Справа №173/7/17-ц
Провадження №2/173/239/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Шевченко О.Ю.,

при секретарі судового засідання Демяненко С.І.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представників третіх осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 Джаміли Тельман-кизи про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Бородаївської сільської ради Верхньодніпровського району, орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Дніпровської селищної ради Верхньодніпровського району,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 Джаміла Тельман-кизи про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позову посилається на те, що 12 жовтня 2012 року між ним та ОСОБА_1 Джаміла Тельман-кизи було зареєстровано шлюб. Вони мають спільну дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. З травня 2016 року вони не проживають разом, вести спільне господарство. Причиною припинення шлюбних відносин позивач вважає взаємне непорозуміння. Позивач вважає подальше збереження шлюбу неможливим і це суперечить їхнім інтересам та інтересам малолітнього сина. Спору про поділ майна не має. Тому позивач просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. Також позивач просив суд визначити місцем проживання сина, ОСОБА_5 разом з ним, оскільки це відповідає інтересам дитини, оскільки відповідач ніде не працює, не має доходу, зловживає спиртними напоями, негативно характеризується за місцем проживання та не займається вихованням сина.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив суд задовольнити заявлені вимоги, суду пояснив, що з травня 2016 року вони дійсно не проживають разом. Відповідач разом з дитиною поїхала від нього, потім він був змушений забрати дитину, оскільки відповідач веде такий спосіб життя, що не відповідає інтересам дитини, вона зловживає спиртними напоями, бували випадки, коли вона лишала дитину. Син проживав разом з ним близько місяця, потім вона його знов забрала. Позивач вважає, що дитині буде краще проживати разом з ним. Він працює, отримує заробітну плату, ніяких захворювань не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково, проти розірвання шлюбу не заперечувала, проте категорично заперечувала проти визначення місця проживання сина з позивачем. Суду пояснила, що з травня 2016 року вони не проживають з позивачем разом, вона дійсно з дітьми поїхала від позивача, оскільки він піднімав на неї руку. Син проживав з нею, але потім позивач приїхав та забрав дитину, через що вона звернулася до міліції, але потім забрала дитину до себе та заяву з міліції також. Вона працює, але зараз знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, вона не зловживає алкогольними напоями, займається вихованням своїх дітей. Відповідач вважає, що позивач хоче, щоб дитина проживала разом з ним лише, щоб не сплачувати аліменти.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Дніпровської селищної ради, в судовому засіданні пояснила, що дійсно сімя ОСОБА_5 проживала в сел..Дніпровське, за цей час ніяких звернень та скарг до селищної ради не було.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, органі опіки та піклування в особі виконавчого комітету Бородаївської сільської ради, в судовому засіданні пояснив, що дійсно ОСОБА_2 проживає в с.Бородаївка у матері разом з дітьми. Ніяких звернень щодо невиконання нею своїх батьківських обовязків до сільської ради не надходило. Ніяких скарг на відповідача не надходило, вона займається вихованням своїх дітей. Вважає, що в інтересах дитини буде визначити її місцем проживання разом з матірю.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

12 жовтня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 (ОСОБА_6) Джаміла Тельман-кизи виконавчим комітетом Дніпровської селищної ради було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 22 та видано свідоцтво про шлюб (а.с.6).

Подружжя має спільну дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судом встановлено, що сторони не проживають разом з травня 2016 року, стосунки не підтримують, не ведуть спільне господарство. Причинами припинення шлюбних відносин є взаємне непорозуміння та небажання сторін зберегти шлюб.

Згідно з ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. А тому вимоги позивача про розірвання шлюбу, укладеного між ним та відповідачем є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Спору про поділ майна подружжя не має.

Від відповідача надійшла заява про відновлення їй дошлюбного прізвища, а тому, суд, керуючись ст. 113 Сімейного кодексу України вважає за необхідне відновити її дошлюбне прізвище «Тахмазова».

Також на виконання вимог ст. 115 Сімейного кодексу України, суд вважає за необхідне надіслати копію рішення суду після набрання ним законної сили органу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Щодо вимог позивача про визначення місце проживання дитини, суд приходить до таких висновків.

Встановлено, що після припинення шлюбних відносин між подружжям, вони не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати їх спільна дитина.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

В судовому засіданні встановлено, що малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешкає за адресою: вул. Коротка, 3, с.Бородаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області разом з матірю ОСОБА_2, бабусею ОСОБА_6 та сестрою, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується довідкою про склад сімї від 26 січня 2017 року (а.с.39). Згідно з актом обстеження умов проживання від 19 січня 2017 року в будинку створено належні умови для проживання, мати займається вихованням дітей та забезпечує їхні потреби, діти мають чистий, новий одяг, доглянуті та охайні (а.с.35). За місцем проживання ОСОБА_2 характеризується позитивно, з сусідами підтримує добросусідські стосунки, в порушенні громадського порядку не помічена, скарг та заяв на неї не надходило, що підтверджується характеристикою від 26 січня 2017 року (а.с.32). Відповідач працює продавцем-консультантом в ТОВ «АТБ-маркет», за місцем роботи характеризується позитивно, з 8 вересня 2014 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягненню нею трьох років (а.с.33). Згідно з висновком про стан здоровя ОСОБА_2 станом на 23 січня 2017 року на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с.38). Відповідач отримує дохід у виді тимчасової допомоги на дитину та щомісячної одноразової допомоги при народженні дитини, що підтверджується відповідними довідками від 6 лютого 2017 року (а.с.41,42).

Відповідно до довідки Бородаївського КДНЗ «Вишенька» від 7 лютого 2017 року ОСОБА_2 займається вихованням, навчанням та розвитком свого малолітнього сина, піклується про його розвиток, створює сприятливі умови для дитини, забезпечує його одягом, взуттям та харчуванням (а.с.31).

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що вона є матірю ОСОБА_2 та проживає разом з нею та її дітьми в с.Бородаївка. ОСОБА_2 має двох дітей: доньку ОСОБА_7 та сина ОСОБА_8. Вона займається їхнім вихованням, доглядає за ними, зараз не працює, оскільки знаходиться у декретній відпустці, проте підробляє, щоб належним чином утримувати дітей. Спиртними напоями не зловживає.

Свідок ОСОБА_9 суду показала, що ОСОБА_2 займається вихованням дітей, діти завжди охайні. Вона часто буває в них вдома, тому бачить як відповідач ставиться до своїх дітей, оскільки діти весь час проживають з нею. Вона спиртними напоями не зловживає.

Свідок ОСОБА_10 суду показала, що вона проживає з ОСОБА_2 в одному селі, бачить, що вона завжди з дітьми, займається ними, вони завжди чисті, охайні, доглянуті, вона купує їм продукти.

Свідок ОСОБА_11 суду показав, що від проживає по сусідству з ОСОБА_2, яка займається вихованням своїх дітей, вони завжди чисто вдягнуті, ніколи не бачив її пяною, ніяких скарг на неї ніколи не було.

Комісією з питань захисту прав дитини при Верхньодніпровській районній державній адміністрації 7 лютого 2017 року було прийнято рішення про необхідність визначення місцем проживання малолітньої дитини, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матірю (а.с.30).

Зазначені докази, на думку суду, підтверджують, що за місцем проживання малолітньої дитини, ОСОБА_5, створено задовільні умови для проживання. Підстав не приймати такі докази до уваги в суду не має, оскільки вони є належними та допустимими.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 належним чином виконує свої батьківські обовязки щодо виховання та утримання малолітнього сина, ОСОБА_8, за місцем проживання створено належні умови для проживання та розвитку дитини. При цьому підстав, які б перешкоджали проживанню малолітньої дитини з матірю, визначені ч. 2 ст. 161 Сімейного кодексу України, а саме відсутність самостійного доходу, зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами, аморальна поведінка тощо, не встановлено.

Також суд не приймає до уваги показання свідка ОСОБА_12, оскільки вона в судовому засіданні лише повідомила про те, що відповідач з дітьми проживає окремо в с.Бородаївка, тому про її аморальну поведінку їй відомо лише з чужих слів. При цьому свідок також підтвердила, що ОСОБА_2 дуже добре ставиться до своїх дітей та їх не ображає.

Верховний Суд України у своїй постанові від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 зробив правовий висновок про те, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Дитина завжди залишається з матірю, тільки якщо батько не доведе у суді виняткових обставин неможливості цього та визначення місця проживання дитини разом з ним.

Враховуючи те, що позивачем не доведено наявність обставин неможливості проживання сина з відповідачем, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для розлучення малолітньої дитини зі своєю матірю.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги вік та стать дитини, суд вважає за можливе визначити місцем проживання малолітнього ОСОБА_5 разом з матірю ОСОБА_2

В той же час суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини разом з ним, оскільки це не відповідає, в першу чергу інтересам дитини, не зважаючи на те, що позивач працює, отримує заробітну плату та за місцем роботи характеризується позитивно. Жодних доказів того, що за його місцем проживання буде створено кращі умови для виховання та розвитку дитини, ніж відповідачем, суду надано не було. Інші докази позивача суд вваж є неналежними, оскільки вони не стосуються предмету спору.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що визначення місцем проживання дитини з матірю відповідає інтересам малолітнього ОСОБА_5, а тому позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини разом з позивачем не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 110, 112, 113, 115, 161 Сімейного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 60, 212-215, 360-7 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_1 Джаміли Тельман-кизи про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований 12 жовтня 2012 року виконавчим комітетом Дніпровської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 Джаміла Тельман-кизи (актовий запис № 22) розірвати.

В іншій частині позову відмовити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матірю ОСОБА_5 Джаміла Тельман-кизи за адресою: вул.. Коротка, 3 с.Бородаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_5 Джаміла Тельман-кизи відновити дошлюбне прізвище «Тахмазова».

Після набрання рішенням законної сили його копію направити Верхньодніпровському районному відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ю.Шевченко