Ухвала

іменем україни

22 лютого 2017року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про стягнення страхового відшкодування та штрафних санкцій, за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - ПрАТ «СК «УСГ») про стягнення страхового відшкодування та штрафних санкцій.

В обґрунтування позову зазначала, що 16 жовтня 2014 року між нею та відповідачем було укладено договір № 28-5000-14-00338 добровільного страхування наземного транспортного засобу «Хонда», державний номер НОМЕР_1. 18 лютого 2015 року по вулиці Тимошенка, 1-Г у місті Києві вона виявила, що на її автомобілі наявні пошкодження заднього бампера та кришки багажника. Про даний випадок вона повідомила страхову компанію, викликала працівників Дорожньої автомобільної інспекції та 20 лютого 2015 року подала відповідачу заяву та документи, які підтверджують настання страхового випадку та розмір збитків.

Посилаючись на те, що останній незаконно відмовив їй у виплаті страхового відшкодування, просила задовольнити позов шляхом стягнення з ПрАТ «СК «УСГ» на її користь страхового відшкодування в розмірі 36 395 грн 33 коп., пені - 3 290 грн 54 коп., інфляційних втрат - 3 930 грн 69 коп. та 3% річних - 164 грн 53 коп.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «СК «УСГ» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 21 412 грн 07 коп., пеню - 1 971 грн 08 коп., інфляційні втрати - 2 997 грн 69 коп., 3 % річних - 98 грн 55 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПрАТ «СК «УСГ» просить скасувати оскаржувані рішення в частині задоволення позову та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам ухвалені в справі судові рішення не відповідають.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив здоведеності належними та допустимими доказами, того факту, що подія, яка мала місце 18 лютого 2015 року є страховим випадком, в результаті чого страхова компанія зобов'язана виплатити на користь позивача страхові виплати та штрафні санкції.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна.

Судами встановлено, що 16 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «УСГ» було укладено договір № 28-5000-14-00338 добровільного страхування автомобіля марки «Хонда Сівік», державний номер НОМЕР_1, за умовами якого зазначений автомобіль був застрахований на суму 160 000 грн.

18 лютого 2015 року на стоянці біля будинку № 1-Г по вулиці Тимошенка у місті Києві позивач виявила на автомобілі марки «Хонда Сівік», державний номер НОМЕР_1, який належить їй на праві власності, пошкодження заднього бамперу та кришки багажника.

В довідці ДАІ від 18 лютого 2015 року зазначено, що 18 лютого 2015 року о 15:40 год. по вулиці Тимошенка, 1-Г у місті Києві внаслідок ДТП автомобіль марки «Хонда Сівік», державний номер НОМЕР_1, отримав механічні пошкодження заднього бамперу та кришки багажника.

20 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ «СК «УСГ» із заявою про настання страхового випадку.

В п. 16.1.5 договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно - правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті від 16 жовтня 2014 року укладено між позивачем та відповідачем зазначено, що страхова компанія відмовляє в виплаті страхового відшкодування, якщо страховиком (вигодо набувачем, водієм, довіреними особами страхувальника, застрахованою особою) надані недостовірні відомості щодо часу, місця та обставин настання страхового випадку та механізму утворення ушкоджень, які виникли при його настанні.

Листом від 17 березня 2015 року страхова компанія відмовила позивачу в виплаті страхового відшкодування, посилаючись на надання ОСОБА_1 відомостей про ДТП, які не відповідають дійсності.

Як вбачається з висновку спеціаліста № 021-15 від 16 березня 2015 року (а.с. 46) на підставі дослідження вихідних документів, він дійшов висновку про те, що пошкодження деталей зазначеного автомобіля не могло статися в рамках пригоди, місце та обставини якої викладені в заяві про настання страхового випадку, а саме: при його нерухомому положенні на стоянці поблизу будинку № 1-Г по вулиці Тимошенка у місті Києві.

Крім того з вказаного висновку спеціаліста, з його дослідницької частини вбачається, що пошкодження деталей автомобіля позивача могло статися в разі контактування задньої лівої частини зі стаціонарним (нерухомим) вертикально розташованим об'єктом (типу стовбура дерева) при русі саме автомобіля «Хонда Сівік» заднім ходом (а.с. 45).

Нормою ст. 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У ст. 629 ЦК Українипередбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 990 ЦК Українита ст. 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника.

Підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені ст. 26 Закону України «Про страхування» та ст. 991 ЦК України. Інші підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування, згідно з указаними вище нормами закону, можуть передбачатися лише у договорі, якщо це не суперечить закону.

Статтею 625 ЦК Українивизначено загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Дія статті поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

Також у п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 526, ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки; попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

За ст. 60 ЦПК Україникожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, вирішуючи спір суди попередніх інстанцій у порушення вимог ст. ст. 212 - 214 ЦПК Українина зазначені положення закону уваги не звернули, не дослідили доказів на підтвердження факту достовірності відомостей про обставини події, які зазначила позивач в заяві про виплату їй страховою компанією страхового відшкодування, не звернули уваги на висновок спеціаліста про викладення обставин за яких міг бути пошкоджений автомобіль ОСОБА_1, унаслідок чого дійшли передчасного висновку прочасткове задоволення позову.

Таким чином, суди у порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України належним чином не перевірили чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення сторін, якими доказами вони підтверджуються; не встановили усіх фактичних обставин справи, що мають визначальне значення для правильного вирішення справи.

Оскільки допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права унеможливлюють встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до правил ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Є.П. Євграфова

О.І.Євтушенко

Т.Л.Ізмайлова

С.О.Карпенко