Провадження № 2/537/330/2017
Справа № 537/269/17
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.03.2017 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді Дядечко І.І., при секретарі Пшенишній В.А., за участю відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2, звернулась до суду із позовною заявою, згідно вимог якої просить стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, кошти на утримання (аліменти) дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі ? частки, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця та стягувати їх починаючи від дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць; постановити рішення про розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_1, який зареєстрований у Крюківському відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області; неповнолітню дочку ОСОБА_4 залишити проживати з позивачкою та стягнути на її користь з відповідача понесені нею судові витрати.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що 06.09.2008 року між нею та відповідачем ОСОБА_1 укладено шлюб, який зареєстрований у Крюківському відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області. Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Позивачка зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки у сторін різні погляди на сімейне життя та обовязки, можливості зберегти сімю не має. Подружні відносини між сторонами припинилися з лютого 2016 року, спільне господарство не ведеться, спору про спільне майно не має. Також позивачка зазначає, що відповідач відмовляється добровільно надавати кошти на утримання дитини.

Позивачка в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, завчасно надала до суду заяву, згідно якої просила розглянути справу без її участі та зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Вказав, що кошти на утримання дитини надавав в підтвердження чого пред'явив копії документів.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі позивачки на підставі наявникх письмових доказів.

Суд, повно та всебічно проаналізувавши представлені докази, дослідивши наявні матеріали справи, приходить до наступних висновків.

06 вересня 2008 року між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, було зареєстровано шлюб за актовим записом № 412, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-КЕ №049178, виданого Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області.

Від вказаного шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КЕ № 118811, виданого 27.08.2010 року Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області.

Встановлено, що подружжя шлюбних відносин не підтримує з лютого 2016 року, спільного господарства не веде, проживає окремо.

В судовому засіданні встановлено, що бажання поновлювати сімейні стосунки та збереження сім'ї у сторін відсутнє. Примирення неможливе.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Статтею 112 СК України передбачено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З урахуванням зазначених вище положень закону, враховуючи, що сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, позивачка наполягала на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу між сторонами є неможливим, суперечило б інтересам кожного з них, а тому позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Сторони дійшли згоди про визначення місця проживання малолітньої дитини, з матір'ю. Суд вважає це правильним і таким, що відповідає інтересам дитини.

Таким чином, з урахуванням обставин справи, суд приходить до висновку, що для найкращого забезпечення інтересів дитини, місце проживання малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, слід залишити з матірю ОСОБА_2.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_2 щодо стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання дитини, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Частина 1 ст. 18 Конвенції про права дитини визначає принцип загальної та однакової відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини та декларує, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст.ст.180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Судом встановлено, що відповідно до ст. 187 СК України відповідач за власною ініціативою аліменти не виплачує, в порядку ст. 188 СК України від обов'язку утримувати малолітню дочку не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст. 189 СК України між сторонами не укладено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ненадання матеріальної допомоги на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 є порушенням обов'язку ОСОБА_1 піклуватися про свою дитину.

Таким чином, виходячи з інтересів малолітньої дочки сторін, враховуючи встановлені судом обставини справи, вимоги ст. 182 СК України, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Оскільки ч. 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь позивачки суму судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп., сплачені нею при подачі позову до суду в частині вимог про розірвання шлюбу.

Згідно ч. 2 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги викладене, оскільки позивачку звільнено від сплати судового збору за подачу до суду позову про стягнення аліментів, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_1 судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп. в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 79, 88, 174, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 105, 110, 112, 113, 180, 181, 182, 191 СК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 06 вересня 2008 року у Крюківському відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області за актовим записом № 412 між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 - розірвати.

Місце проживання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, визначити з матір'ю ОСОБА_2.

Стягувати з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого та проживаючого за адресою: 39200, Полтавська область, м. Кобеляки, вул. Євгенія Золотаренка, буд. 33А, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованої та проживаючої за адресою: 39600, АДРЕСА_1, аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 (тридцяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, починаючи з 20.01.2017 року до досягнення нею повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений нею судовий збір при подачі позову до суду в розмірі 640 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. в дохід держави.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І.І.Дядечко