Справа № 357/7980/16-ц Головуючий у І інстанції Бондаренко О. В.
Провадження № 22-ц/780/372/17 Доповідач у 2 інстанції Сушко Л. П.
Категорія 51 01.03.2017
УХВАЛА

Іменем України

01 березня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулішенка Ю.М.,

при секретарі: Волинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа: Виконавчий комітет Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона є бабусею малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, які проживають разом з нею за адресою: АДРЕСА_1, а її донька ОСОБА_2 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_4, проживають за адресою: АДРЕСА_4. Відповідачі зі своїми дітьми не спілкуються, не піклуються про їх фізичний і духовний розвиток, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на розвиток малолітніх дітей, матеріальної допомоги на утримання дітей не надають. Вона, ОСОБА_3, створює усі сприятливі умови для повноцінного та гармонійного розвитку онуків, займається їх вихованням та утримує їх за власні кошти, однак не може визначити їх правовий статус, тобто встановити опіку над дітьми, оскільки цього неможливо зробити до позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їх дітей. У зв'язку з цим просить позбавити ОСОБА_2 та ОСОБА_4 батьківських прав щодо їх малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, стягнути з відповідачів на її користь аліменти на дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/4 частини від усіх видів їх заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до повноліття дітей та стягнути з відповідачів судові витрати на її користь.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2016 року позов задоволено, позбавлено ОСОБА_2 та ОСОБА_4 батьківських прав щодо їх малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, аліменти на дітей: ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в розмірі 1/4 частина від усіх видів її заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 19.07.2016 року до повноліття дітей, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на дітей: ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, в розмірі 1/4 частина від усіх видів його заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 19.07.2016 року до повноліття дітей, стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати з кожного в розмірі по 275, 60 грн., стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір з кожного по 551,20 грн..

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог в частині щодо позбавлення батьківських прав, посилаючись на його незаконність, не відповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що та обставина, що вона постійно не проживає з дітьми в квартирі матері, не може бути підставою для того, щоб суд зробив висновок ніби вона ухиляється від виконання батьківських обов'язків та не бере участь у виховані дітей. Крім того вважає, що аліменти можуть бути стягнуті лише на користь законного представника дітей, яким ОСОБА_3 ще не являється.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір в частині позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 свідомо самоусунулись від виконання своїх батьківських обов'язків щодо малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, протягом тривалого періоду їх життя не піклуються про фізичний і духовний їх розвиток та навчання, підготовку до самостійного життя, не турбуються про харчування, медичний догляд, лікування, не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють умов для отримання ним освіти та здібностей. Вихованням, навчанням, підготовкою до самостійного життя малолітніх займається їх бабуся, позивач у справі, яка забезпечує дітей усім необхідним для їх проживання, виховання та розвитку, виявляє інтерес до їх внутрішнього світу, створює умови для отримання ними освіти, піклується про їх фізичний та духовний розвиток.

Вирішуючи даний спір в частині стягнення аліментів, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що відповідачі здорові та працездатні, іншим особам аліменти не сплачують, непрацездатних осіб на утриманні не мають, добровільно матеріальної допомоги на дітей не надають, діти знаходяться на утриманні бабусі, а тому позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідачів на користь позивача в розмірі по 1/4 частині від усіх видів їх заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 19.07.2016 року до повноліття дітей є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може не вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років: з 01 січня 2016 пo 30 квітня - 1455 грн., с 01 травня пo 30 листопада 1531 грн., з 01 грудня - 1637 грн., відповідно розмір аліментів не повинен бути меншим ніж 30 % даного прожиткового мінімуму.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Відповідно до частини третьої статті 18 вищезазначеного Закону органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 08.09.2007 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вини мають трьох малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджено матеріалами справи ( а.с.9- 12).

Відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженка м. Біла Церква Київської області, була зареєстрована разом з дітьми за адресою: АДРЕСА_4, а з 10.08.2016 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 разом з дітьми: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вказана квартира належить відповідачу на підставі договору дарування квартири від 10.08.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2649, який внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 10.08.2016 року, що підтверджується матеріалами справи ( а.с.8,16, 32-35).

Відповідач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженець м. Шяуляй. З 28.09.2013 року був зареєстрований разом з дітьми та дружиною за адресою: АДРЕСА_4, а з 12.07.2016 року знятий з реєстраційного обліку за вказаною адресою без подальшої реєстрації, що підтверджено матеріалами справи ( а.с. 7,31).

Встановлено, що малолітні діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, з листопада 2014 року проживають за адресою: АДРЕСА_1, разом з бабусею ОСОБА_3, що підтверджено матеріалами справи ( а.с.5-6,15,17,18).

Позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9, уродженка м. Узин Білоцерківського району Київської області, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1, займається вихованням та матеріальним утриманням малолітніх, приймає участь у їх вихованні та навчанні, турбується та піклуються про їх фізичний і духовний розвиток, забезпечує необхідне харчування, створила належні умови проживання онуків, тобто виконує батьківські обов'язки щодо дітей. Відповідачі не спілкується з дітьми в обсязі необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не піклується про фізичний і духовний їх розвиток, що підтверджено показами свідків, які узгоджуються з матеріалами справи ( а.с.15,17,18)

Так, з характеристики учениці 2- В класу ОСОБА_5 ( а.с.17), вбачається, що малолітня навчається в Білоцерківській ОСОБА_8 ступенів № 7 з 03.02.2015 року, мама протягом навчання доньки у першому класі приділяла їй належну увагу, цікавилась навчанням та досягненнями доньки, а з січня 2016 року не відвідує школи, відсутня на батьківських зборах, навчанням Тані цікавиться бабуся, яка взяла на себе відповідальність по вихованню дитини. Батько за весь період навчання дитини в школі не відвідував навчальний заклад.

З характеристики дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с.18), вбачається, що малолітній вступив до ДНЗ ( ЦРД) № 18 «Ясочка» 07.06.2012 року до якого його приводять та забирають дідусь і бабуся, інколи забирала мама ( 1-2 рази на місяць), з грудня 2015 року по 05.04.2016 року мама до дитячого садка не приходила. За період перебування дитини у старшій групі, на дитячі свята мама також не з'являлась, а лише бабуся зі старшою сестрою Діми. Батько до дитячого садка жодного разу не приходив, не цікавився вихованням та навчанням дитини у дитсадку, не відвідував батьківські збори та свята.

З акту обстеження житлово - побутових умов проживання від 14.04.2016 року ( а.с.15) вбчається, що при обстеженні умов проживання сім'ї ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, службою у справах дітей було встановлено, що для виховання та розвитку дітей створені належні умови проживання, для дітей придбані нові ліжка та особистий одяг. Діти фактично залишились без батьківського піклування, їх батьки ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків. Зі слів бабусі, батьки вихованням дітей не займаються, матеріально не допомагають, зловживають спиртними напоями. Стосунки між ОСОБА_3 та її донькою і зятем напружені, відсутнє взаєморозуміння. ОСОБА_3 стверджує, що вона має бажання позбавити батьківських прав батьків малолітніх дітей та встановити опіку над своїми онуками, які фактично перебувають на її утриманні та вихованні.

Також, 01.04.2016 року комісією з питань захисту прав дитини було проведено обстеження умов проживання родини ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_4 а.с.16) та встановлено, що будинок потребує ремонту, відсутні меблі, немає електрообладнання та теплопостачання. Для виховання, розвитку, проживання дітей не створені умови проживання, відсутні меблі, газова плита, холодильник та водопостачання. Діти ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровані за вказаною адресою. Однак проживають в м. Біла Церква у бабусі і дідуся з грудня 2014 року. За результатами бесіди мати ОСОБА_2 пообіцяла в двомісячний термін зробити ремонт будинку, умеблювати його, поставити електробатареї, тобто створити належні умови проживання для дітей.

Відповідно до висновку № 02/14/209 від 21.06.2016 року ( а.с.13), виконавчий комітет Узинської міської ради Київської області вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, щодо їх малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідач ОСОБА_2 надала до суду копію договору дарування квартири від 10.08.2016 року ( а.с.33) з якого вбачається, що вона отримала у дар однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3, та довідку з виконавчого комітету Узинської міської ради від 10.08.2016 року ( а.с.35) про те, що діти зареєстровані за вказаною адресою. В судовому засіданні відповідач зазначила, що вона з чоловіком не проживають у даній квартирі, а орендують інше житлове приміщенні у м. Біла Церква, однак до суду не надано доказів в підтвердження даних обставин, як не надано доказів щодо умов проживання дітей за місцем реєстраційного обліку чи місця проживання в орендованій квартирі. Також, не надано доказів щодо працевлаштування чи отримання будь - яких доходів для утримання дітей, створення належних умов для їх навчання та розвиту та щодо участі у їх вихованні та житті в цілому.

З довідки Білоцерківської міської лікарні № 3 від 08.04.2016 року за № 249 ( а.с.30) вбачається, що ОСОБА_2 перебувала на лікуванні в Білоцерківській міській лікарні з 06.03.2015 року до 14.04.2015 року з приводу захворювання «гострий вірусний гепатит В, жовтянично - цитологічна форма середньої важкості.

Згідно із направленням Білоцерківської міської лікарні № 3 від 03.10.2016 року ( а.с.47) при обстеженні сироватки крові пацієнта ОСОБА_2 поверхневого антигену вірусу гепатиту В не виявлено.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні в суді першої інстанції 16.08.2016 року позов не визнав та просив надати строк для подання до суду доказів на спростування доводів позивача, однак в подальшому до суду не з'явився, заперечень та доказів до суду не подав. В суд апеляційної інстанції жодного разу не з'явився.

Відповідачу ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції неодноразово роз'яснювалось право на подання доказів, щодо наявних, створених відповідачами житлових умов для проживання разом з дітьми,в тому числі актів обстеження житла, яки орендують відповідачі для проживання свого. Разом з цим відповідачем жодних доказів щодо створених умов для проживання в житловому приміщенні дітей не надано.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_4 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_4, знятий, а за якою адресою він зареєстрував своє місце проживання відомостей до суду не надав. Також, до суду не надано доказів в підтвердження обставин щодо його працевлаштування чи отримання будь - яких доходів для утримання дітей, створення належних умов для їх навчання та розвиту та щодо участі у їх вихованні та житті в цілому.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, оскільки відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 свідомо самоусунулись від виконання своїх батьківських обов'язків щодо малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, протягом тривалого періоду їх життя не піклується про фізичний і духовний їх розвиток та навчання, підготовку до самостійного життя, не турбуються про харчування, медичний догляд, лікування, не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють умов для отримання ним освіти та здібностей. Вихованням, навчанням, підготовкою до самостійного життя малолітніх займається їх бабуся, позивач у справі, яка забезпечує дітей усім необхідним для їх проживання, виховання та розвитку, виявляє інтерес до їх внутрішнього світу, створює умови для отримання ними освіти, піклується про їх фізичний та духовний розвиток. Відповідачі здорові та працездатні, іншим особам аліменти не сплачують, непрацездатних осіб на утриманні не мають, добровільно матеріальної допомоги на дітей не надають, діти знаходяться на утриманні бабусі, а тому позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідачів на користь позивача в розмірі по 1/4 частині від усіх видів їх заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 19.07.2016 року до повноліття дітей є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка не ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не ґрунтуються на вимогах закону та спростовуються зібраними у справі доказами та обставинами справи, а саме те, що відповідачі добровільно залишили дітей проживати з їх рідною бабусею та розпочали жити окремо від них, не створили належних житлових умов для проживання трьох неповнолітніх дітей, не піклуються про їх духовний розвиток та стан здоров'я.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд неправомірно стягнув аліменти на користь позивача, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки рідна бабуся неповнолітніх дітей опікується над ними, разом з ними проживає та є їх законним представником.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції викладених в рішенні не спростовують.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: