УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Коротуна В.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про поновлення на роботі, за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 07 грудня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив поновити йому строк звернення до суду та поновити його на роботі на посаді такелажника цеха ремонту та складання боєприпасів 3 розряду в/ч НОМЕР_1 з 01 квітня 2015 року.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що він з 23 грудня 2014 року працював у відповідача на зазначеній вище посаді, проте у зв`язку із призовом на військову службу за вимогою відповідача він 30 березня 2015 року написав заяву про звільнення, яку було задоволено і наказом № 66 від 31 березня 2016 року його було звільнено на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України із формулюванням «Звільнити з роботи з 01 квітня 2015 року у зв`язку з призовом на військову службу».

Посилаючись на те, що його звільнення є незаконним, оскільки ст. 119 КЗпП України гарантує йому збереження місця роботи, а також посилаючись на поважність пропуску строку звернення до суду, так як він був призваний на військову службу та проходив військове навчання, ОСОБА_1 просив задовольнити позов.

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2016 року поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до суду з указаним позовом, позов задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді такелажника цеха ремонту та складання боєприпасів 3 розряду військової частини НОМЕР_1 з 01 квітня 2015 року.

Рішення в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

Вирішено питання про розподіл судового збору.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 07 грудня 2016 року апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 відхилено, рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2016 року залишено без змін.
У касаційній скарзі військова частина НОМЕР_1 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.
У зв`язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.
Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позов, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, правильно керувалися вимогами Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду», та виходили з того, що призов ОСОБА_1 на строкову військову службу здійснювався під час дії Указу Президента України № 15/2015 від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію», яким оголошено часткову мобілізацію, що проводилась у три черги протягом 210 діб 2015 року, у тому числі на території Чернігівської області, у зв`язку з чим у період з 08 лютого по 10 червня 2015 року діяла пряма норма ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» щодо збереження за працівниками, призваними на строкову військову службу, місця роботи (посади), дійшовши обґрунтованого висновку про те, що звільнення позивача відбулося в порушення приписів ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.
Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.
З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ
у х в а л и л а:
Касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 відхилити.

Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 07 грудня

2016 року залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

В.М. Коротун

О.В. Попович