Провадження №2/748/113/17
Єдиний унікальний № 748/2689/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2017 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Кухти В.О.,

секретар Авраменко Ю.М.,

з участю представника позивача адвоката ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 та її представника адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чернігові справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість в сумі 30000,00 грн, три відсотки річних в розмірі 2650,58 грн та інфляційні втрати в розмірі 28727,54 грн, а всього 61378,12 грн, свої вимоги мотивує тим, що 20.10.2013 року надала відповідачу в борг 30000,00 грн зі строком повернення 31.12.2013 року, однак відповідач борг не повернула, тому він підлягає стягненню в судовому порядку.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Також додала, що відсутність в розписці слів про передачу грошей не свідчить про те, що ці кошти не передавалися та у відповідача відсутній борг. Пояснення свідків та відповідача щодо видачі розписки для забезпечення купівлі прикрас є суперечними та не спростовують наявність боргу у відповідача перед позивачем.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали, та зазначили, що гроші в борг не передавалися, а розписка була написана для забезпечення купівлі ювелірної прикраси. Тому договір позики не укладався і боргові зобов"язання у ОСОБА_2 перед ОСОБА_4 відсутні.

Заслухавши представника позивача та відповідача та її представника, свідків, дослідивши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з текстом розписки від 20.10.2013 року ОСОБА_2 винна 30000 грн. ОСОБА_4 та зобов"язується повернути всю суму боргу до 31.12.2013 року.

При допиті в якості свідка ОСОБА_2 дала показання, що позивач перебувала у шлюбі з братом відповідачки і в той день, коли була написана дана розписка на телефоні показала фотографію ювелірної прикраси (кольє), яка була у її знайомого за кордоном. ОСОБА_2 вирішила придбати цю прикрасу на подарунок донці на день народження через кілька місяців у березні чи на весілля, але щоб не платити до отримання прикраси, ОСОБА_4 запропонувала написати цю розписку. Під диктовку позивача ОСОБА_2 написала цю розписку. Грошей від ОСОБА_4 вона не отримувала, прикрасу ОСОБА_4 їй також не привезла.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 також дали показання, що вони були присутні коли ОСОБА_4 показувала на телефоні прикрасу, а потім писала диктувала ОСОБА_2 розписку.

При цьому свідки та ОСОБА_2 точно описати прикрасу не змогли, зазначивши лише, що кольє було з камінцем, оскільки минув тривалий час.

За ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Розписка не замінює сам договір позики і не є письмовою формою договору позики. Враховуючи, що сума зазначена в розписці більш ніж у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, то сторони при укладенні договору не дотрималися письмової форми угоди.

Відповідно до ч.1 ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Таким чином, свідчення свідків та відповідача щодо факту вчинення договору позики є недопустими доказами.

Посилання представника відповідача на відсутність в розписці слів про передачу та отримання грошей не свідчить про відсутність боргових зобов"язань, оскільки відповідач у розписці своїм підписом підтвердила наявність боргу, його розмір та строки його повернення. Інших обставин у розписці не зазначено, а тому підстав вважати, що дана розписка видана не з приводу отримання в борг грошей, а з приводу інших обставин, немає.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин, загальна сума боргу, відповідно до розрахунку позивача, який суд вважає вірним, складає 61378,12 грн, яка складається з: 30000,00 грн заборгованість за договором позики; 2650,58 три відсотка річних за період 01.01.2014 року по 10.12.2016 року; 28727,54 грн інфляційні втрати за період з 01.01.2014 року по 10.12.2016 року.

Наведене дає підстави вважати вимоги позивача правомірними, а відповідача такою, що повинна відповідати за цивільними зобовязаннями, сплативши на користь позивача заявлену суму боргу.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 218, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. 3, 10, 60, 88, 209, 214, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 20 жовтня 2013 року в сумі 61378 (шістдесят одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень 12 копійок, яка складається з: 30000,00 грн заборгованість за договором позики; 2650,58 три відсотка річних за період 01.01.2014 року по 10.12.2016 року; 28727,54 грн інфляційні втрати за період з 01.01.2014 року по 10.12.2016 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в сумі 1511(тисяча п'ятсот одинадцять) гривень 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 613 (шістсот тринадцять) гривень 78 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернігівської області через Чернігівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_7