Справа № 161/2008/17 Провадження № 22-ц/773/1193/17 Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В.В.
Категорія: 27 Доповідач: Стрільчук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Стрільчука В.А.,

суддів Здрилюк О.І., Бовчалюк З.А.,

секретар судового засідання Галицька І.П.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк (далі ПАТ КБ) «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Луцького міськрайонного суду від 20 червня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 25 серпня 2011 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 4 400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У звязку з порушеннями відповідачем зобовязань за кредитним договором станом на 31 грудня 2016 року в неї виникла заборгованість в розмірі 20 636,35 грн., яка складається з: 412,12 грн. заборгованості за кредитом; 15 065,36 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом; 3 700 грн. заборгованості за пенею та комісією; 500 грн. штрафу (фіксована частина); 958,87 грн. штрафу (процентна складова).

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість та понесені судові витрати.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 20 червня 2017 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати це рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову, покликаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких мотивів.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість ОСОБА_3 перед банком виникла 26 вересня 2013 року, а позов предявлено 06 лютого 2017 року, тобто з пропуском позовної давності, про застосування якої просила відповідач.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу (далі ЦК) України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

З матеріалів справи вбачається, що 25 серпня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір (договір приєднання) у формі підписаної сторонами анкети-заяви, за яким позичальнику був встановлений кредитний ліміт в сумі 4 400 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом (а. с. 5).

В анкеті-заяві від 25 серпня 2011 року відповідач підтвердила, що зазначена заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, з яким вона ознайомлена і згідна, що засвідчила своїм підписом.

За змістом пункт 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг (а. с. 8-31) для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у памятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг.

Згідно з п. 1.1.7.12. Умов та правил надання банківських послуг договір діє 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк.

Відповідно до 2.1.1.2.11. Умов та правил надання банківських послуг картка дійсна до останнього дня місяця, вказаного на ній, включно.

Отже кінцевий термін виконання кредитного зобовязання відповідає строку дії картки.

Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність тривалістю в один рік встановлена, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу строку даності збігається з моментом виникнення в зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Пунктом 2.1.1.2.12. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що після настання зазначеного на картці терміну її дії банком випускається картка на новий термін, згідно з діючими тарифами.

Згідно з наданою ПАТ КБ «ПриватБанк» апеляційному суду довідкою 01 серпня 2013 року ОСОБА_3 була видана нова картка № 590371 з терміном дії до травня 2017 року (а. с. 90). Вказана інформація підтверджена скріншотом з компютера банку (а. с. 91).

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічної позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Оскільки кінцевий термін виконання кредитного зобовязання відповідає строку дії картки, а строк дії картки до травня 2017 року, банк звернуся до суду з даним позовом у лютому 2017 року, тобто до закінчення строку дії договору в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Отже трирічна позовна давність щодо вимоги про повернення кредиту та відсотків, нарахованих в межах трирічного строку до дня предявлення позову, не пропущена.

Тому висновок суду про пропуск позовної давності щодо вказаних вимог не можна визнати правильним.

Згідно з п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобовязаний у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

З наданих позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором (а. с. 4) та виписки по рахунку відповідача (а. с. 84-89) вбачається, що 08 серпня 2013 року позичальник зняла зі свого рахунку готівку в розмірі 420 грн. 26 вересня 2013 року вона погасила частину цієї заборгованості в сумі 0,17 грн., а 19 жовтня 2013 року сумі 7,71 грн. Після цього жодної проплати на погашення заборгованості ОСОБА_3 не здійснювала. Отже заборгованість за кредитом становить 412,12 грн. (420 0,17 7,71) і підлягає стягненню з відповідача на користь банку.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами божник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з Тарифами банку, наведеними у довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна», базова відсоткова ставка за укладеним сторонами кредитним договором становила 2,5 % на місяць (30 % річних) (а. с. 6).

Відповідно до п. 2.1.1.12.6. Умов та правил надання банківських послуг за користування кредитом і овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360 (триста шістдесят) календарних днів у році.

Оскільки строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами та з огляду на подання відповідачем заяви про застосування позовної давності, вимога банку в означеній частині підлягає задоволенню в межах трирічної позовної давності.

Позивач просив стягнути з відповідача відсотки за користування кредитом без врахування позовної давності в сумі 15 065,36 грн., надавши розрахунок цієї заборгованості (а. с. 4). Однак зазначений розрахунок не може бути прийнятий до уваги та покладений в основу рішення суду з огляду на його невідповідність умовам кредитного договору.

Як зазначалося вище, базова відсоткова ставка за користування кредитом встановлена у розмірі 30 % річних. Однак в розрахунку заборгованості, починаючи з 04 вересня 2014 року відповідачу нараховувалися відсотки як на поточну, так і на прострочену заборгованість в розмірі 34,80 %, а починаючи з 01 квітня 2015 року в розмірі 43,20 %. В судовому засіданні апеляційного суду представник банку не змогла пояснити такі розміри відсотків у розрахунку та навести умови договору, якими вони передбачені. Також представником позивача не надано пояснень з приводу суттєвої різниці у розмірі коштів, нарахованих відповідачу у різні періоди дії кредитного договору за однакові проміжки часу, при однаковій відсотковій ставці та однаковому розмірі заборгованості за кредитом.

У звязку з наведеним апеляційним судом в порядку виконання вимог ч. 4 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України щодо сприяння всебічному і повному зясуванню обставин справи представнику позивача було запропоновано подати розрахунок заборгованості ОСОБА_3 за відсотками в межах трирічної позовної давності, який би відповідав умовам договору.

Такий розрахунок представник банку ОСОБА_1 подала в судовому засіданні апеляційного суду (а. с. 115-116). Згідно з цим розрахунком в межах трирічної позовної давності до предявлення банком даного позову (з лютого 2014 року по лютий 2017 року), виходячи з базової відсоткової ставки за користування кредитом (30 %) ОСОБА_3 нараховано 363,70 грн. відсотків. Тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь банку як заборгованість за процентами за користування кредитом.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема неустойкою.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 1.1.5.20. Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з врахуванням нарахованих і прострочених відсотків та комісій.

Відповідач ОСОБА_3 неналежним чином виконувала свої зобовязання за кредитним договором, несвоєчасно погашала заборгованість перед банком за кредитом і відсотками, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість, яка згідно з наведеними вище обставинами та розрахунками становить 779,82 грн. (412,12 (заборгованість за кредитом) + 367,70 (заборгованість за відсотками)). 5 % від цієї суми становить 38,79 грн.

Отже стягненню з відповідача на користь позивача підлягає штраф у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 38,79 грн. (процентна складова).

Оскільки за умовами договору зобовязання сплатити штраф не відноситься до щомісячних платежів на погашення кредиту, строк його сплати настав у звязку із зміною кредитором строку виконання боржником зобовязання за кредитним договором на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Тому позовна давність щодо вимоги позивача про стягнення штрафу не пропущена.

У позовній заяві зазначена вимога банку про стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією в сумі 3 700 грн.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_1 пояснила, що насправді зазначена сума становить пеню, а вимогу про стягнення комісії банк не заявляв.

Вказана вимога позивача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, а саме пунктом 1.1.5.21. Умов та правил надання банківських послуг передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за кредитним договором.

У той самий час, згідно з вищенаведеним пунктом 1.1.5.20. Умов та правил надання банківських послуг сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань за договором.

Враховуючи викладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 і відповідно до положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права.

Крім того, заявлена банком вимога про стягнення пені не може бути задоволена у звязку з її недоведеністю.

Як зазначалося вище, у наданому суду розрахунку заборгованості за кредитним договором (а. с. 4), пеня нарахована разом із комісією за весь час дії договору до предявлення позову.

Тому апеляційним судом в порядку виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України представнику банку було запропоновано подати розрахунок пені в межах річної позовної давності, який би відповідав умовам договору, однак відповідачем цього не було зроблено, а наданий ним розрахунок в частині нарахування пені фактично продублював попередній (а. с. 115-116).

Згідно із вказаними розрахунками пеня нараховувалася щомісячно в однаковому розмірі 100 грн., що суперечить умовам кредитного договору, наведеним у довідці про умови кредитування з використанням картки «Універсальна», в яких передбачена формула нарахування пені (а. с. 6). Однак банк у розрахунках заборгованості таку формулу не застосовував. Тому розрахунки позивача в частині нарахування пені не можуть бути покладені в основу рішення суду. Інших розрахунків банк суду не надав.

Таким чином, загальна сума заборгованості за укладеним між сторонами кредитним договором, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь банку, становить 1 318,61 грн. (412,12 (заборгованість за кредитом) + 367,70 (заборгованість за відсотками) + 500 (фіксована частина штрафу) + 38,79 (процентна складова штрафу).

У звязку з невідповідністю висновків суду першої інстанції обставинам справи та допущеними ним порушеннями вищенаведених норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову відповідно до положень ст. 309 ЦПК України.

За правилами ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Банком заявлено позов на суму 20 636,35 грн. (а. с. 2-3), а задоволено на суму 1 318,61 грн., що становить 6,39 %.

За подання позовної заяви банк сплатив 1 600 грн. (а. с. 1). 6,39 % від цієї суми становить 102,24 грн.

За подання апеляційної скарги банк сплатив 1 760 грн. (а. с. 61), 6,39 % від цієї суми становить 214,70 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду від 20 червня 2017 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 25 серпня 2011 року в розмірі 1 318 (одна тисяча триста вісімнадцять) грн. 61 коп., з яких: 412 (чотириста дванадцять) грн. 12 коп. заборгованість за кредитом, 367 (триста шістдесят сім) грн. 70 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом, 500 (пятсот) грн. штраф фіксована частина, 38 (тридцять вісім) грн. 79 коп. штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати, понесені на оплату судового збору за подання позовної заяви, в сумі 102 (сто дві) грн. 24 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати, понесені на оплату судового збору за подання апеляційної скарги, в сумі 112 (сто дванадцять) грн. 46 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді