Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Закропивного О.В.,
Хопти С.Ф., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Приморської міської ради Приморського району Запорізької області, комунального підприємства «Приморське житлово-експлуатаційне об'єднання» Приморської міської ради Приморського району Запорізької області, третя особа - секретар Приморської міської ради Слинько Валерій Костянтинович, про визнання незаконним розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційними скаргами Приморської міської ради Приморського району Запорізької області та Слинька Валерія Костянтиновича на рішення апеляційного суду Запорізької області від 18 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що на підставі розпорядження Приморської міської ради Приморського району Запорізької області № 48/1 від 16 грудня 14 року розірвано з нею контракт та звільнено її з посади директора комунального підприємства «Приморське житлово-експлуатаційне об'єднання» Приморської міської ради Приморського району Запорізької області(далі - КП «ПЖЕО»). Посилалася на незаконність підстав її звільнення, оскільки звільнення відбулось із посиланням на виявлення грубих порушень нею використання коштів територіальної громади м. Приморська, неефективне керівництво підприємством, проте будь-якого фактичного підтвердження порушень нею вимог чинного законодавства та умов контракту не наведено, а лише переписані деякі пункти самого контракту.

Крім того, її не було поставлено до відома у встановленому законом порядку про проведення перевірки, за результатами якої звільнено. Міська рада не є контролюючим органом та не має проводити планові та позапланові виїзні перевірки фінансово-господарської діяльності суб'єктів підприємницької діяльності. Вимоги посадових осіб обласних, районних, міських рад до комунальних підприємств про надання документів про фінансову-господарську діяльність підприємства не ґрунтуються на нормах закону і мають ознаки перевищення наданих їм законом повноважень.

Зазначала, що посилання на п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України як підставу її звільнення є незаконним, оскільки обставина, передбачена цією нормою, є підставою для припинення трудового договору, а не для його розірвання. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути проведено лише за ст. 40 КЗпП України. Посилання на п. 1-1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України як на додаткову підставу розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників може бути проведено за певних умов, але на даний час відсутній вирок суду, яким її визнано винною як керівника підприємства, яка не виплачувала вчасно заробітну плату або виплачувала в розмірах, нижчих від установленого законом розміру заробітної плати. Також від неї перед звільненням жодного разу не було відібрано будь-якого письмового пояснення з підстав, наведених у розпорядженні про розірвання контракту та звільнення.

Посилаючись на викладені обставини та остаточно уточнивши позов, ОСОБА_6 просила визнати незаконним розпорядження Приморської міської ради Приморського району Запорізької області № 48/1 від 16 грудня 2014 року про розірвання з нею контракту та звільнення; поновити її на роботі на посаді директора КП «ПЖЕО» Приморської міської ради Приморського району Запорізької області; стягнути з КП «ПЖЕО» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 вересня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 18 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову ОСОБА_6 Визнано незаконним розпорядження голови Приморської міської ради Приморського району Запорізької області № 48/1 від 16 грудня 2014 року «Про розірвання контракту та звільнення ОСОБА_6 з посади директора КП ПЖЕО». Поновлено ОСОБА_6 на посаді директора комунального підприємства «Приморське житлово-експлуатаційне об'єднання» Приморської міської ради Приморського району Запорізької області. Стягнуто з комунального підприємства «Приморське житлово-експлуатаційне об'єднання» Приморської міської ради Приморського району Запорізької області на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 31 150 грн 64 коп. Ухвалено виплату заробітної плати провести за вирахуванням податку на прибуток та інших обов'язкових платежів.

У касаційних скаргах Приморська міської ради Приморського району Запорізької області та Слинько В.К., посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Судами встановлено, що 27 січня 2012 року між Приморською міською радою Приморського району Запорізької області та ОСОБА_6 був укладений контракт, згідно умов якого позивача прийнято на роботу до КП «ПЖЕО» на посаду директора.

Відповідно до п. 2.1.2 контракту працівник виконує наступні функції та обов'язки з організації і забезпечення діяльності підприємства: організація виробничих програм, договірних та інших обов'язків, що взяті підприємством; організація впровадження у виробництво нової, прогресивної технології; матеріально-технічне забезпечення діяльності підприємства; юридичне, економічне, бухгалтерське та інформаційне забезпечення діяльності підприємства; забезпечення підприємства кваліфікованими кадрами; організація забезпечення продуктивної зайнятості працівників; створення безпечних і сприятливих умов для роботи колективу; виконання інших функцій з організації і забезпечення діяльності підприємства згідно з чинним законодавством.

Пунктом 5.3. контракту передбачено, що працівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірвано з ініціативи роботодавця до закінчення строку його дії: у випадку систематичного невиконання працівником обов'язків, покладених на нього цим контрактом; у випадку одноразового грубого порушення працівником законодавства обов'язків, передбачених контрактом; у разі невиконання обов'язків перед бюджетом та пенсійним фондом щодо сплати податків, зборів та обов'язкових платежів, а також невиконання підприємством зобов'язань щодо виплати заробітної плати працівникам чи недотримання графіка погашення заборгованості із заробітної плати; у разі несплати реструктурованої податкової заборгованості протягом трьох місяців; у разі перевищення граничних сум витрат, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 04 квітня 2001 року № 332 «Про граничні суми витрат на придбання автомобілів, меблів, іншого обладнання та устаткування, мобільних телефонів, комп'ютерів державними органами, а також установами та організаціями, які утримуються за рахунок державного і місцевих бюджетів»; за поданням службових осіб органів державного нагляду за охороною праці у разі систематичних порушень вимог чинного законодавства з питань охорони праці; у разі допущення зростання обсягів простроченої кредиторської заборгованості.

Строк дії контракту з 27 січня 2012 року до 27 січня 2017 року.

16 грудня 2014 року розпорядженням секретаря Приморської міської ради № 48/1 від 16 грудня 2014 року розірвано з 16 грудня 2014 року контракт від 27 січня 2012 року, укладений між Приморською міською радою та директором КП «ПЖЕО» ОСОБА_6 та з цієї дати звільнено позивача з посади директора КП «ПЖЕО» Приморської міської ради Приморського району Запорізької області.

Відповідно до змісту вказаного розпорядження виявлено грубі порушення використання коштів територіальної громади м. Приморська, неефективне керівництво підприємством з боку його директора ОСОБА_6 що проявилося у систематичному невиконанні ОСОБА_6 обов'язків, покладених на неї контрактом в частині організації і забезпечення діяльності комунального підприємства, що призвело до фактичного банкрутства підприємства; неналежній роботи з забезпечення підприємства кваліфікованими кадрами, що призвело до прийняття на посаду головного бухгалтера працівників, що не мають відповідної освіти; невиконанні обов'язків перед міським бюджетом щодо сплати податку з доходів фізичних осіб; в невиконанні підприємством зобов'язань щодо виплати заробітної плати працівникам; допущенні зростання об'ємів простроченої кредиторської заборгованості перед Приморським РЕМ та банком; ненаданні достовірної інформації до відділу статистики в Приморському районі по заборгованості по заробітній платі та заборгованості населення по сплаті квартплати; ненаданні достовірної інформації до міської ради про фінансовий стан комунального підприємства.

Запис у трудовій книжці позивача про звільнення проведено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 36, п. 2 ч. 1 ст. 147, п. 1-1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, п. 2.1.2, п.п. 1, 3, 7 п. 5.3 контракту.

Визнаючи незаконним звільнення ОСОБА_6, апеляційний суд виходив із того, що в розпорядженні № 48/1 від 16 грудня 2014 року не конкретизовано підстави звільнення, є посилання на п. 8 ч. 1 ст. 36, на п. 1-1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, а також на п. 2.1.2 контракту, який містить вісім пунктів, та на три пункти п. 5.3 контракту, кожен з яких є підставою для звільнення працівника. З огляду на викладене, в розпорядженні не зазначені конкретні підстави звільнення позивача. Представник Приморської міської ради Приморського району Запорізької області не надав суду доказів того, що позивача було притягнуто до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за фактом порушення термінів виплати заробітної плати працівникам підприємства, яке вона очолювала. Приморською міською радою не доведено наявність вини позивача (як у формі активних, умисних дій, так і у формі бездіяльності) у наявності заборгованості із виплати заробітної плати працівникам підприємства та не спростовано належними доказами доводи останньої про наявність заборгованості з виплати заробітної плати з незалежних від керівника підприємства причин. Суд визнав неспроможними посилання представника Приморської міської ради Приморського району Запорізької області на те, що мали місце підстави для звільнення позивача за систематичне невиконання керівником обов'язків, покладених на неї контрактом. Система порушень, за яку працівник може бути звільнений, передбачає, що працівник, після накладення на нього дисциплінарного стягнення, знову допустив порушення. Проте, доказів того, що має місце застосований до позивача захід дисциплінарного стягнення, який не втратив юридичної сили, відповідачами не надано.

Із таким вирішенням справи погодитися не можна.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України трудовий договір може бути припинений з підстав, передбачених контрактом.

За ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що, вирішуючи позови про поновлення на роботі, осіб, звільнених за п. 8 ст. 36 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Оскільки на працівників, з якими укладено контракт, поширюється законодавство про працю, що регулює відносини по трудовому договору, за винятком, встановленим для цієї форми трудового договору, їх трудовий договір може бути припинено й з інших підстав, передбачених законодавством (статті 36, 39-41 КЗпП).

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні указаних фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів (ст. 179 ЦПК України).

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст. ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215, 303, 315-316 ЦПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, суд повинен всебічно і повно з'ясувати усі обставини, що складають предмет доказування, дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст. ст. 58, 59 ЦПК України), окремо та всі докази у їх сукупності у порядку, передбаченому ст. ст. 185, 187, 189, 212 ЦПК України, що відображається у судовому рішенні. Відхилення того чи іншого доказу, перевагу одного доказу над іншим має бути мотивованим.

У порушення наведених вимог закону апеляційний суд не з'ясував всіх фактичних обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору; перевірив на відповідність вимогам закону лише дві із підстав, з яких було звільнено позивача, не дослідивши інші порушення директором КП «ПЖЕО» умов контракту, що кваліфіковані роботодавцем як: неналежна робота з забезпечення підприємства кваліфікованими кадрами, що призвело до прийняття на посаду головного бухгалтера працівників, які не мають відповідної освіти; невиконання обов'язків перед міським бюджетом щодо сплати податку з доходів фізичних осіб; допущення зростання об'ємів простроченої кредиторської заборгованості перед Приморським РЕМ та банком; ненадання достовірної інформації до відділу статистики в Приморському районі по заборгованості із заробітної плати та заборгованості населення із внесення квартплати; ненадання достовірної інформації до міської ради про фінансовий стан комунального підприємства.

Обґрунтованість кожної з наведених підстав звільнення ОСОБА_6 підтверджувалася відповідачами відповідними доказами, зокрема - висновком робочої комісії з перевірки діяльності КП «ПЖЕО» від 16 грудня 2014 року; протоколом засідання комісії Приморської міської ради від 16 грудня 2014 року; довідкою про заборгованість КП «ПЖЕО» станом на 01 вересня 2014 року; фінансовим звітом КП «ПЖЕО» станом на 01 вересня 2014 року; штатним розписом КП «ПЖЕО» станом на 30 травня 2014 року, наказами ОСОБА_6 про прийняття на роботу та звільнення працівників КП «ПЖЕО», документами про фах та кваліфікацію найманих нею працівників; довідкою КП «ПЖЕО» про заборгованість підприємства зі сплати податку з доходів фізичних осіб № 174 від 04 грудня 2014 року; довідкою КП «ПЖЕО» про заборгованість підприємства з виплати заробітної плати № 173 від 02 грудня 2014 року; позовними заявами звільнених працівників про стягнення заборгованості із заробітної плати; довідкою КП «ПЖЕО» про заборгованість підприємства за електроенергію та за послуги КП «Чисте місто» № 175 від 05 грудня 2014 року; довідкою КП «ПЖЕО» про порушення керівництвом підприємства звітності № 180 від 09 грудня 2014 року; фінансовими звітами за 2013-2014 роки (Т. 1, а. с. 34-60), висновки щодо оцінки яких за вимогами ст. 212 ЦПК України у змісті оскаржуваного рішення апеляційного суду відсутні.

Неправильне формулювання причин звільнення (одночасне посилання на п. 8 ч. 1 ст. 36, п. 2 ч. 1 ст. 147, п. 1-1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, п. 2.1.2, п.п. 1, 3, 7 п. 5.3 контракту) не є безумовною підставою поновлення позивача на роботі, оскільки запис про звільнення у трудовій книжці може бути приведений у відповідність до формулювань чинного законодавства за відповідним позовом, а тому на суд покладається обов'язок дослідити кожну обставину, яка вказана у розпорядженні № 48/1 від 16 грудня 2014 року як підстава розірвання контракту із ОСОБА_6, з метою з'ясування обставин про те, чи порушено нею трудові обов'язки, чи достатньо це підтверджується належними доказами та чи дотримано порядок застосування дисциплінарного стягнення до цих порушень.

З урахуванням викладеного, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції за ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Приморської міської ради Приморського району Запорізької області та Слинька Валерія Костянтиновича задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 18 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик