Провадження № 2/369/283/17
РІШЕННЯ

Іменем України

27.01.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Волчко А.Я.

секретарі Раситюк М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року до Києво-Святошинського районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають спільну дитину, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На сьогоднішній день, позивач з дитиною є громадянами Російської Федерації, а також зареєстровані та проживають у АДРЕСА_1.

На момент народження дитини, а також станом на сьогодні, сторони у шлюбі не перебували.

Однак, Позивач, бажає визнати батьківство за ОСОБА_2 щодо спільної дитини - ОСОБА_3 у передбачений законом спосіб, у судовому порядку.

З 2009 року, Позивач з Відповідачем проживали разом на території України, вели спільне господарство, разом виїжали на відпочинок, періодично разом виїжали до Російської Федерації на тимчасове проживання.

На території України сторони проживали за адресою: АДРЕСА_2.

У 2010 році Позивач завагітніла та переїхала до Російської Федерації, м. Москва.

Відповідач періодично відвідував Позивача у Російській Федерації, м. Москва.

Як вже зазначено вище, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають спільну дитину, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до Свідоцтва про народження від 19.05.2016 року Серії НОМЕР_1, виданого Кутузовським відділом РАЦС Управління РАЦС Москви, актовий запис №1436, відомості про батька дитини відсутні, прізвище дитини зазначено відповідно до прізвища матері - ОСОБА_1, ім'я та по батькові записано зі слів матері.

На момент народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, відповідач тимчасово приїхав до Російської Федерації, м. Москва, для надання допомоги позивачу по догляду за дитиною. Однак, після досягнення дитиною чотирьохмісячного віку, Відповідач повернувся до України, оскільки його основне місце роботи знаходиться у м. Києві.

Визнання батьківства за ОСОБА_2 щодо ОСОБА_3 необхідно, оскільки відсутність батька в першу чергу принижує гідність дитини. По-друге, батько дитини повинен виконувати свої батьківські обов'язки щодо виховання дитини, матеріального утримання дитини, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Окреме проживання батька від дитини не впливає на обсяг його прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Встановлений факт батьківства також впливає на можливість реалізації своїх прав дитиною, передбачених чинним законодавством, а саме: право на аліменти, право на спадщину.

А тому, на підставі зазначеного, у ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, має бути визначено його батька у Свідоцтві про народження, оскільки відсутність відомостей про його батька принижує гідність дитини.

Тому просила визнати батьківство громадянина України, ОСОБА_2, щодо малолітньої дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, який народився у Російській Федерації, м. Москва.

У судове засідання представник позивача, направив до суду заяву та просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з»явився, надіслав до суду заяву, відповідно до яґкої позов визнав у поному обсязі та зазначив наступне ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно є їхньою спільною дитиною з позивачем ОСОБА_1.

Після народження дитини, користуючись його перебуванням в Україні, ОСОБА_1 самостійно без його згоди, маючи на меті обмежити його батьківські права, подала документи в органи реєстрації м. Москви, де зазначила про відсутність батька дитини. Таким чином, реєстрація народження дитини відбулась на підставі документів, що не відповідали дійсності.

Не дивлячись на відсутність запису в органах реєстрації про його батьківство, а також здійснення перешкод з боку ОСОБА_1, що суттєво обмежували можливості його спілкування з дитиною, з моменту народження сина він піклувався про нього. Зокрема періодично спілкувався з ним і здійснював щомісячні грошові перекази на утримання дитини в розмірі 20 000 рублів.

З огляду на вищевикладене, позивач ОСОБА_2 бажає бути офіційно визнаним батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився у Російській Федерації, м. Москва, відповідно до Свідоцтва про народження від 19.05.2016 року Серії НОМЕР_2, виданого Кутузовським відділом РАЦС Управління РАЦС Москви, актовий запис №1436.

Тому просив визнати його батьківство щодо малолітньої дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, який народився у Російській Федерації, м. Москва.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦК України, внаслідок неявки осіб, які беруть участь у розгляді справи, фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши матеріали справи, обґрунтування позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають спільну дитину, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На сьогоднішній день, позивач з дитиною є громадянами Російської Федерації, а також зареєстровані та проживають у АДРЕСА_1.

На момент народження дитини, а також станом на сьогодні, сторони у шлюбі не перебували.

Однак, Позивач, бажає визнати батьківство за ОСОБА_2 щодо спільної дитини - ОСОБА_3 у передбачений законом спосіб, у судовому порядку.

З 2009 року, Позивач з Відповідачем проживали разом на території України, вели спільне господарство, разом виїжали на відпочинок, періодично разом виїжали до Російської Федерації на тимчасове проживання.

На території України сторони проживали за адресою: АДРЕСА_2.

У 2010 році Позивач завагітніла та переїхала до Російської Федерації, м. Москва.

Відповідач періодично відвідував Позивача у Російській Федерації, м. Москва.

Як вже зазначено вище, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають спільну дитину, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до Свідоцтва про народження від 19.05.2016 року Серії НОМЕР_1, виданого Кутузовським відділом РАЦС Управління РАЦС Москви, актовий запис №1436, відомості про батька дитини відсутні, прізвище дитини зазначено відповідно до прізвища матері - ОСОБА_1, ім'я та по батькові записано зі слів матері.

На момент народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, Відповідач тимчасово приїхав до Російської Федерації, м. Москва, для надання допомоги Позивачу по догляду за дитиною. Однак, після досягнення дитиною чотирьохмісячного віку, Відповідач повернувся до України, оскільки його основне місце роботи знаходиться у м. Києві.

Визнання батьківства за ОСОБА_2 щодо ОСОБА_3 необхідно, оскільки відсутність батька в першу чергу принижує гідність дитини. По-друге, батько дитини повинен виконувати свої батьківські обов'язки щодо виховання дитини, матеріального утримання дитини, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток,

навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Окреме проживання батька від дитини не впливає на обсяг його прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Встановлений факт батьківства також впливає на можливість реалізації своїх прав дитиною, передбачених чинним законодавством, а саме: право на аліменти, право на спадщину.

А тому, на підставі зазначеного, у ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, має бути визначено його батька у Свідоцтві про народження, оскільки відсутність відомостей про його батька принижує гідність дитини.

Відповідно дост. 128 СК Україниза відсутності заяв, право на подання яких встановлено ст.136 і ст.127 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження від певної особи, зібрані відповідно доЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути предявлений матірю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1ст. 135 СК України.

Пунктом 1.1. наказу Міністерства юстиції України від 26.09.2002 року № 86/5 «Положення про порядок зміни, доповнення, поновлення та анулювання актових записів цивільного стану «передбачено, що реєстрація актів цивільного стану України, за наявності спору між заінтересованими особами, проводяться на підставі судового рішення .

У відповідності до п.6. Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про застосування судових окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства , материнства та стягнення аліментів « вказують на те , що оспорити батьківство має право особа, котра вважає себе батьком дитини , народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, якаго записано батьком дитини. Згідно зі ст..129 СК зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності ( один рік ) перебіг якого починається з дня , коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство .

У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу , вимоги про визнання батьківства мають розглядатися одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини .

Відповідно до ст.7 Конвенції ООН про права дитини, дитина може бути зареєстрована зразу після народження і з моменту народження має право на ім"я і набуття громадянства, а також , настільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх спілкування.

Згідно ст.6 Закону України "Про охорону дитинства", держава гарантує дитині право на охорону здоров"я, безоплатну кваліфіковану медичну допомогу в державних уі комунальних закладах охорони здоров"я, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини, раціонального харчування, формування навичок здорового способу життя .

Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

Відповідно до ст. 7 Конвенції «Про права дитини»- дитина, наскільки це можливо повинна знати своїх батьків. Згідно постанови пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В даному випадку, визнання відповідачем позову жодним чином не суперечить закону, а також не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

За таких обставин, оскільки відповідачем визнано позов щодо визнання за ним батьківства щодо неповнолітнього ОСОБА_3, тому суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог, у зв'язку із чим їх слід задовольнити.

Аналізуючи докази по справі, суд приходить до висновку про те, що є підстави для задоволення позовних вимог позивача про визнання батьківства ОСОБА_2 щодо сина ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст.128,135,150 СК України, ст.ст.1,15,213-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства - задовольнити.

Визнати батьківство громадянина України, ОСОБА_2, щодо малолітньої дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, який народився у Російській Федерації, м. Москва.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення..

Суддя А.Я. Волчко