АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

02 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Волошиної В.М.

при секретарі Чумаченко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Головне управління юстиції в місті Києві, ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іващенко Наталія Володимирівна про встановлення нікчемності правочину, визнання правочинів недійсними, повернення майна, переданого за недійсними правочинами, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 вересня 2016 року,

встановила:

20.08.2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням подальших змін просила встановити нікчемність довіреності, вчиненої від її імені на ім'я ОСОБА_4, реєстровий номер 19393, посвідченої 09.11.2005 року ОСОБА_3, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, щодо повноважень на дарування її сину ОСОБА_2 всього належного їй майна. Просила застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину. Визнати недійсними договори дарування нерухомого майна, укладені від її імені ОСОБА_4 на підставі нікчемної довіреності на користь ОСОБА_2, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко Н.В.:

- договір дарування квартири АДРЕСА_1 за реєстровим номером 652 від 01 червня 2013 року;

- договір дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 за реєстровим номером 740 від 15 червня 2013 року;

- договір дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_3 за реєстровим номером 743 від 15 червня 2013 року;

- договір дарування 1/3 частки квартири АДРЕСА_4 за реєстровим номером 746 від 16 червня 2013 року;

- договір дарування 6/100 частки квартири АДРЕСА_5 за реєстровим номером 749 від 16 червня 2013 року;

- договір дарування 1/2 частки житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_6 за реєстровим номером 811 від 28 червня 2013 року;

- договір дарування 1/2 частки земельної ділянки АДРЕСА_6, кадастровий номер: НОМЕР_1, за реєстровим номером 814 від 28 червня 2013 року. Також просила повернути їй передане за недійсними правочинами вищевказане нерухоме майно та визнати ОСОБА_2 недобросовісним набувачем. Також просила відшкодувати понесені судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що станом на 2013 рік їй на праві власності належали: квартира АДРЕСА_1; 1/2 частки квартири АДРЕСА_2; 1/2 частки квартири АДРЕСА_3; 1/3 частки квартири АДРЕСА_4; 6/100 часток квартири АДРЕСА_5; 1/2 частки житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_6; 1/2 частки земельної ділянки АДРЕСА_6, кадастровий номер: НОМЕР_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_8

З 19 травня по 11 червня 2013 року вона перебувала на лікуванні у санаторії «Шаян» Закарпатської області. Після повернення з санаторію вона дізналась, що свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя були видані її сину ОСОБА_2 на підставі довіреності від 27.03.2012 р., до якої були внесені зміни, застережені лише нотаріусом.

12 червня 2013 р. її син ОСОБА_2 зателефонував та вимагав від неї з'явитися до нотаріальної контори з метою підписання договорів про дарування йому всього належного їй нерухомого майна. З цього приводу 14 червня 2013 р. вона звернулась з відповідною заявою до правоохоронних органів.

Наприкінці серпня 2013 року їй стало відомо, що належне їй майно було безоплатно відчужено ОСОБА_2 його дружиною ОСОБА_4, яка діяла від її імені на підставі довіреності, посвідченої 09.11.2005 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, за реєстровим номером 19393, бланк ВСК 036439.

В ході кримінального провадження було з'ясовано, що відповідно до наявного у справах нотаріуса другого примірника довіреності за реєстровим номером 19393 від 09.11.2005 р. з відміткою про використання бланку ВСК №036439, приватним нотаріусом ОСОБА_3 посвідчувалася довіреність на інше ім'я.

З огляду на те, що спірне нерухоме майно вибуло з її власності поза її волею, на підставі нікчемної довіреності, просила позов задовольнити.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 08 вересня 2016 року, з урахуванням ухвали цього суду від 18 листопада 2016 р. про виправлення описок, позов задоволено частково. Встановлено нікчемність довіреності від імені ОСОБА_1 на ім'я ОСОБА_4 за реєстрованим номером 19393, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 09 листопада 2005 року. Визнано недійсними правочини, укладені від імені ОСОБА_1 ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко Н.В. та повернуто ОСОБА_1 наступне нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1; 1/2 частку квартири АДРЕСА_2; 1/2 частку квартири АДРЕСА_3; 1/3 частку квартири АДРЕСА_4; 6/100 часток квартири АДРЕСА_5; 1/2 частку житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_6; 1/2 частку земельної ділянки АДРЕСА_6, кадастровий номер: НОМЕР_1. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 вересня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також просить скасувати арешт нерухомого майна, яке зареєстровано на праві власності за ОСОБА_2 та відшкодувати судові витрати за подання апеляційної скарги.

Свої доводи обґрунтовує тим, що покази третьої особи приватного нотаріуса ОСОБА_3 в якості свідка не повинні були братися судом до уваги та підлягали критичній оцінці при ухваленні судового рішення, у зв'язку з обґрунтованими сумнівами щодо його ділових, маральних, етичних та професійних якостей, приватна нотаріальна діяльність якого була припинена у зв'язку з анулюванням свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Вважає неналежними доказами того, що оспорювана довіреність є нікчемною, й покази свідка ОСОБА_10, яка підтвердила факт посвідчення приватним нотаріусом ОСОБА_3 довіреності за №19393 від 09.11.2005 р., яку її мати підписала за місцем свого проживання у зв'язку з хворобою.

Зазначив, що оспорювана довіреність була нотаріально посвідчена, що підтверджується матеріалами справи, а відповідно до ст.219 ЦК України єдиною підставою для визнання одностороннього правочину нікчемним є недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину.

Окремі матеріали досудового розслідування, надані позивачем, є недопустимими доказами, оскільки отримані з порушенням чинного законодавства та не можуть враховуватися судом при прийнятті судового рішення у справі.

Оскільки судом безпідставно та необґрунтовано ухвалено рішення щодо встановлення факту нікчемності оспорюваної довіреності, що стало єдиною підставою для задоволення решти позовних вимог, вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню в повному обсязі.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити. Також вважав, що у даній справі є всі підстави для постановлення ухвали про залишення позовної заяви без розгляду з підстав, передбачених п.8 ч.1 ст.207 ЦПК України. Також просив визнати недопустимими доказами засвідчені слідчим копії документів з матеріалів кримінального провадження №007384.

Позивач ОСОБА_1 та її представники ОСОБА_8, ОСОБА_11 просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення осіб, що беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_8 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності у рівних частинах належало наступне майно: квартира АДРЕСА_3; 12/100 частин квартири АДРЕСА_5; квартира АДРЕСА_1; земельна ділянка АДРЕСА_6, кадастровий номер: НОМЕР_1; житловий будинок з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_6; квартири АДРЕСА_2.

Крім цього, 1/3 частина квартири АДРЕСА_4 належала ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 27 липня 1998 року відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району м. Києва згідно з розпорядженням №1355 від 27 липня 1998 року (а.с.410 т.2).

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивача - ОСОБА_8 помер (а.с.10 т.1).

29 вересня 2011 р. ОСОБА_1 звернулась до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на належну їй частку спадкового майна та свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя (а.с.9 т.2).

08 жовтня 2011 р. ОСОБА_1 звернулась до нотаріальної контори з заявою про відмову від належного їй спадкового майна та просила видати свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя (а.с.50 т.2).

28 березня 2013 р. від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності, яка посвідчена приватним нотаріусом КМНО Марченко О.І. від 27.03.2012 р., до нотаріальної контори звернувся ОСОБА_13 з заявою про видачу свідоцтв про право власності на частку у спільному майні подружжя на ім'я ОСОБА_1 (а.с.165, 166 т.2).

28 березня 2013 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О.І. видано свідоцтво про право власності на ім'я ОСОБА_1 на 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на майно подружжя,- квартири під АДРЕСА_5 (а.с.173 т.2).

21 травня 2013 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сікуцьким О.А. на ім'я ОСОБА_1 видані: свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3; на 1/2 частину від 12/100 частин квартири АДРЕСА_5.

22 травня 2013 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сікуцьким О.А. на ім'я ОСОБА_1 видані: свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2; на 1/2 частину житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_6.

10 червня 2013 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сікуцьким О.А. на ім'я ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя на 1/2 частину земельної ділянки АДРЕСА_6.

Судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенком Н.В. були посвідчені договори дарування, дарувальником за якими виступала ОСОБА_1, а обдаровуваний - ОСОБА_2, а саме:

01 червня 2013 р. - договір дарування квартири за АДРЕСА_1 (а.с.62 -64 т.1);

01 червня 2013 року - договір дарування 1/2 частки квартири за АДРЕСА_2 (а.с.65-67 т.1);

15 червня 2013 року - договір дарування 1/2 частки квартири за АДРЕСА_3 (а.с.68-70 т.1);

16 червня 2013 року - договір дарування 1/3 частки квартири за АДРЕСА_4 (а.с.71-73 т.1);

16 червня 2013 року - договір дарування 6/100 частки від 12/100 частин квартири за АДРЕСА_3 (а.с.74-76 т.1);

28 червня 2013 року - договір дарування 1/2 частки житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_6 (а.с.77-79 т.1);

28 червня 2013 року - договір дарування 1/2 частки земельної ділянки АДРЕСА_6, кадастровий номер: НОМЕР_1 (а.с.80-82 т.1).

Судом встановлено, що за вказаними правочинами від імені дарувальника ОСОБА_1 на підставі довіреності, посвідченої 09 листопада 2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, реєстровий номер 19393, діяла ОСОБА_4. (а.с.122,123 т.3).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з доведеності тієї обставини, що продаж спірного нерухомого майна було вчинено від імені ОСОБА_1 без її волевиявлення, на підставі нікчемної довіреності, оскільки довіреність від імені ОСОБА_1 на ім'я ОСОБА_4 не була посвідчена нотаріально у відповідності до вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Так, згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями ст. 215 ЦК України розмежовують види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 с. 220, ч. 1 ст. 224 ЦК України), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК України тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору.

Вимога про застосовування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Висновок суду першої інстанції щодо нікчемності довіреності, на підставі якої від імені дарувальника діяла ОСОБА_4, ґрунтується на сукупності зібраних по справі доказів.

Відповідно листа ст. слідчого СВ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві Перощука О.І. від 13.11.2014 р. №53/13-3982, останній надав ОСОБА_1 належним чином завірені копії документів та доказів з кримінального провадження №10007384 від 31.05.2013 р (а.с.163 т.1).

Відповідно до положень ст.56, 221 КПК України потерпілий має право отримувати копії матеріалів досудового розслідування, котрі стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення. При цьому кримінально-процесуальне законодавство не містить заборон на засвідчення слідчим копій матеріалів досудового розслідування.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги надані позивачем засвідчені слідчим копії документів з матеріалів кримінального провадження, які є належними та допустимими доказами.

Відповідно до даних витягу з реєстру для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса ОСОБА_3 за жовтень-листопад 2005 р., 09 листопада 2005 року за реєстровим номером 19393 на бланку ВСК №036439 була посвідчена довіреність, за якою ОСОБА_16 уповноважила ОСОБА_10 бути її представником при вчиненні певних дій. Реєстр прошитий та скріплений печаткою Міністерства юстиції України (а.с.169-173 т.1).

Відповідно до витягу є Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів від 23.12.2014 р. №88552705, бланк ВСК 036439 було отримано приватним нотаріусом ОСОБА_3 та витрачено 09.11.2005. Код витрачання бланка: 7 - Довіреність (а.с.87 т.3).

З огляду на те, що бланк ВСК 036439 є унікальним та виготовляється лише в одному екземплярі, доводи апеляційної скарги в тій частині, що нотаріус ОСОБА_3 міг провести реєстрацію двох нотаріальних дій щодо посвідчення довіреності від імені ОСОБА_1 та від імені ОСОБА_16 під одним реєстраційним номером є необґрунтованими.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_3 підтвердили обставини посвідчення довіреності від імені ОСОБА_16 за місцем її проживання 09.11.2005 р. на бланку ВСК 036439 за реєстровим №19393. При цьому свідком ОСОБА_16 було пред'явлено оригінал довіреності, виконаної на бланку ВСК 036439 за реєстровим №19393, а свідок ОСОБА_3 підтвердив факт посвідчення саме вказаної довіреності.

При цьому оригіналу довіреності, на підставі якої від імені дарувальника діяла ОСОБА_4 суду надано не було.

Заперечення позивачем факту вчинення вищевказаного правочину доведено письмовими доказами, які є належними та допустимими.

При цьому показами допитаних в судовому засіданні свідків доводились обставини, за яких було витрачено спеціальний бланк ВСК 036439, отриманий приватним нотаріусом ОСОБА_3 02.11.2005 р.

Відповідно до ст.52 Закону України "Про нотаріат" запис у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій є доказом вчинення нотаріальної дії.

Відомості про вчинення нотаріальної дії за реєстровим №19393 на бланку ВСК 036439 щодо посвідчення приватним нотаріусом ОСОБА_3 довіреності від імені ОСОБА_1 у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за жовтень-листопад 2005 р. відсутні, що є також свідченням того, що вона нотаріально не посвідчувалась та є нікчемною.

Колегія суддів відхиляє доводи представника відповідача також в тій частині, що наявність оспорюваної довіреності, її дійсність та законність підтверджується поясненнями приватного нотаріуса Іващенка Н.В., листами Головного управління юстиції у м. Києві №4-3392 від 13.08.2013 р. та ДП "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України (а. с. 34-36 т.1)

Вказані письмові докази є лише підтвердженням того, що перед посвідченням кожного договору відчуження нотаріусом було проведено перевірку спеціального бланку нотаріального документа, на якому була викладена довіреність, шляхом отримання інформаційної довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів та витягів з Єдиного реєстру довіреностей.

Разом з тим, вказані документи лише свідчать про справжність спеціального бланку нотаріального документу, який було витрачено при посвідченні довіреності, та не містять відомостей щодо особи представника (а.с.20-27 т.3).

Перебування 09.11.2005 р. позивача на лікуванні у санаторії "Хмільник" Вінницької області, що підтверджується санаторно-курортної карткою, також є доказом неможливості видачі нею оспорюваної довіреності та її нотаріальне посвідчення в цей день у м. Києві (а.с.49-54 т.1).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну правову оцінку та прийняв законне рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування, а також скасування вжитих судом заходів забезпечення позову відсутні.

Підлягає відхиленню заяву представника відповідача про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Так, відповідно до п.8 ч.1 ст.207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, та н е було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

З огляду на те, що судом першої інстанції не надавався позивачу строк для усунення недоліків - сплати судового збору у визначеному законом розмірі, правові підстави для залишення позовної заяви без розгляду судом апеляційної інстанції відсутні.

При цьому питання стягнення судового збору по всім вимогам немайнового характеру можливо вирішити шляхом ухвалення додаткового судового рішення судом першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України колегія суддів

Ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №757/24086/14

Апеляційне провадження №22-ц/796/832/2017

Головуючий в суді першої інстанції: Цокол Л.І.

Доповідач в суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.