АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1857/17Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,-

в с т а н о в и л а :

В квітні 2017 року ОСОБА_7 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем перебувала у шлюбі, який розірвано 05 листопада 2012 року. В шлюбі в сторін народилась дочка ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На даний час дочка є повнолітньою та продовжує навчання в Хмельницькому національному університеті на денній формі навчання та потребує матеріальної допомоги.

Дочка перебуває на утриманні позивача, яка отримує мінімальну заробітну плату, а тому не в змозі самостійно утримувати дочку та нести повязані з її навчанням витрати.

На підставі викладеного позивач просила суд стягнути на її користь з ОСОБА_6 аліменти на утримання дочки ОСОБА_8 в розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 24 квітня 2017 року і до закінчення нею навчання, але не більше як до досягнення 23-х років.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 липня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, працюючого в ВОХР ст. ім.Шевченка, на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчатись, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, щомісячно в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 24 квітня 2017 року і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23-х річного віку.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В свою чергу, ОСОБА_7 також оскаржила вказане рішення суду. В апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення змінити стягнувши на її користь з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дочки в розмірі ? всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 24 квітня 2017 року і до закінчення нею навчання, але не більше як до досягнення 23-х років. Також просить стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір в сумі 640 гривень та витрати за надання правової допомоги в сумі 400 гривень.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_7 підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01 квітня 1999 року народилась ОСОБА_8, батько ОСОБА_6, мати ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.6).

Частиною 1 статті 199 СК України встановлено, що якщо повнолітні дочка, син, продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст. 182 СК України).

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 є студенткою денної форми навчання Хмельницького національного університету ( а.с. 7, 42), у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги.

Відповідно до довідки про доходи (а.с.9) позивач ОСОБА_7 працює швачкою, отримує мінімальну заробітну плату та за період з жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року отримала дохід в сумі 14110 гривень.

Відповідач має постійне місце роботи, де його заробіток з листопада 2016 року по квітень 2017 року становив 22750 гривень, що підтверджується довідкою з місця роботи (а.с.30), отже може надавати таку допомогу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи і вимог ст. ст.10, 60 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки до досягнення нею 23- річного віку, оскільки ОСОБА_8 продовжує навчання у навчальному закладі на денній формі та потребує матеріальної допомоги, а відповідач, її батько, має можливість надавати матеріальну допомогу, так як є працездатною особою. З урахуванням майнового стану відповідача, часткового визнання ним факту потреби дитини у матеріальній допомозі і можливості надання такої допомоги про що ним було зазначено в запереченні, та з урахуванням можливості надання утримання і матір'ю дитини, суд першої інстанції обґрунтованого визначив аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку відповідача.

За змістом частини 3 статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Тимчасове перебування ОСОБА_8 в м. Хмельницький пов'язане лише з необхідністю відвідування навчання, що підтверджується випискою з домової книги (а.с.10) та довідкою №184 від 20 липня 2017 року (а.с.44), окрім цього допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8, підтвердила вказаний факт, та будучи обізнаною про дану справу не заперечувала проти стягнення аліментів на її утримання на користь матері і не оскаржувала рішення суду першої інстанції, а тому доводи ОСОБА_6, що позивач не має права на позов до нього є необґрунтованими.

Як зазначалось вище обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів зазначені в статті 182 СК України, і згідно пункту 3 частини 1 вказаної норми права, одною з таких обставин є наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.

Законодавець у вказаній нормі права застосував такий термін як «наявність» і не визначав, що непрацездатна особа повинна проживати з платником аліментів, тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_7, що мати відповідача не проживає з ним, а тому суд не повинен був враховувати вказану обставину при визначенні розміру аліментів є безпідставними.

Не ґрунтуються на нормах права також доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 щодо неналежності доказів поданих відповідачем.

Поняття належності доказів встановлено частиною 1 статті 58 ЦПК України, згідно якої належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Всі подані відповідачем докази стосуються обставин які необхідно встановити у відповідності до вимог статті 182 СК України, а тому є належними.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги ОСОБА_7, щодо неправильного вирішення судом питання судових витрат є обґрунтованим.

Позивач на підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, однак визначений вказаним законом розмір судового збору, при зверненні до суду сплатила, а тому є стороною яка понесла вказані судові витрати, а відтак суд першої інстанції на підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, задовольняючи позовні вимоги, мав понесені позивачем судові витрати стягнути з відповідача.

Тому в частині вирішення питання судових витрат апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції в цій частині до скасування.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_7 підлягає до часткового задоволення, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати на правову допомогу пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги в сумі 100 гривень.

На підставі викладеного, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_7 підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції до зміни.

Керуючись ст..ст.303,307,309,313,314,316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково, а рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь держави судового збору скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення яким:

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 судові витрати які складаютьсяч з сплаченого судового збору при зверненні до суду в сумі 640 гривень та витрат на правову допомогу в сумі 100 гривень, а всього 740 гривень.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з часу пргорлошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :