Номер провадження: 22-ц/785/4534/17
Головуючий у першій інстанції Жигулін С. М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Гірняк Л.А., Сидоренко І.П.,

при секретарі: Поліхрановій Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 березня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів у твердій грошовій сумі 1500 гривень на місяць.

Позивач мотивував свій позов тим, що Гагарінським районним судом м.Севастополя від 31 липня 2013 року з нього стягуються аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.07.2013 року до повноліття дитини. На сьогодні змінилося його матеріальне становище, він не має постійного місця роботи та не має регулярного доходу.

Викладені обставини стали підставою звернення до суду.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 березня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджується, що рішенням Гагарінського районного суду м. Севастополя від 31 липня 2013 року з позивача на користь відповідача для утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 стягнуто аліменти щомісяця в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 18 липня 2013 року до повноліття дитини.

31.10.2013 року Гагарінським районним судом м. Севастополя виданий виконавчий лист з виконання рішення Гагарінського районного суду м. Севастополя від 31 липня 2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 для утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 18 липня 2013 року до повноліття дитини.

Відомості про наявність заборгованості по аліментам - відсутні.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову про зміну розміру алдіментів, суд першої інстанції виходив з того, що додані до матеріалів справи документи не підтверджують наявність роботи або доходу, який змінився у порівнянні з обставинами, що існували на час ухвалення рішення Гагарінського районного суду м. Севастополя від 31 липня 2013 року.

Такий висновок суду відповідає встановленим у справі обставинам і заснований на законодавстві.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач заявляючи вимоги про зміну розміру аліментів, просив:

- змінити спосіб стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) на стягнення аліментів у твердій грошовій сумі;

- зменшити сам розмір (суму) аліментів, які фактично сплачуються за рішенням суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Саме таких висновків набув Верховний Суд України, які висловив у правовій позиції у справі № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року.

Тобто, під зміною розміру аліментів в розумінні ст. 192 СК України розуміють, як зміну самої суми стягнення (збільшення або зменшення) так і зміну одного способу стягнення (у частці від доходу) на інший (в твердій грошовій сумі).

При цьому самі підстави зміни розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду (як щодо самої суми так і щодо способу стягнення), передбачені у ст. 192 СК України.

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги про зміну розміру аліментів (способу стягнення та самої суми) позивач посилався на те, що:

- між ним та відповідачкою була досягнута домовленість, що він сплачує щомісяця значно більшу суму ніж та, яка підлягала сплаті за рішенням суду, як 1/4 частина його заробітку (доходу);

- на даний час позивач не має постійної роботи та регулярних доходів.

Проте, як вбачається зі змісту рішення Гагарінського районного суду м. Севастополя від 31 липня 2013 року, існування якого не заперечується обома сторонами і яке внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень, ОСОБА_2 будучи відповідачем у тому спорі, був присутнім при розгляді справи і разом зі своїм представником визнав заявлені вимог про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у повному обсязі.

Будь-яких посилань про місце роботи відповідача рішення суду першої інстанції про стягнення аліментів та виконавчий лист виданий районним судом 31.10.2013 року не містить.

Заперечуючи проти позову про зміну розміру аліментів, стягнутого за рішенням суду, відповідач ОСОБА_3 вказувала, що ОСОБА_2 весь час працював і працює моряком і ходить у закордонні рейси на суднах іноземних компаній. До заперечень додані копії документів про роботу ОСОБА_2 на суднах іноземних власників у період 2011-2013 років - тобто на час ухвалення судом рішення про стягнення аліментів.

З відповіді капітану порту Ізмаїльської філії ДП «Адміністрація морських портів України» від 23.03.2016 року на ім'я ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 року видані: посвідчення особи моряка НОМЕР_1 від 05.08.2010 року терміном дії до 05.08.2015 року та посвідчення особи моряка від 17.08.2015 року терміном дії до 17.08.2020 року (а. с. 67).

З відповіді інспекції з питань підготовки та дипломування моряків міністерства інфраструктури України від 29.03.2016 року вбачається, що ОСОБА_2 після закінчення терміну дії отримав:

- диплом загального оператора НОМЕР_2 від 02.07.2015 року та підтвердження до цього диплому, які видані капітаном Ізмаїльського морського порту;

- диплом капітану далекого плавання № НОМЕР_3 від 06.07.2015 року та підтвердження до цього диплому, які видані капітаном Ізмаїльського морського порту;

- свідоцтво фахівця з підготовки за розширеною програмою для здійснення вантажних операцій на танкерах нафтових № 142457/2015/01 від 12.11.2015 року, видане капітаном Ізмаїльського морського порту;

- свідоцтво фахівця з підготовки за розширеною програмою для здійснення вантажних операцій на танкерах хімовозах № 14248/2015/01 від 12.11.2015 року, яке видане капітаном Ізмаїльського морського порту (а. с. 64-65).

Крім того, як вбачається з відповіді Державної прикордонної служби України від 18.04.2016 року ОСОБА_2 після отримання у листопаді 2015 року документів, які підтверджують його кваліфікацію за спеціальністю роботи на суднах закордонного плавання, виїхав з України 04.02.2016 року через м. Одесу до м. Стамбул. Відомостей про повернення ОСОБА_2 станом на час надання відповіді - 18.04.2016 року, Державна прикордонна служба України не мала (а. с. 80).

Будь-яких документальних доказів на підтвердження зміни обставин щодо працевлаштування та зменшення майнового (фінансового) стану позивачем до суду не надано, доводи, викладені у запереченнях відповідачки з доданням відповідної інформації з компетентних установ, позивачем не спростовані.

Аналізуючи вказані обставини, судова колегія погоджується з висновком районного суду про відсутність підстав для набуття висновку щодо зміни матеріального стану відповідача у порівнянні з обставинами, що існували на час ухвалення рішення Гагарінського районного суду м. Севастополя від 31 липня 2013 року.

Доводи апеляційної скарги щодо недослідження судом копій тих документів, які представлені відповідачкою про роботу позивача, є неспроможними, оскільки зведені до їх формальної переоцінки без надання належних доказів зі свого боку на спростування доказів, доданих відповідачкою до її заперечень, які узгоджуються з інформацією витребуваною у відповідних компетентних установах.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач втратив роботу після окупації Криму, не можуть бути взятими до уваги, оскільки такі доводи не підтверджені належними доказами і фактично мають ознаки припущення. Позивач не представив трудову книжку або послужну книжку моряка та обгрунтовуючи заявлений позов, ухилився від чіткого зазначення яку саме роботу він мав на час стягнення аліментів судом і коли саме її втратив, ким працював після втрати роботи, який мав дохід у 2013 році і який дохід мав після втрати попередньої роботи та ухвалення рішення суду про стягнення аліментів, не додавши документів якими це підтверджується і не пославшись на них взагалі.

Доводи про те, що суд не врахував, що відповідач має мінливй заробіток і тому стягнення аліментів має бути у твердій грошовій сумі, не можуть бути взятими до уваги, оскільки ці доводи не спростовують висновків суду першої інстнації про те, що вказані обставини не змінилися після ухвалення рішення Гагарінського районного суду м. Севастополя від 31 липня 2013 року про стягнення аліментів. При цьому ОСОБА_2 визнав заявлений до нього позов про стягнення аліментів у частці від заробітку у повному обсязі і ухвалене рішення суду не оскаржував.

Доводи апеляційної скарги про існування домовленості між сторонами про розмір аліментів , не можуть бути взятими до уваги, оскільки не підтверджуються доказами і не спростовують висновків суду.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції при розгляді справи порушень матеріального та процесуального права, які призвели до її неправильного вирішення та є підставою для скасування або зміни рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили ухвалою суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.А. Гірняк

І.П. Сидоренко