон. Інжиніринг. Охорона» монтувало той самий домофон, який був ними демонтований на підставі рішення Галицького районного суду м. Львова від 05.02.2014 року, ключі від якого мешканці під»їзду вже мали. Дане домофонне обладнання належить ОСОБА_17 «Домофон. Інжиніринг. Охорона».

Згідно довідки ЛПК «Сяйво» від 02.08.2016 року, ОСОБА_5 передала ЛКП «Сяйво» два домофонні ключі від під»їзду №2 по вул. Широкій, 73 у м. Львові.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, власники квартири № 27 - ОСОБА_15 і квартири № 30 - ОСОБА_16 тривалий час проживають за межами України, на зборах мешканців підїзду присутніми не були, не розписувалися у протоколі зборів мешканців, який став підставою для встановлення домофонного устаткування в приміщенні загального користування будинку.

А тому, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що збори мешканців під»їзду № 2 будинку №73 по вул. Широкій у м. Львові не можуть вважатися повноважними, а прийняте на зборах рішення правомірним, оскільки рішення про встановлення домофону прийнято власниками 10 квартир, що становить 66,67 % від усіх квартир підїзду, що згідно Положення про порядок встановлення і технічного обслуговування домофонів на дверях під»їздів багатоквартирних житлових будинків у м. Львові, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради від 10.03.2015 року № 123 «Про порядок встановлення і технічного обслуговування домофонів на дверях під»їздів багатоквартирних житлових будинків у м. Львові», є недостатнім для прийняття рішення про встановлення омофону в багатоквартирних будинках, для якого необхідно 70% голосів власників квартир.

Враховуючи, що домофонне обладнання належить ОСОБА_17 «Домофон. Інжиніринг. Охорона» і таке було встановлено на підставі неправомірного рішення зборів мешканців від 31.03.2015 року, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позовні вимоги в частині демонтажу домофону є підставними та підлягають до задоволення.

Щодо позовних вимог в частині відшкодування ОСОБА_3 понесених на лікування витрат у сумі 13355,93 грн., а ОСОБА_2 - 3333,39 грн., то колегія суддів погоджується з висновком суду, що позивачами не доведено причинного зв'язку між встановленням домофону у підїзді та понесеними витратами на лікування, а тому такі вимоги до задоволення не підлягають.

Враховуючи, що внаслідок повторного неправомірного монтажу домофону на дверях під»їзду № 2 в будинку № 73 по вул. Широкій у м. Львові, в якому проживають позивачі, такі зазнали значних незручностей у доступі до квартири та нервових потрясінь, суд, виходячи з вимог розумності і справедливості, вірно визначив розмір моральної шкоди, та стягнув таку з ОСОБА_5, яка з недотриманням вимог Положення про порядок встановлення і технічного обслуговування домофонів на дверях під»їздів багатоквартирних житлових будинків у м. Львові уклала з ОСОБА_17 «Домофон. Інжиніринг. Охорона» уклала договір на повторне встановлення в під»їзді будинку №73 по вул. Широкій у м. Львові.

Крім того, суд підставно відмовив у задоволенні позовних вимог щодо заборони в подальшому встановлювати домофонне обладнання в під»їзді № 2 будинку №73 по вул. Широкій у м. Львові, оскільки такий спосіб захисту цивільного права чи інтересу не передбачений ст.16 ЦК України.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до судових витрат віднесено витрати на правову допомогу.

Згідно п. 47 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в частині стягнення витрат на правову допомогу, районним судом вірно враховано, що позивачами не надано суду документального підтвердження понесення таких витрат на суму 6000 грн.

Доводи апеляційних скарги правильних висновків суду не спростовують. Підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Згідно ч. 3 ст. 82 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов»язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Враховуючи подані позивачами докази на підтвердження їх доходів, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 слід звільнити від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 серпня 2016 року.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Домофон. Інжиніринг. Охорона» та ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 серпня 2016 року залишити без змін.

Звільнити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 від сплати судового збору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Мельничук О. Я.

ОСОБА_18