Справа № 129/239/17
Провадження по справі № 2/129/237/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" березня 2017 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Ковчежнюка В.М.,

розглянувши без учасників процесу в місті Гайсині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів,

Установив:

20.01.2017 р. до суду подано позов, у якому позивач просив визнати недійсним договір фінансового лізингу № 1727 від 27.10.2016 р. між ним та ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» і стягнути з відповідача 47700 грн. авансового платежу за спірним договором; вимоги обґрунтовував тим, що 27.10.2016 р. між ним та ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» укладено договір фінансового лізингу № 1727, змістом якого є оренда з наступним викупом трактора «МТЗ-82.1.26» вартістю 18488,37 дол. США, що еквівалентно 477000 грн.; на виконання умов договору 27.10.2016 р. ним сплачено відповідачу 47700 грн. авансового платежу, однак трактора він не отримав, а договір підписав без попереднього з ним ознайомлення; під час укладення договору всупереч ст.ст.18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» він був введений відповідачем в оману щодо предмету та істотних умов договору; зокрема, він домовлявся з відповідачем про укладення договору купівлі-продажу трактора і за усною попередньою домовленістю між сторонами договору вартість трактора мала складати 65000 грн., який відповідач мав йому передати після сплати цих коштів протягом 3-5 днів; ознайомившись згодом з умовами договору, він з»ясував, що уклав не договір купівлі-продажу, а договір фінансового лізингу, вартість якого набагато більша (477000 грн.), ніж вони попередньо домовлялися, а сам договір укладений на умовах, які сторони взагалі попередньо не обговорювали; таким чином, він вважає, що недосягнення сторонами згоди стосовно предмета та істотних умов договору вказує на те, що права і обов»язки за цим договором не виникли і він є неукладеним; він звертався до відповідача про повернення йому 47700 грн. сплачених ним коштів, однак відповідач погодився на повернення лише 40 % цих коштів, що вважає несправедливим.

Позивач в судове засідання не з'явився, письмово просив справу розглянути без нього, вимоги задовільнити повністю з наведених в позові підстав (а.с.41).

Представник відповідача ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи (а.с.26), в письмових запереченнях просив справу розглянути без його участі, в задоволенні позову відмовити з огляду на відповідність спірного договору встановленим законом умовам про свободу договору та відсутність належних і допустимих доказів щодо несправедливості його умов, що, на його думку, підтверджується рішеннями ВССУ від 25.11.2015 р. (справа № 6-30520ск15), 23.09.2015 р. (справа № 6-21538св15), 28.10.2015 р. (справа № 6-24072св15), 12.11.2015 р. (справа № 6-33548ск15), 08.02.2015 р. (справа № 6-33295ск15), 11.11.2015 р. (справа № 6-21721св15), 03.06.2015 р. (справа № 6-7611св15) (а.с.30-37).

З урахуванням позицій сторін, досліджених доказів та вимог закону суд визнає за необхідне позов задовільнити частково з таких міркувань.

Доведено, що укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» договір фінансового лізингу № 1727 від 27.10.2016 р., змістом якого фактично є оренда (найм) з наступним викупом транспортного засобу трактора «МТЗ-82.1.26», нотаріально не посвідчений.

Спірні правовідносини у системному взаємозв»язку регламентуються:

- ч.2 ст.215 ЦК України, за якою недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин); у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається;

- ч.2 ст.806 ЦК України, відповідно до якої до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом;

- ч.2 ст.628 ЦК України, за змістом якої договір, в якому містяться елементи різних договорів є змішаним, і до відносин сторін у такому договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором;

- ст.799 ЦК України, за якою договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі, а в разі участі в ньому фізичної особи він підлягає нотаріальному посвідченню;

- абз.36 п.1.10 ПДР України, за змістом якого трактор є транспортним засобом;

- ч.1 ст.220 ЦК України, відповідно до якої у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним;

- ч.1 ст.236 ЦК України, за якою нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення;

- ч.ч.1, 5 ст.216 ЦК України, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, окрім тих, що пов»язані з його недійсністю; в разі недійсності правочину кожна із сторін зобов»язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину; вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред»явлена будь-якою заінтересованою особою.

Оскільки укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» договір фінансового лізингу № 1727 від 27.10.2016 р., змістом якого фактично є найм (оренда) з наступною купівлею (викупом) транспортного засобу трактора «МТЗ-82.1.26», є нікчемним через недодержання сторонами закону про обов»язкове його нотаріальне посвідчення, з огляду на нікчемність недійсним він є з моменту вчинення 27.10.2016 р. і визнанню судом недійсним не підлягає, то в цій частині позов задоволений бути не може; задля ж захисту законних майнових прав позивача як сторони недійсного внаслідок нікчемності правочину сплачені ним відповідачеві 47700 грн. необхідно стягнути на його користь.

З урахуванням приписів ст.217 ЦК України суд зазначає, що незважаючи на обов»язковість нотаріального посвідчення лише договору найму (оренди) транспортного засобу, спірний змішаний договір фінансового лізингу з елементами найму (оренди) та купівлі-продажу є нікчемним в цілому, оскільки неможливо припустити, що цей правочин був би вчинений відповідачем без включення до нього недійсної внаслідок нікчемності його частини найму (оренди) трактора, тому що саме поєднання двох зазначених елементів у цьому договорі забезпечує гарантоване отримання лізингодавцем вигоди як мети правочину.

На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору на користь позивача, оскільки вимога останнього про стягнення 47700 грн. задовольняється повністю.

Висновки суду відповідають висновкам Верховного Суду України в справах № 6-2766цс15 від 16.12.2015 р., № 6-648цс16 від18.01.2017 р. і підтверджуються такими доказами:

-нотаріально непосвідченим договором фінансового лізингу № 1727 від 27.10.2016 р. з додатками №1 та № 2 між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ», змістом якого фактично є найм (оренда) з наступною купівлею (викупом) транспортного засобу трактора «МТЗ-82.1.26» (а.с.16-23, 11, 12);

-квитанцією № 0.0.641065271.3 від 27.10.2016 р. про оплату ОСОБА_1 на рахунок № 9 ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» 47700 грн. за договором фінансового лізингу № 1727 від 27.10.2016 р. (а.с.15);

-заявою ОСОБА_1 від 07.11.2016 р. на адресу ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» про повернення йому 47700 грн. (а.с.13);

-повідомленням від 29.11.2016 р. про згоду ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» на повернення ОСОБА_1 лише 40 % від сплачених ним 47700 грн. авансового платежу за договором фінансового лізингу № 1727 від 27.10.2016 р. (а.с.14).

Заперечення відповідача про дійсність оспореного договору з огляду на вчинення його в межах встановленої законом свободи договору і відсутності доказів про несправедливість його умов до уваги не беруться через безвідносність до зазначених в рішенні підстав стягнення 47700 грн.; посилання представника відповідача на рішення ВССУ від 25.11.2015 р. (справа № 6-30520ск15), 23.09.2015 р. (справа № 6-21538св15), 28.10.2015 р. (справа № 6-24072св15), 12.11.2015 р. (справа № 6-33548ск15), 08.02.2015 р. (справа № 6-33295ск15), 11.11.2015 р. (справа № 6-21721св15), 03.06.2015 р. (справа № 6-7611св15) до уваги не беруться, оскільки питання відповідності договору лізингу транспортних засобів вимогам ч.2 ст.806, ст.799 ЦК України в них не відображено, а обов»язковим для застосування є лише висновок Верховного Суду України, про що зазначено і в цьому рішенні.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» позивачу необхідно повернути сплачений судовий збір в сумі 640 грн. за квитанцією від 20.01.2017 р.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України ,

Вирішив:

Позов задовільнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» на користь ОСОБА_1, номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, 47700 (сорок сім тисяч сімсот) грн., сплачених відповідно до квитанції № 0.0.641065271.3 від 27.10.2016 р. за нікчемним договором фінансового лізингу № 1727 від 27.10.2016 р.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» на користь ОСОБА_1 640 грн. витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання договору фінансового лізингу № 1727 від 27.10.2016 р. недійсним відмовити через безпідставність.

Зобовязати управління державної казначейської служби України у Гайсинському районі повернути сплачений ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640 грн. за квитанцією від 20.01.2017 р.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів до Апеляційного суду Вінницької області.

Суддя: