Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

№ 610/535/17

№ 2/610/367/2017

м. Балаклія 14.09.2017 року

Балаклійський районний суд Харківської області -

головуючий: Стригуненко В.М.,

за участі

позивача: ОСОБА_1, представника - адвоката Чуненко В.Б.,

відповідача: ОСОБА_3, представника - адвоката Шаповал В.Є.,

секретаря: Паточка А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Балаклійська державна нотаріальна контора Харківської області, про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним,

в с т а н о в и в:

28.02.2017 року ОСОБА_1 подала до суду позов.

Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 14.09.2017 року за заявою позивача було залишено без розгляду позовну заяву в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку (а.с. 164).

Остаточно позивач просить: визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, укладений 12.12.2014 року між нею та відповідачем ОСОБА_3

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що після смерті чоловіка та єдиного сина вона у зв'язку з похилим віком та за станом здоров'я потребувала постійного стороннього догляду і допомоги. Відповідач ОСОБА_3 проявляла турботу до неї, обіцяла забезпечити її доглядом та допомогою. Вони домовилися про укладення договору довічного утримання, за умовами якого позивач передає у власність відповідачу житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, взамін чого відповідач зобов'язується забезпечувати її утриманням та доглядом довічно. Відповідач, яка займалася підготовкою необхідних документів для нотаріального оформлення вказаного договору, повідомила її, що нотаріус підготував договір, який необхідно лише підписати. У нотаріальній конторі ОСОБА_3 повідомила її, що замість договору довічного утримання нотаріус підготував договір купівлі-продажу житлового будинку. Відповідач пояснила, що між цими договорами немає суттєвої відмінності, оскільки у разі їх укладення вона набуває у власність житловий будинок і зобов'язується забезпечувати ОСОБА_1 утриманням та доглядом довічно. При цьому квапила її, оскільки нотаріус був дуже зайнятий, усі документи були готові та необхідно було лише їх підписати. Нотаріус подала їй документи на підпис, не роз'яснюючи змісту угоди та її наслідків. Позивач також зазначила, що відповідач не передавала їй 90000 гривень за житловий будинок як це зазначено у договорі купівлі-продажу. Після укладення зазначеного договору ОСОБА_3 припинила піклуватися про неї, відмовилася надавати їй допомогу, знаючи, що вона її вкрай потребує і саме через ці обставини та обіцянку відповідача забезпечувати її доглядом довічно погодилася на укладення договору, вважаючи його гарантією довічного утримання з боку відповідача (а.с. 2, 3).

Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, посилаючись на доводи позовної заяви. Позивач пояснила, що відповідач обіцяла утримувати та доглядати її довічно взамін отримання у власність її житлового будинку, запропонувала укласти договір купівлі-продажу та забрала усі документи. У нотаріальній конторі позивач зі змістом договору не ознайомлювалася, не знає який документ підписала. Має поганий зір, у нотаріальній конторі було погане освітлення. Нотаріус не роз'яснювала змісту угоди та її наслідків. Їй не було відомо про відмінність договорів довічного утримання і купівлі-продажу. Гроші за житловий будинок від відповідача не отримувала, і нотаріус про отримання грошей не запитувала.

Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечували проти позову в повному обсязі. Відповідач пояснила, що між нею та ОСОБА_1 ніколи не було домовленості про укладення договору довічного утримання. Ще до підписання договору купівлі-продажу вона передала ОСОБА_1 90 000 гривень за проданий будинок, про що зазначено у договорі. Розписку про отримання оплати за будинок не складали та не фіксували іншим чином передачу грошей. Перед укладенням договору нотаріус з'ясувала дійсні волевиявлення як продавця, так і покупця, роз'яснила зміст договору і його наслідки, не обмежувала їх у часі. Позивач у нотаріуса підтвердила отримання оплати за будинок. Перед підписанням договору вони ознайомилися з його повним текстом. Після укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_1 попросила ОСОБА_3 дозволити їй проживати у літній кухні цього будинку близько місяця, до того часу, поки вона переїде у менший будинок, на придбання якого вона мала наміри на той час. Однак після спливу обумовленого місячного строку ОСОБА_1 не виселилася з домоволодіння, до цього часу проживає у літній кухні. У письмових запереченнях відповідач також зазначила, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 02.07.2014 року було визнано недійсним договір дарування вказаного житлового будинку, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, ОСОБА_6 з тих підстав, що ОСОБА_1, укладаючи спірний договір, вважала його договором довічного утримання. Тому, на думку відповідача, при укладенні договору купівлі-продажу спірного житлового будинку, яке відбулося через декілька місяців після визнання недійсним договору дарування цього ж житлового будинку, ОСОБА_1 не могла помилятися щодо правової природи договору купівлі-продажу (а.с. 27, 28).

Третя особа - Балаклійська державна нотаріальна контора Харківської області просила розглянути справу за відсутності її представника, надала письмове заперечення проти позову, в якому зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 особисто були присутні при посвідченні державним нотаріусом Голуб В.М. 12.12.2014р. договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного між сторонами. Проект договору був наданий для ознайомлення кожній зі сторін. Зміст, поняття договору і правові наслідки, що виникають в результаті посвідчення договору купівлі-продажу сторонам були роз'яснені. Після ознайомлення сторін із текстом правочину, обговорення предмету договору і повідомлення сторін про те, що їм зрозумілі умови і предмет договору, та перед підписанням договору купівлі продажу, нотаріусом було поставлено питання до відчужувача щодо розрахунку за відчужуваний об'єкт. Після надання позитивної відповіді було виготовлено оригінал договору купівлі-продажу на спеціальному бланку нотаріальних документів і надано його для підписання сторонам (а.с. 43).

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 на праві приватної власності належав житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1: 1/2 частка - на підставі свідоцтва про право власності, 1/2 частка - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданих 21.09.1988р. кожне державним нотаріусом Балаклійської державної нотаріальної контори Скляр О.М. за реєстрами № 3270, № 3272 та зареєстрованих 22.09.1988р. кожне Балаклійським бюро технічної інвентаризації Харківської області, реєстровий № 907 в книзі 5 (а.с. 7, 8).

12.12.2014р. між ОСОБА_1 (продавцем) та ОСОБА_3 (покупцем) було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, який посвідчено нотаріусом Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області Голуб В.М., зареєстровано у реєстрі за № 2-2693. За умовами цього договору продавець передає у власність покупцеві житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1, а покупець приймає вказаний житловий будинок у власність та сплачує за нього обумовлену грошову суму (а.с. 7, 8).

У пункті 3 договору купівлі-продажу зазначено, що продаж цей вчинено за 90 000 гривень, які продавець одержала від покупця повністю ще до підписання цього договору; своїм підписом під цим договором продавець підтверджує факт повного розрахунку за проданий житловий будинок і відсутність щодо покупця будь-яких претензій фінансового характеру. Згідно пункту 10 договору вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків правочину, що укладається сторонами, нотаріусом роз'яснені. Сторони свідчать, що у тексті цього договору зафіксовано усі істотні умови, що стосуються купівлі-продажу будинку, укладення договору відповідає їх інтересам, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому.

Право власності на вказаний житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 12.12.2014р. було зареєстровано за ОСОБА_3, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.12.2014р. (а.с. 13).

В суді свідок позивача ОСОБА_9 пояснив, що він є племінником ОСОБА_1 Вона говорила йому, що знайшла хорошу сім'ю, яка буде її доглядати. Розраховувала на довічний догляд, про продаж будинку не говорила. Пізніше стала скаржитися, що її не навідують. У 2015 році він ознайомився зі змістом договору. Виявилося, що це був договір купівлі-продажу, а не довічного утримання. Про отримання ОСОБА_1 грошей за будинок та підшукування іншого житла йому не відомо. Зазначив, що ОСОБА_1 іноді позичає у нього гроші.

Свідок позивача ОСОБА_6 пояснила в судовому засіданні, що була невісткою ОСОБА_1 Позивач розповідала їй, що ОСОБА_3 обіцяла забезпечити її утриманням довічно та вони уклали договір довічного утримання. Потім виявилося, що ними було укладено договір купівлі-продажу. Відповідач раніше просила ОСОБА_1 розірвати договір дарування, обіцяла доглядати її і просила укласти договір з нею. Про те, що у позивача є гроші від продажу будинку та вона підшукує інше житло свідку не відомо. Місце проживання ОСОБА_1 не змінювала.

Свідок позивача ОСОБА_10 в суді пояснила, що знайома з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Зі слів ОСОБА_1 їй відомо, що позивач продала житловий будинок ОСОБА_3 та мала намір купити інше менше житло. Проживає у тому ж будинку. Матеріальне становище позивача задовільне: вона наймає таксі, користується послугами адвоката, робить замовлення соціальним працівникам на придбання їй продуктів харчування. ОСОБА_1 говорила, що нарешті змогла обманути ОСОБА_3

Свідок позивача ОСОБА_11 в суді пояснила, що вона є соціальним працівником Балаклійського районного територіального центру надання соціальних послуг. Обслуговує ОСОБА_1 близько п'яти років (два рази на тиждень) та доставляє їй продукти. Харчувалася ОСОБА_1 скромно. Про намір продати будинок ОСОБА_1 повідомила її близько трьох років тому. Кому хоче продати будинок і за яку суму, та про намір купити інший будинок позивач не говорила. За деякий час до цього свідок бачила, що до ОСОБА_1 приходили ОСОБА_15, обробляли город позивача, допомогали їй по двору. Восени 2016 року вона прийшла до ОСОБА_1 за документами, необхідними для оформлення субсидії. Остання повідомила, що її документи у ОСОБА_3 На її питання, чому документи у ОСОБА_3, позивач відповіла, що продала будинок. Також ОСОБА_1 говорила, що будинок оцінили приблизно в 90000 гривень, гроші за будинок їй не віддали.

Свідок позивача ОСОБА_12 в суді пояснила, що ОСОБА_1 є її сусідкою, а з ОСОБА_3 вона знайома. Приблизно три роки тому свідок бачила як на городі ОСОБА_1 працюють ОСОБА_15. На її питання, чому ОСОБА_15 працюють на її городі, ОСОБА_1 відповіла, що вони попросили садити город, це тепер їхня половина городу. Про продаж будинку ОСОБА_1 ніколи не розповідала. ОСОБА_1 завжди не вистачає грошей, вона позичає їх, потім повертає.

Свідок відповідача ОСОБА_13 в суді пояснив, що відповідач ОСОБА_3 є його дружиною. У 2014 році вона повідомила, що ОСОБА_1 пропонує купити її будинок. Збиранням документів для укладення договору займалася відповідач за довіреністю від позивача. Узгодили ціну будинку - 90000 гривень та ОСОБА_3 передала вказану суму ОСОБА_1 до укладення договору купівлі-продажу. При передачі грошей він присутній не був. Він разом з ОСОБА_3 і ОСОБА_1 поїхав до нотаріуса та надав згоду на купівлю дружиною будинку. ОСОБА_1 ознайомлювалася зі змістом документів без окулярів. Позивач мала намір придбати будинок із меншою площею. До придбання іншого житла дозволили пожити ОСОБА_1 в літній кухні, де вона проживає до цього часу.

Суд критично ставиться до показань свідка ОСОБА_10 про майнове становище позивача та щодо висловлювання ОСОБА_1 про те, що вона обманула ОСОБА_3

Позивач ці обставини заперечувала, пояснила, що послугами таксі користувалася тому, що не може самостійно пересуватися, ходить з палицею, а на оплату таксі гроші позичає; стверджує, що не говорила про те, що вона обманула ОСОБА_3 Іншими дослідженими судом доказами показання ОСОБА_10 не підтверджено.

Показання свідка ОСОБА_13 про те, що ОСОБА_3 до укладення договору купівлі-продажу передала ОСОБА_1 90000 гривень оплати за житловий будинок не приймаються судом як доказ отримання ОСОБА_1 зазначеної грошової суми, оскільки, як зазначив сам свідок, при передачі грошей він присутній не був.

Зазначення у пункті третьому договору купівлі-продажу, що продаж житлового будинку вчинено за 90 000 гривень, які продавець одержала від покупця повністю ще до підписання цього договору, та своїм підписом під цим договором продавець підтверджує факт повного розрахунку за проданий житловий будинок і відсутність щодо покупця будь-яких претензій фінансового характеру, не може розцінюватись судом як беззаперечний доказ отримання ОСОБА_1 грошових коштів в якості оплати за проданий житловий будинок. Розписки або іншого документа на підтвердження передачі відповідачем позивачу коштів за продаж будинку до суду не надано. Показаннями інших свідків отримання позивачем оплати за договором не підтверджено.

Суд вважає, що оплатність оспорюваного договору, яка є істотною умовою договору купівлі-продажу, не знайшла свого беззаперечного підтвердження.

Згідно з частинами першою - третьою, п'ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

За змістом п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Суд дійшов висновку, що при укладенні договору купівлі-продажу мала місце помилка, яка полягала у неправильному сприйнятті позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення. ОСОБА_1 вважала, що по суті укладає договір довічного утримання, помилялась щодо правової природи правочину, прав та обов'язків, які виникнуть після його укладення між нею та відповідачем.

Вищезазначене зумовило укладення позивачем оспорюваного договору та призвело до позбавлення її єдиного житла.

Позивач є особою похилого віку, на час укладення договору вона досягла 76 років (14.10.1938р.н.), на час розгляду справи їй 78 років, за станом здоров'я потребує стороннього догляду та допомоги.

Балаклійським ВП ГУНП в Харківській області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 25.09.2015р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001457, за заявою ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_3, увійшовши в довіру, заволоділа її будинком, розташованим адресою: АДРЕСА_1. За постановою слідчого СВ Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області від 14.06.2017р. зазначене кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (а.с. 49, 50, 120, 121).

З копії висновку судово-психіатричного експерта № 101 від 02.02.2016р. з кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_1 в період часу, до якого належать розслідувані події 20.12.2014р. ознак психозу і слабоумства не виявляла, виявляла органічний емоційно-лабільний розлад. В пункті 22 висновку «Обґрунтування та пояснення даних про психічний стан особи та фактів, які встановлені і виявлені при дослідженні об'єктів експертизи» зазначено (далі мовою оригіналу): «Выявленные при настоящем амбулаторном обследовании у ОСОБА_14 эмоциональная неустойчивость, истощаемость мышления, астенизация на фоне неврологических изменений, позволяют говорить о наличии у испытуемой органического эмоционально-лабильного расстройства, что не сопровождается психотической симптоматикой, слабоумием» (а.с. 136-139).

За визначенням органічний емоційно-лабільний розлад характеризується вираженою і постійною емоційною нестриманістю чи лабільністю, стомлюваністю та різноманітними неприємними фізичними відчуттями (наприклад, запамороченнями) і болями, що виникають внаслідок органічного ураження нервової системи.

Спірний житловий будинок є єдиним житлом позивача. Після укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_1 продовжує проживати у цьому житловому будинку. Фактично передача будинку не відбулася, позивач наміру продавати належний їй будинок не мала і погоджувалась на передачу будинку у власність ОСОБА_3 лише за умови отримання довічного догляду та утримання.

Крім того, суд бере до уваги ту обставину, що після укладення договору купівлі-продажу (протягом понад два з половиною роки) позивач продовжує проживати у спірному будинку, не вчиняла дії, які свідчать про подальше небажання користуватись цим житлом та намір відчужити нерухомість. Відповідач до цього часу не пред'являла позову про виселення позивача зі спірного житлового будинку. Зазначене свідчить про те, що сторонами не вчинялись дії, спрямовані на настання реальних наслідків щодо укладеного правочину, передбачені Цивільним кодексом України.

Враховучи вищенаведене суд приходить до висновку про необхідність визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено 1594,65 гривень судового збору (а.с. 1).

Оскільки позовна заява містила дві вимоги немайнового характеру - визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, розмір судового збору, який мав бути сплачений позивачем при поданні до суду позовної заяви, становить 1280,00 гривень (640,00 + 640,00 = 1280,00).

Таким чином судовий збір був внесений позивачем у більшому розмірі, ніж встановлено законом. Сума зайво сплаченого судового збору становить 314,65 гривень.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011р. № 3674-VI сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Клопотання про повернення зайво сплаченої суми судового збору позивачем під час розгляду справи заявлено не було, тому питання про її повернення судом не вирішується, воно може бути розглянуто в окремому порядку.

Внаслідок задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10-11, 60, 88, 208-233 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, укладений 12 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

3.Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 640,00 гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий В.М. Стригуненко