АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

16 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Музичко С.Г.

при секретарі Майданець К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» до ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити дії, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 липня 2016 року,

встановила:

11 лютого 2016 року Публічне акціонерне товариство «Банк національний кредит» (далі - ПАТ «Банк національний кредит») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПаламарчукаВ.В. звернулось до суду з вказаним позовом, в якому просило зобов'язати ОСОБА_2 повернути позивачу грошові кошти у розмірі 21 496,29 дол. США, отримані за договором про внесення змін від 25.05.2015 року до договору банківського вкладу №119678-ДР-06 від 19.06.2014 року.

Свої доводи обґрунтовувало тим, що 19 червня 2014 року між ПАТ «Банк національний кредит» та ОСОБА_2 укладений договір №119678-ДР-06 банківського вкладу «Авансовий» строком на 12 місяців + 1 день (366 днів) в іноземній валюті - долар США з авансовою виплатою відсотків.

За умовами вказаного договору позивач відкрив вкладнику депозитний рахунок НОМЕР_1, а вкладник в день підписання цього договору вніс на цей рахунок грошові кошти у сумі 300 000 доларів США ( п.2.1 договору).

Згідно п. 2.3 вказаного договору банк сплачує вкладнику процентну ставку за користування депозитом у розмірі 8,5% річних в строк до 30 червня 2014 року.

У випадку розірвання цього договору з ініціативи вкладника, якщо дата розірвання договору припадає на період від 1 до 366 дня з дати внесення вкладником суми депозиту, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 2% річних для національної валюти та 1% річних для іноземних валют (п.3.7 договору).

25.05. 2015 року ОСОБА_2 звернулася до банку з заявою про дострокове розірвання договору депозитного вкладу, в результаті чого, за приписами п.3.7 договору, банк повинен був сплатити проценти за ставкою 1% річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку.

Разом з тим, 25.05.2015 року між ПАТ «Банк національний кредит» та ОСОБА_2 було укладено договір про внесення змін до договору №119678-ДР-06 банківського вкладу «Авансовий» строком на 12 місяців + 1 день (366 днів) в іноземній валюті - долар США з авансовою виплатою відсотків від 19 червня 2014 року, відповідно до якого банк прийняв на себе зобов'язання сплатити відповідачу суму нарахованих процентів без застосування перерахунку процентів за зниженою відсотковою ставкою.

Проведеною перевіркою договору про внесення змін від 25.05.2015 р. було виявлено, що вказаний договір є нікчемним з підстав, визначених п.1 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у зв'язку із незастосуванням перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою банк відмовився від власних майнових вимог, що потягло за собою необґрунтовану виплату відповідачу грошових коштів у розмірі 21 496,29 доларів США.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 липня 2016 року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 повернути ПАТ «Банк національний кредит» грошові кошти в розмірі 21496,29 доларів США, отримані за договором про внесення змін від 25.05.2015 р. до договору банківського вкладу № 119678-ДР-06 від 19.06.2014 р. на накопичувальний рахунок за наступними реквізитами: отримувач PJSC Bank National Credit Turhenevska str 52/58, Kiev, Ukraine acc2, банк отримувача National Bank of Ukraine Swift code: NBUAUAUX ACC.400807238, банк-кореспондент JP Morgan Chase Bank, New York, USA (Swift code:CHASUS33) призначення платежу повинно зазначатись згідно з умовами договору з банком ( назва, № та дата), в тому числі необхідно обов'язково вказати назву/ПІБ клієнта, код ЄДРПОУ/ІПН клієнта та за що сплачується.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06 лютого 2017 р. заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 липня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Свої доводи обґрунтовує тим, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що порядок виявлення нікчемних договорів, який був запроваджений уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк національний кредит» Паламарчуком В.В., відповідав нормативно-правовим актам Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, як того вимагає ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Вважає, що банк за спірним правочином не відмовлявся від власних майнових вимог. Вказаним договором сторони лише уточнили положення депозитного договору щодо прядку нарахування і виплати процентів, за яким вкладник не отримав жодних коштів. За договором банківського вкладу у банку (фінансової установи) не виникає власних майнових вимог, оскільки після розміщення вкладником суми депозиту банк виступає виключно боржником у цьому зобов'язанні.

Доводи суду першої інстанції про нікчемність договору від 25.05.2016 р. про внесення змін до договору № 119678-ДР-06 від 19.06.2014 р. на підставі п.1 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є безпідставними, ґрунтуються на власному припущенні та суб'єктивному тлумаченні положень вказаного закону.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представник ПАТ «Банк національний кредит» - НедотопаМ.М. просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 19 червня 2014 року між ПАТ «Банк національний кредит» та ОСОБА_2 укладено договір №119678-ДР-06 банківського вкладу «Авансовий» строком на 12 місяців + 1 день (366 днів) в іноземній валюті - долар США з авансовою виплатою відсотків.

У відповідності до п.2.1 вказаного договору банк відкриває вкладнику депозитний рахунок НОМЕР_1, а вкладник в день підписання цього договору вносить на цей рахунок грошові кошти у сумі 300 000 доларів США в іноземній валюті - доларах США на умовах цього договору.

Депозит розміщується з 19 червня 2014 року до 21 червня 2015 року (включно). Банк сплачує вкладнику процентну ставку за користування депозитом у розмірі 8,5% процентів річних в строк до 30 червня 2014 (п.2.2, 2.3 договору).

У випадку розірвання цього договору з ініціативи вкладника, якщо дата розірвання договору припадає на період від 1 до 366 дня з дати внесення вкладником суми депозиту, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 2% річних для національної валюти та 1% річних для іноземних валют (п.3.7 договору).

25 травня 2015 року між ПАТ «Банк національний кредит» та ОСОБА_2 було укладено договір про внесення змін до договору №119678-ДР-06 банківського вкладу «Авансовий» строком на 12 місяців + 1 день (366 днів) в іноземній валюті - долар США з авансовою виплатою відсотків від 19 червня 2014 року.

Абзац перший пункту 3.6 депозитного договору викладено в новій редакції: «3.7. У випадку розірвання цього Договору з ініціативи Вкладника проценти нараховуються та сплачуються за ставкою, зазначеною в п.2.3 цього Договору. При цьому різниця за раніше сплаченими вкладнику процентами та сумою процентів, перерахованих за фактичний строк розміщення коштів, при поверненні Депозиту утримується Банком із суми Депозиту, яка повертається Вкладнику.»

25.05.2015 року ОСОБА_2 звернулася до позивача з заявою про дострокове розірвання договору депозитного вкладу та відповідно до виписки по особовому рахунку за період з 26.08.2015 р. по 11.12.2015 р. отримала суму вкладу та відсотки.

На підставі постанови Правління Національного банку України № 358 від 05.06.2015 р. «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №114 від 05.06.2015 р. «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Банк Національний кредит», згідно з яким з 08.06.2015 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк національний кредит».

Постановою правління Національного банку України від 28.08.2015 р. №563 розпочато процедуру ліквідації банку.

Уповноваженою особою Фонду, відповідно до ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», було проведено перевірку та виявлено, що договір про внесення змін від 25.05.2015 р. про внесення змін до договору №119678-ДР-06 від 19.06.2014 р. є нікчемним з підстав, визначених п.1 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», внаслідок незастосування перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою, у зв'язку із чим Банк відмовився від власних майнових вимог, що потягло за собою необґрунтовану виплату відповідачу грошових коштів у розмірі 21 496,29 доларів США.

Відповідний лист з проханням повернути вказані грошові кошти було надіслано на адресу відповідача 02.12.2015 р.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що договір від 25.05.2015 р. про внесення змін до договору № 119678-ДР-06 від 19.06.2014 р. є нікчемним, оскільки банк відмовився від власних майнових вимог внаслідок незастосування перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою, що потягло необґрунтовану виплату відповідачу грошових коштів у сумі 21496,29 доларів США.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини.

За положеннями ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч. 1 ст. 1058 ЦК України).

Частиною 1 статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ч.5 ст.1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

З указаного вбачається, що за договором банківського вкладу саме на банк покладається обов'язок з виплати вкладнику коштів, при цьому банк не має будь-яких майнових вимог до вкладника.

За таких підстав висновок суду першої інстанції, що укладений сторонами правочин є нікчемним, оскільки банк відмовився від власних майнових вимог, не ґрунтується на умовах договору та вимогах закону.

Позивачем не наведено належних та допустимих доказів, які підтверджують наявність у нього власних майнових вимог за договором про внесення змін до депозитного договору та відомостей, які б підтверджували причинний зв'язок між укладенням договору про внесення змін до депозитного договору та підставами визнання Банку неплатоспроможним, а також завдання збитків його вкладникам та іншим кредиторам Банку.

У зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального права рішення суду першої підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 липня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» до ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити дії відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа №759/2328/16-ц

Апеляційне провадження №22-ц/796/4087/2017

Головуючий у суді першої інстанції: МиколаєцьІ.Ю.

Головуючий у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.