Справа № 2-3632/11 Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М.
Провадження № 22-ц/783/2732/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: ОСОБА_2 та її предстаника ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та обєднаний зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про поділ майна, визнання недійсними договорів, витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИЛА:

07 вересня 2009 року ОСОБА_2 звернулася із зазначеним з позовом до ОСОБА_4 у якому на підставі ст.ст.60,68,71 СК України просила визнати за нею право власності на:

1/4 частку нежитлового приміщення загальною площею 60,9 кв.м., яке знаходиться у м. Львові на вул.Русових,10;

? частку автомобіля ОСОБА_8 «Прадо» р.н.7206АМ,2006 року випуску;

? частку автомобіля ОСОБА_8 «Ауріс» 1,6л., р.н.НОМЕР_1;

12 відсотків статутного капіталу приватного підприємства «Ефективна вигодівля тварин-захід».

ОСОБА_2 під час розгляду справи неодноразово уточнювала вимоги згідно заяв від:

17 листопада 2009 року (т.1 а.с.112-115), 05 травня 2010 року (т.1 а.с.223-224), 08 вересня 2010 року (т.2 а.с.16), 10 вересня 2010 року (т.2 а.с.56-59), 25 квітня 2012 року (т.4 а.с.79-84), 10 травня 2012 року (т.4 а.с.91-93), 26 грудня 2012 року (т.5 а.с.87-89), 23 грудня 2013 року (т.6 а.с.113-124), 11 грудня 2014 року (т.6 а.с.196-198), і в остаточних вимогах від 24 березня 2016 року просила:

визнати за нею право власності на:

? частку нежитлового приміщення в селі Соснівка Пустомитівського району Львівської області по вул.. Стефаника,51;

? частку нежитлового приміщення в м. Львові по вул. Русових,10;

автомобіль ОСОБА_8 «Ауріс» 1,6л., р.н. НОМЕР_2;

автомобіль ОСОБА_8 «Прадо» р.н.НОМЕР_3.

Провести поділ корпоративних прав ОСОБА_4 на частку в розмірі 23% статутного капіталу Приватного підприємства «Ефективна відгодівля тварин-захід» шляхом визнання за нею право на частку у розмірі 11,5% статутного капіталу майна у даному Товаристві.

Відступити від рівності часток враховуючи істотні обставини.

Поділити сплачені після розірвання шлюбних стосунків кредитні зобов»язання;

залишити у власності ОСОБА_4 меблі, декори на вікна, люстри, побутову техніку, комп»ютер, принтер та інше рухоме майно (т.7 а.с.5-13).

16 жовтня 2009 року ОСОБА_4 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя у якому просив:

залишити у власності йому ? частину нежитлового приміщення загальною площею 60,9 кв.м., що знаходиться у м. Львові на вул.Русових,10;

залишити у власності ОСОБА_2 автомобіль ОСОБА_8 «Ауріс» 1,6 л., р.н.ВС9011, що зареєстрований на її ім»я;

залишити у власності ОСОБА_2 частку в ТзОВ «Український сувенір», компенсувавши йому її вартість;

стягнути з ОСОБА_2 на його користь різницю у вартості спільного майна подружжя в сумі 51500 доларів США, що на час подання позову становив суму, еквівалентну 332166 гривень (т.1 а.с.51-54).

ОСОБА_4 під час розгляду справи неодноразово уточнював вимоги згідно заяв від:

17 листопада 2009 року (т.1 а.с.120-125), 23 березня 2010 року (т.1 а.с.207-211),…. 25 квітня 2012 року (т.4 а.с.65-69), 29 січня 2013 року (т.5 а.с.112-126), і в остаточних вимогах 16 жовтня 2013 року просив:

визнати недійсними договори, відповідно до яких відбувся перехід права власності на майно, що є спільною сумісною власністю його та ОСОБА_2, зокрема:

? частки нежитлового приміщення загальною площею 60,9 кв.м., яке знаходиться у м. Львові на вул.Русових,10;

? частки нежитлового приміщення загальною площею 304,4 кв.м., яке знаходиться за адресою:Пустомитівський район с. Соснівка, вул. Стефаника,51 на користь ОСОБА_6 та автомобіля ОСОБА_8 «Ауріс» р.н.НОМЕР_1, 1,6л., 2008 року випуску на користь ОСОБА_9

Витребувати зазначене майно з незаконного володіння ОСОБА_6 та ОСОБА_9

Поділити майно подружжя, що є спільною сумісною власністю, присудивши йому:

автомобіль ОСОБА_8 «Прадо» 2006 року випуску № кузова JTEBL 29J665027234, р.н.НОМЕР_3 зареєстрований МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України у м. Червонограді Львівської області (попередній р.н. НОМЕР_4);

автомобіль ОСОБА_8 «Ауріс» ВС 9011 ВМ 1,6 л., 2008 року випуску;

? частка нежитлового приміщення загальною площею 304,4 кв.м., яке знаходиться за адресою: Пустомитівський район с. Соснівка, вул. Стефаника,51;

речі домашнього вжитку;

в рахунок частин коштів, що становили спільну сумісну власність його ОСОБА_2, а також його особистих коштів, що були використані ОСОБА_2 в особистих інтересах (для збільшення статутного капіталу ТОВ «Український сувенір», яке не є предметом поділу майна) та в рахунок виконаних ним кредитних зобов»язань (т.5 а.с. 148-157).

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та обєднаний зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про поділ майна, визнання недійсними договорів, витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальну частину Автомобіля ОСОБА_8 «Прадо», 2006 року випуску, № кузова JTEBL29J665027234, реєстраційний номер ВС 1641СВ.

Визнано за ОСОБА_2 право на частку у розмірі 11,5 % статутного капіталу та майна Приватного підприємства «Ефективна відгодівля тварин-захід» (ідентифікаційний номер 33420204).

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 ідеальну частину Автомобіля ОСОБА_8 «Прадо», 2006 року випуску, № кузова JTEBL29J665027234, реєстраційний номер ВС 1641СВ.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на рухоме майно, що знаходяться в квартирі за адресою м. Львів вул. Костелівка,1/9, а саме: шкіряний гостинний гарнітур (диван, диван, крісло), журнальний стіл, декори на вікна в гостинній кімнаті, спальний гарнітур, декори на вікна в спальні, дві люстри, меблі в коридорі, спортивне обладнання, кухонні меблі, витяжка, пральна машина, стіл, шість стільців, декори на вікна в кухні, духовка вбудована, плита варочна вбудована, сателітарна антена з двома ресиверами, компютер, принтер, дві картини, холодильник, телевізор, порохотяг, тумба під телевізор та посуд.

В решті заявлених позовних вимог ОСОБА_2 та обєднаних зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 - відмовлено.

Додатковим рішенням Франківського районного суду м. Львова від 06 березня 2017 року Стягнуто з ОСОБА_10 1598 грн. на користь держави.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_4 ОСОБА_5

В апеляційній скарзі посилається на те, що суд не надав оцінку доказам, які підтверджують, що частка 23% ПП ЕВТ Захід 18 серпня 2008 року придбана ОСОБА_4 за його особисті кошти, та як наслідок неправильно визначив правовідносини, що виникли. Судом необґрунтовано було поділено між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 частку у статутному капіталі ПП ЕВТ Захід, визначаючи за останньою частку у розмірі 11,5% статутного капіталу даного Підприємства.

На момент одруження з ОСОБА_11 ОСОБА_4 мав значні заощадження, які в подальшому були використані під час спільного проживання ОСОБА_2

Зокрема, 09 лютого 1998 року ОСОБА_4 відчужив за договором купівлі-продажу належний йому будинок у м. Львів-Рудно, вул.Короленка,4 за 28000 гривень, що еквівалентно 14500 доларів США.

Окрім того, для купівлі частки ПП ЕВТ Захід ОСОБА_4 продав ОСОБА_12 земельну ділянку площею 0,08 га в смт. Східниця по вул.Котляревського,15 за 153520 грн., що становило на той час 30 400 доларів США. Ця земельна ділянка не була об»єктом спільної сумісної власності, а належала ОСОБА_4 згідно договору дарування від 11 листопада 2003 року.

Суд не взяв до уваги, що після розірвання шлюбу 26 березня 2010 року та вступу в законну силу рішення Франківського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2010 року (яке в подальшому було скасоване ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 21 вересня 2011 року) ОСОБА_2 без його відома та згоди 24 червня 2011 року відчужила ? частку нежитлового приміщення загальною площею 60,9 кв.м., яке знаходиться по вул.Русових,10, ? частку нежитлового приміщення загальною площею 304,4 кв.м., яке знаходиться за адресою: Пустомитівський район, с. Соснівка, вул.Стефаника,51, своїй дочці ОСОБА_6 а також 13 вересня 2011 року автомобіль ОСОБА_8 «Ауріс» ВС 9011 ВМ 1,6 л., 2008 року випуску - ОСОБА_9

Тому суд неправильно відмовив ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсними договорів дарування від 24 червня 2011 року, купівлі-продажу від 13 вересня 2011 року (довідка рахунок №КІМ891240 та витребування майна із чужого незаконного володіння ОСОБА_6 та ОСОБА_9

Суд неправильно оцінив обставини щодо укладення кредитного договору між ОСОБА_2 та ВАТ «Банк Універсальний» від 27 вересня 2007 року №19/347-07к на суму 130 000 доларів США та сплати самого кредиту за цим договором.

Апелянт вважає, що зазначений договір укладений лише в інтересах ОСОБА_2 для поповнення статутного капіталу ТОВ Український сувенір, оскільки на наступний день після отримання ОСОБА_2 кредитних коштів в сумі 130000 доларів США 28 вересня 2007 року загальні збори учасників ТОВ «Український сувенір»приймають рішення (протокол№2) про збільшення розміру статутного капіталу на суму 635 200 гривень, що еквівалентно 130 000 доларів США (на той час).

Крім того, за час спільного життя із ОСОБА_2 було погашено кредит на суму приблизно 90 000 доларів США, при тому 80 000 доларів США становили сімейні кошти, а 10000 доларів США становили особисті кошти ОСОБА_4, отримані ним від продажу земельної ділянки у м. Східниця 27 листопада 2007 року, яка належала йому особисто.

Також 27 листопада 2007 року ним та ОСОБА_2 була продана інша земельна ділянка, у м. Східниця Львівської області, яка належала їм на праві спільної сумісної власності, після чого було достроково погашена інша частина кредиту.

Крім того, після розлучення з ОСОБА_2 ОСОБА_4 за особисті кошти погашено 35259,23 доларів США та 263 грн. Отже, виплачена сума за рахунок особистих коштів ОСОБА_4 становить 45 259,23 доларів США. Оскільки 80000 доларів США, що були виплачені по кредиту становлять спільну сумісну власність, то на підставі ч.1 ст.70 СК України, частка ОСОБА_4, виплачена по кредиту становить 85259,23 доларів США (80000/2+45259,23 доларів США).

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 25 березня 2013 року задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_2 в порядку регресу заборгованість в сумі 51432 гривень, що еквівалентно 6419,55 доларів США, яку ОСОБА_4 вніс як поручитель за зобов»язаннями ОСОБА_2, згідно кредитного договору №19/347-07 від 27 вересня 2007 року 08 грудня 2010 року,28 липня 2011 року,29 вересня 2011 року. Отже, невідшкодована частка, що ОСОБА_4 виплатив по кредиту №19/347-07 від 27 вересня 2007 року становить 78 836,68 доларів США (85257,23 - 6419,55 доларів США).

У зв»язку із пред»явленням позову ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_13 та його матері ним 18 липня 2013 року внесено в касу Банку 28839,69 доларів США, чим повністю виконано зобов»язання за кредитним договором №19/347-07 від 27 вересня 2007 року.

Суд не взяв до уваги вказаних обставин та не вирішив питання щодо стягнення з ОСОБА_2 коштів, які були сплачені ОСОБА_4 з особистих коштів на погашення кредитного договору, укладеного не в інтересах сім»ї. Більше того, суд не вирішив питання щодо розподілу зобов»язань між подружжям взагалі.

Просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2017 року скасувати та постановити нове рішення яким його позов задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, ОСОБА_2 та її предстаника ОСОБА_3 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

У відповідності до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Аналогічне встановлено ст.22 Кодексу про шлюб та сімю(щодо майна придбаного на час дії цього кодексу - до 01 квітня 2004 року).

Згідно до ст.69 СК України, ст.29 Кодексу про шлюб та сімю України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.70 СК України, ст. 28 Кодексу про шлюб та сімю України, ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст.71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Як розяснено у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Так, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 57-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання.

Конституційний суд України у своєму рішенні № 17-рп від 19 вересня 2012 року дійшов наступних висновків: «Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Як вірно установлено судом першої інстанції, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 червня 2000року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1СГ №082445 від 29.06.2000 року виданим відділом реєстрації актів громадського стану Франківського району м. Львова про що зроблено відповідний актовий запис 245 (Том-1 а.с.11), який розірвано рішенням Франківського районного суду м. Львова від 17 листопада 2009 року, ухвалою апеляційного суду Львівської області 25 лютого 2010 року вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін (Том-1 а.с.215-216).

Згідно рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 листопада 2009 року та ухвали Апеляційного суду Львівської області 25 лютого 2010 року встановлено, що з лютого 2009 року сторони подружніх відносин не підтримують, а з серпня цього року разом не проживають і не ведуть спільного господарства, сімя розпалася.

У шлюбі сторони набули наступне майно:

автомобіль ОСОБА_8 «Прадо»2006 року випуску, № кузова JTEBL29J665027234, реєстраційний номер ВС 1641СВ, що зареєстрований за ОСОБА_4;

? частку нежитлового приміщення загальною площею 60,9 кв.м., що знаходиться у м. Львові на вул.Русових,10, що зареєстровано за ОСОБА_4М.(т.1 а.с.9);

? частку нежитлового приміщення за адресою: с. Соснівка, вул.Стефаника,51, що зареєстровано за ОСОБА_4 (т.1 а.с.107-108);

речі домашнього вжитку, що знаходяться в квартирі за адресою м. Львів вул. Костелівка,1/9, а саме: шкіряний гостинний гарнітур (диван, диван, крісло), журнальний стіл, декори на вікна в гостинній кімнаті, спальний гарнітур, декори на вікна в спальні, дві люстри, меблі в коридорі, спортивне обладнання, кухонні меблі, витяжка, пральна машина, стіл, шість стільців, декори на вікна в кухні, духовка вбудована, плита варочна вбудована, сателітарна антена з двома ресиверами, компютер, принтер, дві картини, холодильник, телевізор, порохотяг, тумба під телевізор та посуд.

автомобіль ОСОБА_8 «Ауріс» ВС 9011 ВМ 1,6 л., 2008 року випуску, придбано за кредитні кошти і зареєстровано за ОСОБА_2

Так, матеріалами справи підтверджується, що 28 серпня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено кредитний договір №607/32-376/08 на купівлю автотранспортного засобу TOYOTA, марки «Auris», 2008 року виписку д.н.з. НОМЕР_2 на суму 23554 дол. США на строк до 2015 року зі сплатою 12% річних (Том-1 а.с.13-15), ОСОБА_4 надавав згоду на отримання даного кредиту, та 27 вересня 2007 року в забезпечення виконання даного кредитного договору уклав договір поруки №607/376/08 від 28.08.2008 року з ПАТ «Укрсоцбанк».

Крім цього, укладено договір застави №607/32-376/08 від 28 серпня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк» в забезпечення виконання кредитного договору №607/32-376/08 від 28 серпня 2008 року надано в заставу транспортний засіб TOYOTA, марки «Auris», 2008 року виписку д.н.з. НОМЕР_2.

Як вбачається із детального розпису вартості кредиту, зазначеної реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту №607/32-376/08 в ПАТ «Укрсоцбанк» від 28.08.2008 року, що загальна сума кредитних зобовязань (тіло + відсотки) ОСОБА_2 за період 28 серпня 2008 року по 27серпня 2015 року становило 33568,83 дол. США.

Згідно довідки ПАТ «Укрсоцбанк» за вих №18-254 від 22.02.2011 року, що по кредитному договору №607/32-376/08 від 28 серпня 2008 року в період шлюбу сторін з 28 серпня 2008 року по серпень 2009 року було сплачено 5828,50 дол. США, що включало борг та відсотки за вказаним кредитом.

Із квитанцій про погашення кредиту та квитанції від 31серпня 2011 року №FJB047, які долучені до матеріалів справи, що після припинення шлюбу за період з 10 серпня 2009 року по 31серпня 2012 року ОСОБА_2 за особисті кошти сплатила кредитне зобовязання за кредитним договором №607/32-376/08 від 28 серпня 2008 року на суму 27 740,33 дол. США(13568, 00 дол. США + 14172,33 дол. США =27740,33 дол. США).

Тобто, на момент припинення шлюбу подружжям було виплачено 5828,50 дол. США. Решта кредиту в сумі 27740,33 доларів США погашена ОСОБА_2 уже після припинення шлюбу.

Суд першої інстанції відповідно до п.4 ст.10 ЦПК України сприяв сторонам всебічному і повному з»ясуванню обставин справи, зокрема було роз»яснино право на проведення експертної оцінки спірного майна.

Представником ОСОБА_14 ОСОБА_5 подавалися заяви про призначення товарознавчих експертиз вартості: автомобіля ОСОБА_8 «Прадо»,2006 року випуску (т.4 а.с.44-45), 1/4 частки нежитлового приміщення за адресою: с. Соснівка, вул.Стефаника,51, з варіантами розподілу (т.4 а.с.46-47), речей домашнього вжитку, що знаходяться в квартирі за адресою м. Львів вул. Костелівка,1/9, (т.4 а.с.48-50), автомобіля ОСОБА_8 «Ауріс» ВС 9011 ВМ 1,6 л., 2008 року випуску (т.4 а.с.51-52), ? частини нежитлового приміщення загальною площею 60,9 кв.м., що знаходиться у м. Львові на вул.Русових, (т.4 а.с.53-54)., однак у подальшому представник відповідача в судовому засіданні відмовився від проведення експертизи щодо оцінки вартості майна і така прийнята судом.

Також встановлено, що ОСОБА_2 є засновником ПП «Ефективна відгодівля тварин-захід». Згідно договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі від 18 серпня 2008 року, ОСОБА_2 відчужила ОСОБА_4 23 % частки.

Згідно з рішенням засновників ПП «Ефективна відгодівля тварин-захід», частки Статутному капіталі підприємства поділені таким чином: ОСОБА_2 - 2%, ОСОБА_4 - 23 %, ОСОБА_15 -25%, ОСОБА_16 -25%,ОСОБА_17 25% (том - 1 а.с. 137-142).

Встановлено та не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_2 продала, а відповідач ОСОБА_4 купив у неї 23% статутного капіталу ПП «Ефективна відгодівля тварин-захід». На час укладення договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ПП «Ефективна відгодівля тварин-захід» від 18 серпня 2008 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, проживали разом за однією адресою (м. Львів, вул.. Костелівка, 1/9), вели спільний сімейний бюджет, розпоряджалися корштами за взаємною згодою.

Підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка визначені у ст.57 СК України.

ОСОБА_4 не доведено, що 132 802 гривень сплачені ним ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ПП «Ефективна відгодівля тварин-захід» від 18 серпня 2008 року були його особистими коштами в розумінні вимог ст.57 СК України.

Як в суді першої так й апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтвердила, що вона відчужила частку 23% корпоративних прав ПП «Ефективна відгодівля тварин-захід» ОСОБА_4 з метою, щоб її бізнес залишився у власності подружжя і приносив її спільно із ОСОБА_4 дохід в інтересах сімї, а тому через відчуження корпоративних прав, ОСОБА_4 має можливість правомочності в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом і статутними документами.

Тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що частка 23% ПП «Ефективна відгодівля тварин-захід», набута ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є спільним майном подружжя і поділив дану частку між стронами.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 придбав 23% частки ПП «Ефективна відгодівля тварин-захід» за власні заощадження від продажу будинок у м. Львів-Рудно, вул.Короленка,4 та земельної дільнки площею 0,08 га в смт. Східниця по вул.Котляревського,15 за 153 520 грн. не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з моменту одруження (з 2000 року) і до припинення ведення спільного господарства (лютий 2009 року), придбали р»яд об»єктів нерухомості, дорогі автомобілі та предмети домашньої обстановки для чого використовували кредитні кошти, які погашалися у значних сумах.

Тому кошти виручені ОСОБА_4 від продажу будинку у м. Львів-Рудно, вул.Короленка,4, очевидно були використані останнім для власних потреб, оскільки такий до 2002 року офіційно ніде не працював.

Кошти від продажу земельної дільнки площею 0,08 га в смт. Східниця по вул.Котляревського,15 за 153 520 грн. згідно договору купівлі-продажу від 27 листопада 2007 року були використані для сімейних потреб, як-от: придбання речей домашньої обстановки у квартирі за місцем проживання з ОСОБА_2 (Костелівка 1/9) до лютого 2009 року, частково для погашення боргових зобов»язань за кредитними договорами (№19/347-07к від 27.09.2007 року; №607/32-376/08 від 28.08.2008 року) а також його (ОСОБА_4М.) відпочинку з новою співмешканкою в Австрії (грудень 2008 року), Кракові (2008 рік), Карпатах (2009 рік), утримання доньки Ніколь ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.5 а.с.26-30).

Суд визнав за ОСОБА_4 право власності на нерухоме майно, що знаходиться у квартирі за адресою: м. Львів, вул. Костелівка,1/9, з цього приводу спору між сторонами в суді апеляційної інстанції немає.

Згідно заявлених позовних вимог позивачка ОСОБА_2 також просила суд поділити сплачені після розірвання шлюбу кредитні зобовязання, а ОСОБА_4 просив присудити в рахунок сплачених ним коштів на виконання кредитних зобовязань усе спільне майно подружжя.

Згідно заявлених вищенаведених первинних та зустрічних позовних вимог сторін, судом першої інстанції вірно встановлено, що 27 вересня 2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Банк Універсальний» укладено кредитний договір №19/347-07к на суму 130000 доларів США на строк до грудня 2010 року(Том-1а.с.55-57), за умовами якого позичальник отримала кошти на споживчі цілі. ОСОБА_4 надавав згоду на отримання даного кредиту, та 27 вересня 2007 року в забезпечення виконання даного кредитного договору уклав разом із ОСОБА_18, ОСОБА_19 та банком ВАТ «Банк Універсальний» договір іпотеки, предметом якого була квартира за адресою: м.Львів, вул. Кастелівка,1/9, посвідчений приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу ОСОБА_20 та договір поруки від 27.10.2007 року з банком ВАТ «Банк Універсальний».

Із заяви на видачу готівки №544 та на підставі такої виданої квитанції видно, що ОСОБА_2 згідно кредитного договору №19/347-07к від 27.09.2007 року отримала на руки 130000 доларів США.

Згідно довідки №011/466 від 26.10.2009 року та розрахунку кредитного зобовязання по кредиту ПАТ «Банк Універсальний» №19/347-07к від 27.09.2007 року станом на 26.10.2009 року не існувало простроченої заборгованості згідно вказаного кредитного договору та сума кредиту (тіло кредиту) становило 30129,13 дол. США та сума відсотків за жовтень 178,30 дол. США, та станом на 10.11.2009 року існував борг у розмірі 16440,08 дол. США - проценти за використання кредиту.

Як вбачається із виписки по рахунку №0001, погашення кредиту за кредитним договором №19/347-07к від 27.09.2007 року, що ОСОБА_2 погашено кредитні зобовязання з 10.07.2007 року по 31.03.2008 року на загальну суму 99871 дол. США, в тому числі 28.11.2007 року одним платежем у розмірі 57264 дол. США. Вказані платежі були здійснені в період шлюбу.

Сторонами не доведено, що вказана сума була сплачена кимось з них за рахунок особистих коштів.

Згідно довідки ПАТ «Банк Універсальний» №016/307 від 20.06.2012 року та виписки по рахунку долученому до довідки, що за період 10 серпень 2009 року 10 жовтня 2012 року, а саме після припинення шлюбних відносин ОСОБА_2 оплачено 9612,84 дол. США. за кредитним договором №19/347-07к від 27.09.2007 року.

Після розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, останній для погашення заборгованості згідно кредитного договору №19/347-07к від 27.09.2007 року, здійснив оплату наступними платежами, а саме: 08 грудня 2010 року - платіж на суму 1236 дол. США, що підтверджується платіжним дорученням № 011В11 від 08.12.2010 року; 09 грудня 2010 року - платіж на суму 130 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 011В15 від 09.12.2010 року; 24 лютого 2011 року - платіж на суму 1235,13 дол. США, що підтверджується платіжним дорученням № 011В02 від 24.02.2011 року; 18 квітня 2011 року - платіж на суму 1178 дол. США, що підтверджується платіжним дорученням № 011В04 від 18.04.2011 року; 10 червня 2011 року - платіж на суму у розмірі 1179,42 дол. США, що підтверджується заявою на переказ готівки № 011В46 від 10.06.2011 року; 28 липня 2011 року - платіж на суму у розмірі 581 дол. США, що підтверджується заявою на переказ готівки № 011В20 від 28.07.2011 року; 29 вересня 2011 року - платіж на суму 1010 дол. США, що підтверджується заявою на переказ готівки № 011В28 від 29.09.2011 року; 29 вересня 2011 року - платіж на суму у розмірі 133 гривень, що підтверджується заявою на переказ готівки №011В29 від 29.09.2011 року та 18 липня 2013 року - платіж на суму у розмірі 28839,68 дол. США, що підтверджується заявою на переказ готівки № 011В05 від 18.07.2013 року.

При цьому, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 25 березня 2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 51432 грн., яку ОСОБА_4 вніс на погашення кредитного договору № 19/347-07 від 27 вересня 2007 року після припинення шлюбних відносин, згідно платіжних документів, а саме: 08 грудня 2010 року, 09 грудня 2010 року, 24 лютого 2011 року, 18 квітня 2011 року, 10 червня 2011 року, 28 липня 2011 року та 29 вересня 2011 року. Рішення набрало законної сили та на підставі вказаного рішення суду було ОСОБА_4 видано виконавчий лист 19.04.2013 року. На підставі даного виконавчого листа 19.04.2013 року державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби ЛМУЮ згідно Закону України «Про виконавче провадження» відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 зазначених коштів, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №37944730 від 16.05.2013 року.

Крім цього, ОСОБА_4 18 липня 2013 року внесено в касу банку 28839,68 дол. США, чим повністю виконано зобовязання перед ПАТ «Банк Універсальний» по кредитному договору № 19/347-07 від 27 вересня 2007 року, що підтверджується довідкою, виданою ПАТ «Банк Універсальний» вих. №011/334 від 29 липня 2013 року.

Тобто, без врахування коштів спір по яких уже вирішено рішенням Апеляційного суду Львівської області від 25 березня 2013 року за кредитним договором №19/347-07 від 27 вересня 2007 року з ПАТ «Банк Універсальний» після припинення шлюбних відносин подружжям сплачено наступні кошти: ОСОБА_2 - 9612,84 дол. США.; ОСОБА_4 - 28839,68 дол. США.

Крім того, як встановлено в суді, 28 серпня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено кредитний договір №607/32-376/08 на купівлю автотранспортного засобу TOYOTA, марки «Auris», 2008 року виписку д.н.з. НОМЕР_2 на суму 23554 дол. США на строк до 2015 року зі сплатою 12% річних (Том-1 а.с.13-15).

ОСОБА_4 надавав згоду на отримання даного кредиту, та 27 вересня 2007 року в забезпечення виконання даного кредитного договору уклав договір поруки №607/376/08 від 28.08.2008 року з ПАТ «Укрсоцбанк». Крім цього, укладено договір застави №607/32-376/08 від 28 серпня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк» в забезпечення виконання кредитного договору №607/32-376/08 від 28 серпня 2008 року надано в заставу транспортний засіб TOYOTA, марки «Auris», 2008 року виписку д.н.з. НОМЕР_2.

Як вбачається із детального розпису вартості кредиту, зазначеної реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту №607/32-376/08 в ПАТ «Укрсоцбанк» від 28.08.2008 року, що загальна сума кредитних зобовязань(тіло + відсотки) ОСОБА_2 за період 28.08.2008 року по 27.08.2015 року становило 33568,83 дол. США.

Згідно довідки ПАТ «Укрсоцбанк» Вих №18-254 від 22.02.2011 року, що по кредитному договору №607/32-376/08 від 28 серпня 2008 року в період шлюбу сторін з 28.08.2008 року по серпень 2009 року було сплачено 5828,50 дол. США, що включало борг та відсотки за вказаним кредитом.

Із квитанцій про погашення кредиту та квитанції від 31.08.2011 року №FJB047, які долучені до матеріалів справи, що після припинення шлюбу за період з 10.08.2009 року по 31.08.2012 року ОСОБА_2 за особисті кошти сплатила кредитне зобовязання за кредитним договором №607/32-376/08 від 28 серпня 2008 року на суму 27740,33 дол. США (13568, 00 дол. США + 14172,33 дол. США =27740,33 дол. США).

Отже, на момент припинення шлюбу подружжям виплачено 5828,50 дол. США. Решта кредиту була погашена ОСОБА_2 уже після припинення шлюбу, в сумі 27740,33 долари США.

ОСОБА_4 не сплачував після припинення шлюбу грошових коштів на виконання кредитного договору з ПАТ «Укрсоцбанк» від 28 серпня 2008 року №607/32-376/08.

Відтак, без врахування коштів спір по яким вирішено рішенням Апеляційного суду Львівської області від 25 березня 2013 року за кредитним договором №19/347-07 від 27 вересня 2007 року з ПАТ «Банк Універсальний» та кредитним договором №607/32-376/08 від 28 серпня 2008 року з ПАТ «Укрсоцбанк» після припинення шлюбних відносин подружжям сплачено наступні кошти: ОСОБА_2 37 353,17 доларів США (9612,84 дол. США. + 27740,33 долари США); ОСОБА_4 - 28839,68 дол. США.

Отже, за зобовязаннями по двох кредитних договорах ОСОБА_2 сплатила на 8513,49 доларів США (37 353,17 - 28839,68) що перевищує оплату, здійснену ОСОБА_4

Із розяснень Пленуму Верховного Суду України в пп. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вбачається, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Суд першої інстанціїврахував, що при поділі спільної сумісної власності подружжя зобовязання між подружжям не розподіляються, а враховуються.

Задовольняючи частково позовні вимоги сторін суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що при визначені сум сплачених подружжям за кредитними договорами не потрібно враховувати кошти у розмірі 51432 грн., які ОСОБА_4 вніс на погашення кредитного договору № 19/347-07 від 27 вересня 2007 року після припинення шлюбних відносин, згідно платіжних документів, а саме: 08 грудня 2010 року, 09 грудня 2010 року, 24 лютого 2011 року, 18 квітня 2011 року, 10 червня 2011 року, 28 липня 2011 року та 29 вересня 2011 року, відтак підстав для повторного врахування зазначених коштів у розмірі 51432 грн. немає, так як судом уже прийнято рішення з цього питання у спорі між тими ж сторонами.

ОСОБА_4 серед іншого просить суд збільшити його частку в спільному майні подружжя в рахунок частини коштів, що становили спільну сумісну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_4, а також особистих коштів ОСОБА_4, що були використані ОСОБА_2 в особистих інтересах (для збільшення статутного капіталу ТзОВ «Український сувенір», яке не є предметом позову про поділ майна) та в рахунок виконаних ОСОБА_4 кредитних зобовязань.

Обґрунтовуючи цю частину позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що підписаний ОСОБА_2 кредитний договір №19/347-07к від 27 вересня 2007 року з ВАТ «Банк Універсальний» на суму 130000 доларів США, укладено не в інтересах сімї, а в інтересах ОСОБА_2 Такий договір, на думку ОСОБА_4 не повинен створювати обовязків для другого з подружжя, що передбачено ч.4.ст.65 СК України. ОСОБА_4 вказує на те, що суд повинен компенсувати йому майном подружжя кошти внесені на виконання кредитного договору за час шлюбу в сумі близько 90 000 доларів США, та його особисті кошти сплачені за кредитним договором після розірвання шлюбу в сумі 35253,23 доларів США.

ОСОБА_4 стверджував, що його невідшкодована за кредитом частка становить 78839,68 долари США.

З цього питання судом першої інстанції встановлено, що 27 вересня 2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Банк Універсальний» укладено кредитний договір №19/347-07к на суму 130000 доларів США на строк до грудня 2010 року (Том-1а.с.55-57), за умовами якого позичальник отримала кошти на споживчі цілі.

ОСОБА_4 надавав згоду на отримання даного кредиту, та 27 вересня 2007 року в забезпечення виконання даного кредитного договору уклав разом із ОСОБА_18, ОСОБА_19 та банком ВАТ «Банк Універсальний» договір іпотеки, предметом якого була квартира за адресою: м.Львів, вул.Кастелівка,1/9, посвідчений приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу ОСОБА_20 та договір поруки від 27.10.2007 року з банком ВАТ «Банк Універсальний».

Із заяви на видачу готівки №544 та на підставі такої виданої квитанції видно, що ОСОБА_2 згідно кредитного договору №19/347-07к від 27.09.2007 року отримала на руки 130000 доларів США.

ОСОБА_4 надавав ОСОБА_2 згоду на укладення згаданого договору, виступав поручителем та передав в іпотеку належну йому квартиру. Отже відповідні дії ОСОБА_4 спростовують його посилання на те, що кредитний договір не був укладений в інтересах сімї, а в інтересах виключно ОСОБА_2

Матеріалами справи підтверджується, що укладення кредитного договору №19/347-07к від 27 вересня 2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Банк Універсальний» було з метою придбання приміщення по вул. Кульпарківській, 115 у м.Львові в ПП «ФІЛ».

20 серпня 2007 року була укладена угода про завдаток та отримано прибутковий касовий ордер від 20.08.2007 року та квитанція до прибуткового ордеру №513-п від 20.08.2007 року, що свідчить про отримання ПП «ФІЛ», від ОСОБА_2 1000 гривень згідно угода про завдаток від 20.08.2007 року та технічний паспорт на комерційну нерухомість.

Однак угода купівля-продажу приміщення по вул. Кульпарківській, 115 у м. Львові між ПП «ФІЛ» та ОСОБА_2 не відбулась у звязку відмовою на сесії Львівської міської ради в оренді земельної ділянки, на якій знаходиться вказане приміщення, а тому 01.11.2007 року ПП «ФІЛ» повідомленням за вих. №10 повідомило ОСОБА_2 від 01.11.2007 року про неможливість укладення договору.

Суд звертає увагу на те, що саме по собі використання коштів подружжя отриманих у кредит на цілі не погоджені іншим з подружжя не тягне за собою визнання кредитного договору таким, що укладений не в інтересах подружжя.

Суд вірно не взяв до уваги посилання ОСОБА_4 на те, що кошти отримані ОСОБА_2 за кредитним договором були використані нею на поповнення статутного капіталу ТОВ «Український сувенір», оскільки ОСОБА_4 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини.

Натомість, анкетою-заявою на отримання кредиту від 11.09.2007 року, підписаною ОСОБА_2, де у графі «мета кредиту» зазначено «купівля нерухомості», висновком кредитного спеціаліста щодо можливості видачі кредиту від 20.09.2007 року, в якому зазначено вид кредиту придбання комерційної нерухомості, що додатково підтверджує, що такий кредит отриманий з метою придбання приміщення по вул. Кульпарківській, 115 у м. Львові в ПП «ФІЛ».

Розпорядженням від 27.09.2007р. з матеріалів кредитної справи від 27.09.2007 року ПАТ «Банк Універсальний» та самого тексту вказаного договору підтверджується, що кредитний договір №19/347-07к надано фізичній осіб ОСОБА_2, як споживчий в інтересах сімї. Однак з таких не вбачається, що такий видавався з цільовим призначенням - поповнення статутного капіталу ТзОВ «Український сувенір».

Крім цього, ОСОБА_4 підтвердив, що вказаний кредит був нецільовим, під час слухання цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу відповідно до висновку №1590 експертного дослідження матеріалів та засобів відеозвукозапису по заяві гр. ОСОБА_2 складеного 01.06.2012 року Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз.

Також, із виписки по рахунку №0001, щодо погашення кредиту за кредитним договором №19/347-07к від 27.09.2007 року вбачається, що 28.11.2007 року ОСОБА_2 одним платежем погашено кредитні зобовязання у розмірі 57264 дол. США, що еквівалентно згідно курсу Національного банку України станом на 28.11.2007 року 289183,20 гривень.

Як вбачається із довідок про доходи ОСОБА_4 вих. №11 від 10.10.11 року виданих ВКПП «Меріа» та форми ОК-5 Пенсійного фонду України індивідуальних відомостей про застраховану особу, що заробітна плата ОСОБА_4 за 2002-2009 рр. становила на загальну суму 26255,67 гривень.

Відповідно до відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України від 03.05.2012 року та копії трудової книжки ОСОБА_4, що місцем роботи ОСОБА_4 до 2009 року було ВКПП «Меріа», а з квітня 2010 року ПП «Ефективна відгодівля тварин-захід».

Із форми ОК-5 Пенсійного фонду України індивідуальних відомостей про застраховану особу від 01.11.2011 року видно, що доходи ОСОБА_2 під час подружнього життя становили на загальну суму 33017,18 гривень.

Крім цього, довідкою ПП «Ефективна відгодівля тварин-захід» від 13.11.2009 року за №113 підтверджується, що за час існування підприємства дивіденди засновникам не виплачувались, в тому числі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не мали доходів від такого бізнесу.

Під час шлюбу сторони продали 1/2 частину земельної ділянки в с.м.т. Східниця Львівської області по вул. Котляревського, 17»є» в 2007 році за 76500 гривень, яку придбали під час шлюбу згідно договору купівлі-продажу від 21.06.2005 року.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що дохід подружжя за весь шлюбу був невеликим. Невеликий розмір спільного доходу спростовує твердження ОСОБА_4, що подружжя мало достатньо коштів для заощаджень та для дострокового повернення кредиту за кредитним договором №19/347-07к від 27.09.2007 року одним платежем у розмірі 57264 дол. США. - 28.11.2007 року. Натомість підтверджує, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 під час шлюбу змогли достроково повернути кредит тільки з невикористаних кредитних коштів через не укладення договору купівліпродажу нерухомого майна, яке вище зазначалось.

Протоколом зборів №1/10 від 10.10.2006 року зборів засновників ТзОВ «Український сувенір» вирішено приватизувати орендоване приміщення ТзОВ «Український сувенір» по вул. Городоцька, 35 у м.Львові, а тому зазначене підвереджує, твердження ОСОБА_2 про те, що підготовка до приватизації приміщення по вулиці Городоцькій, почалась в 2006 році, а тому ОСОБА_2 з 2006-2007рр. збирала кошти з метою придбання вказаного приміщення.

Із виписки з особистого гривневого р/р №8000 ОСОБА_2М в ПАТ «Банк Універсальний» вданої 10.03.2011 року та довідки про рух коштів по рахунку №9001 ТзОВ «Український сувенір» за період з 26.0.2007 по 30.10.2007 року вих. №1035 від 14.03.2011 року видно, що ОСОБА_2 мала особистий рахунок у ПАТ «Банк Універсальний». На вищезазначений рахунок було покладено 27.09.2007 року кошти у національній валюті у розмірі 632220 гривень та 04.10.2007 року, 08.10.2007 року з такого рахунку трьома різними внесками в національній валюті внесено кошти у розмірі 29750 гривень, 635200 гривень та 2000 гривень на р/р №9001 ТзОВ «Український сувенір» в ПАТ «ПриватБанк» на поповнення статутного капіталу ТзОВ «Український сувенір» з метою придбання орендованого приміщення ТзОВ «Український сувенір» по вул. Городоцька, 35 у м.Львові.

Встановлено, що такі кошти отриманні ОСОБА_2 від доходів із бізнесу належного її та її батьків ОСОБА_21Я та ОСОБА_22, а також з закритих за цей період належних їм депозитних договорів протягом 2006 року по 2007 рік у ВАТ КБ «Хрещатик», АКБ «Імексбанк», ТОВ «Фінанси та Кредит», ВАТ «Біг Енергія», ТОВ «Укрпромбанк», АКБ «Форум», ВАТ «УБРП», АБ «Діамант» та ін. що підтверджується належними доказами - квитанціями, довідками та депозитними договорами, що містяться у матеріалах справи.

Отже беззаперечно встановлено, що поповнення статутного капіталу ТзОВ «Український сувенір» відбулось за особисті кошти ОСОБА_2, отрманих від її батьків. Вказане підтверджується показами допитаного в судовому засіданні свідка - ОСОБА_21Я (батька ОСОБА_2М.).

Спростовується також матеріалами справи твердження ОСОБА_19 про те, що вказані кошти поповнювались із бюджету подружжя, оскільки наданим відомостям сумарний дохід їх сімї за весь період шлюбу складав 135772,67 гривень, в тому числі заробітна плата та продаж 1/2 частини земельної ділянки в с.м.т. Східниця Львівської області по вул. Котляревського, 17»є» в 2007 році, що унеможливлює повернення сторонами під час шлюбу достроково кредит на суму 99871 дол. США, а тому суд вважає, що повернення такої суми відбулось за рахунок невикористаних кредитних коштів згідно кредитного договору №19/347-07к від 27.09.2007 року.

Тому не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги ОСОБА_4М.я. що кредитний договір між ОСОБА_2 та ВАТ «Банк Універсальний» від 27 вересня 2007 року №19/347-07к на суму 130 000 доларів США був укладений лише в інтересах ОСОБА_2 для поповнення статутного капіталу ТОВ Український сувенір.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що на момент припинення шлюбу, у спільній сумісній власності подружжя перебувало наступне майно та зобовязання:

автомобіль ОСОБА_8 Прадо 2006 року випуску № кузова JTEBL29J665027234 р.н. ВС 1641СВ зареєстрований МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України у м.Червоноград Львіської області (попередній р.н. НОМЕР_4);

? частина нежилого приміщення загальною площею 60,9 м кв., яке знаходиться в м.Львів вул.Русових,10; автомобіль ОСОБА_8 р.н. НОМЕР_1 1,6 л., 2008 року випуску;

1/4 частки нежилого приміщення загальною площею 304,4 м кв., яке знаходиться за адресою: Пустомитівський район, с. Соснівка, вул. Стефаника,51;

частку в розмірі 23 % статутного капіталу ПП «Ефективна відгодівля тварин-захід»;

шкіряний гостинний гарнітур (диван, диван, крісло), журнальний стіл, декори на вікна в гостинну, спальний гарнітур, декори на вікна в спальні, 2-ві люстри, меблі в коридорі, спортивне обладнання, кухонні меблі, витяжка, пральна машина, стіл, 6 стільців, декори на вікна в кухні, духовка вбудована, плита варочна вбудована, сателітарна антена з двома ресиверами, компютер, принтер, дві картини, холодильник, телевізор, порохотяг, тумба під телевізор та посуд.

невиконані зобовязання за кредитним договором №607/32-376/08 від 28 серпня 2008 року з ПАТ «Укрсоцбанк» на суму 27 740,33 долари США;

Невиконані зобов»язання за кредитним договором №19/347-07к від 27 вересня 2007 року з ПАТ «Банк Універсальний» на суму 38452,52 долари США;

Вказане майно та зобовязання за кредитними договорами було у спільній сумісній власності подружжя на момент припинення шлюбних відносин та підлягали поділу та врахуванню при визначенні частки кожного з подружжя на момент припинення шлюбу.

Проте, під час визначення обсягу майна, яке повинно бути поділене між членами подружжя на час розгляду справи, суд враховує, що, 10 жовтня 2010 року Франківським районним судом міста Львова позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково, а саме: поділено спільне майно, присудивши ОСОБА_2: автомобіль ТОЙОТА «АУРІС» 1,6 л. право на частку в розмірі 12,5% від доходів (дивідендів) ПП «Ефективна відгодівля тварин-захід»; кредитні зобовязання за кредитним договором №19/347_07к від 27 вересня 2007 року та договором кредиту №607/32-376/08 від 28 серпня 2008 року; визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль TOYOTA «PRADO» 2,7 л, 2006 р.в., 1/2 частину нежитлового приміщення загальною площею 60,9 м.кв., що знаходиться за адресою місто Львів, вул. Русових, 10; 25% нежитлового приміщення загальною площею 304,4 м кв., що знаходиться в селі Соснівка, Пустомитівського району, Львівської області по вулиці Стефаника, 51.

Також судом частково задоволено зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2.

Присуджено ОСОБА_23 право на частку в розмірі 12,5% від доходів (дивідендів) ПП «Ефективна відгодівля тварин-захід»,меблі, техніку, декори та ін. рухоме майно, що знаходяться в квартирі за адресою м.Львів вул.Костелівка,1/9 а саме: шкіряний гостинний гарнітур (диван, диван, крісло), журнальний стіл, декори на вікна в гостинну, спальний гарнітур, декори на вікна в спальні, 2-ві люстри, меблі в коридорі, спортивне обладнання, кухонні меблі, витяжка, пральна машина, стіл, 6 стільців, декори на вікна в кухні, духовка вбудована, плита варочна вбудована, сателітарна антена з двома ресиверами, компютер, принтер, дві картини, холодильник, телевізор, порохотяг, тумба під телевізор, посуд. Частку статутного капіталу ПП «Ефективна відгодівля тварин - захід залишено у власності відповідача та позивачки без змін, а саме: ОСОБА_24 -23%; ОСОБА_2 2%.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 05 травня 2011 року рішення Франківського районного суду міста Львова від 10 жовтня 2010 року залишено без змін (т.3, а.с.145-147).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ своєю від 21 вересня 2011 року рішення Франківського районного суду міста Львова від 10 жовтня 2010 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 05 травня 2011 року скасовано, та справу направлено на новий розгляд до Франківського районного суду міста Львова (т.3, а.с.175-181).

Як визнається сторонами 1/2 частки нежитлового приміщення за адресою: м. Львів, вул. Русових, 10, 1/4 частки нежитлового приміщення за адресою: с. Соснівка, вул. Стефаника, 51 та автомобіль ОСОБА_8 під час перебування справи в Вищому спеціалізованому суду з розгляду цивільних справ були відчужені ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Згідно з частиною 2 статті 74 та частиною 1 статті 71 Сімейного кодексу України, спільне сумісне майно ділиться між подружжям в натурі. При цьому до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи.

Відповідно до пунктів 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч. 4 ст. 65 СК).

Відповідно до наведеного, предметом поділу може бути тільки те спільне майно, яке є наявним у подружжя на час розгляду справи.

Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що на момент розгляду справи у власності подружжя є лише наступне майно:

автомобіль ОСОБА_8 Прадо 2006 року випуску № кузова JTEBL29J665027234 р.н. ВС 1641СВ зареєстрований МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України у м. Червоноград, Львіської області (попередній р.н. НОМЕР_4);

частку в розмірі 23 % статутного капіталу ПП «Ефективна відгодівля тварин-захід»;

шкіряний гостинний гарнітур (диван, диван, крісло), журнальний стіл, декори на вікна в гостинну, спальний гарнітур, декори на вікна в спальні, 2-ві люстри, меблі в коридорі, спортивне обладнання, кухонні меблі, витяжка, пральна машина, стіл, 6 стільців, декори на вікна в кухні, духовка вбудована, плита варочна вбудована, сателітарна антена з двома ресиверами, компютер, принтер, дві картини, холодильник, телевізор, порохотяг, тумба під телевізор та посуд.

Також, судом встановлено, що після припинення шлюбу подружжям виконано зобовязання за кредитним договором №607/32-376/08 від 28 серпня 2008 року з ПАТ «Укрсоцбанк» на суму 27740,33 долари США (сплачено ОСОБА_2 27740,33 долари США), та за кредитним договором №19/347-07к від 27 вересня 2007 року з ПАТ «Банк Універсальний» на суму 38452,52 долари США (сплачено ОСОБА_2 - 9612,84 дол. США. ОСОБА_4 - 28839,68 дол. США).

В суду відсутні підстави для поділу майна подружжя, яке на момент розгляду справи знаходиться у власності третіх осіб.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_6 та ОСОБА_9Л та ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів, відповідно до яких відбувся перехід права власності на майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_2, зокрема 1/2 частки нежитлового приміщення загальною площею 60,9 кв.м., яке знаходиться у місті Львові по вул. Русових, 10; 1/4 частки нежилого приміщення загальною площею 304,4 кв.м, яке знаходиться за адресою; Пустомитівський район, с.Соснівка вул..Стефаника, 51 в користь ОСОБА_6 та автомобіля ОСОБА_8 р.н. НОМЕР_1 1,6 л., 2008 року випуску в користь ОСОБА_9 та витребування зазначеного вище майна з незаконного володіння ОСОБА_6 та ОСОБА_9 суд зазначає наступне.

Дійсно, згідно договорів дарування частини нежитлового приміщення від 24 червня 2011 року ОСОБА_2 подарувала своїй дочці ОСОБА_6: ? частину нежитлового приміщення зокрема 1/2 частки нежитлового приміщення загальною площею 60,9 кв.м., яке знаходиться у місті Львові по вул. Русових, 10 (т.8 а.с.3-4) та 1/4 частки нежилого приміщення загальною площею 304,4 кв.м, яке знаходиться за адресою; Пустомитівський район, с.Соснівка вул..Стефаника (т.8 а.с.7-8).

Згідно довідки рахунку від 13 вересня 2011 року автомобіль ОСОБА_8 «Ауріс» ВС 9011 ВМ 1,6 л., 2008 року випуску відчужено ОСОБА_9

На той час (на час укладення оспорюваних договорів) ОСОБА_2 була одноособовим власником зазначеного майна, яке було зареєстровано у відповідних державних реєстрах за нею, тому згоди ОСОБА_4 на його відчуження не потребувалось.

Як зазначив Верховний суд України у правовому висновку у справі № 6-1587цс16 від 12 жовтня 2016 року Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

За статтею 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі.

Законодавством не передбачено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з підстави його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сімї майна.

Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Так, пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозвязку можна дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 216 ЦК України визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Правові наслідки, передбачені статтею 216 ЦК України,застосовуються лише за наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, установленого статями 215, 216 ЦК України.

У даному випадку на час укладення спірних договорів (станом на 24 червня 2011 року та 13 вересня 2011 року набувачі ОСОБА_6 та ОСОБА_9 не знали і не могли знати про те, що спірне майно належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_25 і що для укладення договорів ОСОБА_2 необхідна згода ОСОБА_25, тому зазначене майно не може бути витребуване у них.

У звязку з чим суд першої інстанції по суті правильно відмовив ОСОБА_4 в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсними договорів, відповідно до яких відбувся перехід права власності на майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_2, зокрема 1/2 частки нежитлового приміщення загальною площею 60,9 кв.м., яке знаходиться у місті Львові по вул. Русових, 10; 1/4 частки нежилого приміщення загальною площею 304,4 кв.м, яке знаходиться за адресою; Пустомитівський район, с. Соснівка вул.Стефаника, 51 в користь ОСОБА_6 та автомобіля ОСОБА_8 р.н. НОМЕР_1 1,6 л., 2008 року випуску в користь ОСОБА_9.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_26 ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Крайник Н.П.

ОСОБА_27