АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/6346/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22ц/774/623/К/17 суддя Прасолов В.М.
Категорія - 54 ( І ) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря - Чубіної А.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Фонду державного майна України на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 14 грудня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Фонду державного майна України, Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, внесення змін в контракт, покладення зобов'язання.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник відповідача Фонду державного майна України - Булаткіна Наталія Олександрівна,

представник відповідача Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» - Мамалига Зінаїда Іванівна,

представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_6, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Фонду державного майна України, Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» (надалі - ДП «Криворізька теплоцентраль») про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, внесення змін в контракт, покладення зобов'язання, посилаючись на те, що наказом Фонду державного майна України №1106 від 07 червня 2016 року її було призначено на посаду Генерального директора ДП «Криворізька теплоцентраль» на умовах укладення контракту.

08 червня 2016 року між нею та Фондом державного майна України укладено контракт №4-2016, за умовами якого ОСОБА_3 призначено на посаду Генерального директора ДП «Криворізька теплоцентраль» на період з 08 червня 2016 року по 08 червня 2019 року.

Наказом Фонду державного майна України №1862 від 12.10.2016 року ОСОБА_3 звільнено із займаної посади на підставі п. 6 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу) та пропинено контракт №4-2016 від 08 червня 2016 року.

Наказом ДП «Криворізька теплоцентраль» №214-к від 17.10.2016 року трудовий договір (контракт) припинено.

Вважає, що її звільнення було проведено із численними порушеннями норм трудового законодавства, а саме: наказ про її звільнення було видано у період її непрацездатності та перебування на лікарняному у період з 11.10.2016 року по 15.10.2016 року; звільнення було проведено у порушення норм ч. 3 ст. 184 КЗпП України щодо заборони звільнення жінок, які мають дітей віком до трьох років; роботодавцем не було запропоновано згідно штатного розпису рівноцінну за розміром окладу та функціональними обов'язками посаду.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд: визнати протиправним та скасувати наказ Фонду державного майна України від 12 жовтня 2016 року №1862 «Про виконання рішення суду» в частині: пункт 1 «звільнити ОСОБА_3 з посади Генерального директора ДП «Криворізька теплоцентраль» з дати прийняття цього наказу», визнати протиправним та скасувати наказ ДП «Криворізька теплоцентраль» №214-к про припинення трудового договору (контракту) від 17.10.2016 року; поновити ОСОБА_3 на посаді директора ДП «Криворізька теплоцентраль» з 12.10.2016 року; змінити в контракті №4-2016 від 08.06.2016 року укладеного між ОСОБА_3 та Фондом державного майна України назву посади «Генеральний директор» на «директор»; допустити ОСОБА_3 до роботи для виконання службових обов'язків, передати ОСОБА_3 печатки, штампи, документацію необхідну для виконання обов'язків; допустити негайне виконання рішення суду; стягнути з відповідачів судові витрати та витрати на правову допомогу.

Ухвалою Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 09 грудня 2016 року задоволено заяву позивача ОСОБА_3 та залишено без розгляду її позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 14 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 до Фонду державного майна України, ДП «Криворізька теплоцентраль» задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Фонду державного майна України від 12 жовтня 2016 року №1862 «Про виконання рішення суду» в частині пункту 1, відповідно до якого ОСОБА_3 звільнено з посади Генерального директора ДП «Криворізька теплоцентраль» з дати прийняття цього наказу.

Визнано протиправним та скасовано наказ ДП «Криворізька теплоцентраль» № 214-к від 17 жовтня 2016 року про припинення трудового договору (контракту) із ОСОБА_3

Поновлено ОСОБА_3 на посаді Генерального директора ДП «Криворізька теплоцентраль».

В іншій частині у задоволенні позову - відмовлено.

Стягнуто на користь держави судові витрати: з Фонду державного майна України - у сумі 551 грн. 20 коп., з ДП «Криворізька теплоцентраль» - у сумі 551 грн. 20 коп.

Стягнуто на користь ОСОБА_3 витрати на оплату правової допомоги: з Фонду державного майна України - у сумі 4547 грн. 60 коп., ДП «Криворізька теплоцентраль» - у сумі 4547 грн. 60 коп.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді Генерального директора ДП «Криворізька теплоцентраль» допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі відповідач Фонд державного майна України просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що звільнення позивача відбулося згідно з нормами чинного трудового законодавства України у зв'язку з поновленням на посаді працівника, який раніше обіймав цю посаду, на підставі рішення суду, яке є обов'язковим для виконання. При цьому, роботодавець на підставі п. 14 Контракту та згідно п. 9.9. Статуту ДП «Криворізька теплоцентраль» мав право у будь-який час звільнити керівника підприємства із займаної посади. Крім того, зазначає, що 28.10.2016 року наказом Фонду державного майна України №1943 було затверджено нову редакцію статуту ДП «Криворізькак теплоцентраль», згідно якого виконавчим органом підприємства є директор, а тому в позові ОСОБА_3 слід відмовити через відсутність посади Генерального директора. Також, зазначає, що на момент звільнення ОСОБА_3 у Фонді була відсутня інформація про перебування останньої на лікарняному та про наявність у неї малолітньої дитини.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Фонду державного майна України - Булаткіну Н.О., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 та представника відповідача ДП «Криворізька теплоцентраль» - Мамалигу З.І., які, кожна окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили її відхилити,перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що наказом Фонду державного майна України №1869 «Про прийняття рішення про приватизацію ДП «Криворізька теплоцентраль» від 08.12.2015 року та наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №22 «Про передачу функцій управління майном єдиного майнового комплексу ДП «Криворізька теплоцентраль» від 20.01.2016 року функції управління майном єдиного майнового комплексу ДП «Криворізька теплоцентраль» передано Фонду державного майна України.

ОСОБА_3 20 листопада 2002 року по 17 жовтня 2016 року працювала безперервно на ДП «Криворізька теплоцентраль».

7 червня 2016 року наказом Фонду державного майна України №1106 ОСОБА_3 було призначено Генеральним директором ДП «Криворізька теплоцентраль» на умовах укладання контракту.

8 червня 2016 року між Фондом державного майна України та ОСОБА_3, як Генеральним директором ДП «Криворізька теплоцентраль», укладений контракт на термін з 8 червня 2016 року по 8 червня 2019 року.

Позивач ОСОБА_3 є багатодітною матір'ю та має чотирьох дітей, у тому числі двох малолітніх доньок: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З 11 жовтня 2016 року по 15 жовтня 2016 року позивач була тимчасово непрацездатною та перебувала на лікарняному у зв'язку з доглядом за донькою ОСОБА_7.

З 16 жовтня 2016 року по 18 жовтня 2016 року ОСОБА_3, як Генеральний директор ДП «Криворізька теплоцентраль», перебувала у відрядженні в НАК «Нафтогаз України» у м. Києві.

З 18 жовтня 2016 року по 2 листопада 2016 року ОСОБА_3 була тимчасово непрацездатною та перебувала на лікарняному.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 28 вересня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_9 до Фонду державного майна України визнано незаконним та скасовано наказ Фонду державного майна України від 8 квітня 2016 року № 700 "Про звільнення Генерального директора ДП «Криворізька теплоцентраль» та поновлено ОСОБА_9 на посаді Генерального директора ДП «Криворізька теплоцентраль» з 12 квітня 2016 року. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_9 на посаді допущено до негайного виконання.

Наказом Фонду державного майна України №1862 від 12 жовтня 2016 року ОСОБА_3 звільнено з посади Генерального директора ДП «Криворізька теплоцентраль» та припинено дію укладеного з нею контракту, поновлено ОСОБА_9 на підставі рішення суду на посаді Генерального директора ДП «Криворізька теплоцентраль», звільнено ОСОБА_9 з цієї посади у зв'язку з закінченням контракту та покладено виконання обов'язків Генерального директора ДП «Криворізька теплоцентраль» на ОСОБА_9

Наказом ДП «Криворізька теплоцентраль» №214-к від 12 жовтня 2016 року, з посиланням на наказ Фонду державного майна України №1862 від 12 жовтня 2016 року, ОСОБА_3 звільнено з посади Генерального директора ДП «Криворізька теплоцентраль».

Суд, поновлюючи ОСОБА_3 на роботі, дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку, що звільнення позивачки з роботи є незаконним, оскільки вона була звільнена з порушенням ч.ч. 2, 3 ст. 40 КЗпП України та ст. 184 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно статті 43 Конституції України держава гарантує громадянам право на працю, захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Відповідно до п.2 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін.

Відповідно до абз. 2 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», при укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною).

Як вбачається з матеріалів справи, 8 червня 2016 року між Фондом державного майна України та ОСОБА_3, як Генеральним директором ДП «Криворізька теплоцентраль», укладений контракт на термін з 8 червня 2016 року по 8 червня 2019 року, згідно Розділу 5 якого цей Контракт припиняється: після закінчення терміну його дії; за згодою сторін; до закінчення терміну дії Контракту у випадках, передбачених цим Контрактом; на підставі рішення Фонду про звільнення Генерального директора; з інших підстав, передбачених законодавством та цим Контрактом (а.с. т. 1 а.с. 30-33).

Наказом ДП «Криворізька теплоцентраль» №214-к від 17 жовтня 2016 року ОСОБА_3 звільнено згідно п. 6 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з поновленням на роботі працівника, який виконував цю роботу (т. 1 а.с. 9).

Таким чином, позивача було звільнено згідно п. 6 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та, з огляду на те, що контракт є особливою формою трудового договору, на ОСОБА_3 поширюються норми КЗпП України щодо порядку та процедури проведення звільнення за ініціативою роботодавця, а доводи апеляційної скарги про те, що роботодавець мав право у будь-який час звільнити позивача є необґрунтованими, адже таке право Фонду державного майна України (п. 14 Контракту) кореспондується з обов'язком останнього щодо дотримання вимог трудового Законодавства України.

Відповідно до ст. 36 КЗпП України підставою для розірвання трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу на підставі ст. 40-41 КЗпП України.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом до закінчення строку його чинності у випадку поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу.

Поновлення на роботі допускається за рішенням суду, якщо працівник звільнений без законних підстав (ст. 235 КЗпП України ).

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, позивача ОСОБА_3 було звільнено у період тимчасової непрацездатності та без вирішення питання щодо можливості її переведення на іншу роботу, що є порушенням вимог ч.ч. 2, 3 ст. 40 КЗпП України.

Згідно ч.3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадку їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Таким чином, навіть закінчення строкового трудового договору не дає власникові права звільнити жінку, яка має дитину віком до трьох років. Він повинен тільки попередити жінку, яка має дитину віком до трьох років, що після закінчення строкового трудового договору вона до роботи допущена не буде, що вона на період пошуку підходящої роботи може перебувати вдома, що вона повинна буде з'явитись на підприємство, коли буде знайдена можливість її працевлаштування для продовження роботи або для одержання трудової книжки і розрахунку по заробітній платі (при працевлаштуванні на іншому підприємстві). Якщо жінка відмовиться від працевлаштування за спеціальністю без поважних підстав, вона може бути звільнена з роботи на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Отже, позивач ОСОБА_3, як жінка, яка має дитину віком до трьох років, не може бути звільнена із займаної посади з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без подальшого її працевлаштування.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач не повідомляла роботодавця про наявність дитини, віком до трьох років, і тому не мала права на гарантії визначені ст. 184 КЗпП України є безпідставним, оскільки правила ст. 184 КЗпП України не вимагають від жінки попереднього повідомлення роботодавця про наявність у неї такої дитини.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що, у випадку дотримання роботодавцем порядку звільнення працівника на підставі п. 6 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, ОСОБА_3 мала б змогу повідомити останнього про наявність у неї соціальних гарантій передбачених ст. 184 КЗпП України, однак роботодавець своїми діями позбавив її такої можливості.

Доводи апеляційної скарги про те, що 28.10.2016 року наказом Фонду державного майна України №1943 було затверджено нову редакцію статуту ДП «Криворізькак теплоцентраль», згідно якого виконавчим органом підприємства є директор, а тому поновити позивача на посаді Генерального директора неможливо, колегією суддів відхиляються, як безпідставні, адже, згідно наказу ДП «Криворізька теплоцентраль» №24 від 16 січня 2017 року, виданого на підставі наказу Фонду державного майна України №2336 від 29 грудня 2016 року, ОСОБА_3 приступила до виконання обов'язків Генерального директора ДП «Криворізька теплоцентраль» з 16 січня 2017 року.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача Фонду державного майна України - відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 14 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ниею законної сили.

Головуючий:

Судді: