Справа № 216/3364/16-ц
Провадження 2/216/358/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

судді - Сидорак В. В.

секретар - Манелюк А. Є.

за участю позивачки ОСОБА_1

та представника відповідача Гарькавий А. Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального вищого навчального закладу «Криворізький медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради» про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

встановив:

06 липня 2016 року позивачка звернулась в суд із цивільним позовом до адміністрації Криворізького медичного коледжу, заснованого на спільній власності територіальних громад сіл, селищ та міст Дніпропетровської області про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В подальшому 18 липня 2017 року змінила поданий нею позов де первісного відповідача замінила іншим відповідачем, - Комунальний вищий навчальний заклад «Криворізький медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради» згідно таких позовних вимог просить поновити її на роботі у Криворізькому медичному коледжі на раніше займаній посаді, стягнути заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу з моменту її звільнення, стягнути моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та понесені судові витрати в розмірі 1500 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 02.01.2016 року вона була прийнята на роботу до Криворізького медичного коледжу на посаду викладача на підставі наказу №70-К від 30.12.2015 року. Підставою для прийняття на вказану посаду, була подана нею заява від 30.12.2015 року, про прийняття на роботу з випробувальним строком у шість місяців.

В подальшому на вказаній заяві було проставлено резолюцію керівника, яку позивачка вважає такою, що не відповідає нормам чинного законодавства, оскільки відповідно до вимог ст. 27 КЗпП України, «Строк випробування при прийняті на роботу, якщо інше не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках, за погодження з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації, - шести місяців».

30.12.2015 року до профспілкової організації було подано подання про встановлення їй випробувального терміну у 6 місяців. 20.12.2015 року, відповідно до протоколу №16 профспілкової організацією було погоджено строк її випробування у шість місяців.

Таке рішення також вважає незаконним, оскільки 30.12.2015 року вона не тільки не була працівником коледжу, але й не була членом профспілкової організації. Тому, відповідач та профспілкова організація, не могли вирішувати питання щодо прав та обов'язків особи, яка на той момент не була членом профспілки.

Заява про прийняття її в члени профспілки подала 02.01.2016 року, отже з цього часу профспілка могла надати згоду на встановлення строку випробування у шість місяців. Зазначає, що не повідомлялась про засідання та прийняте профспілкою рішення. З наказом про прийняття на роботу, була ознайомлена після написання заяви про вступ у профспілку.

В наказу про прийняття її на роботу не зазначено, яким окремим випадком пояснюється необхідність відповідача продовжити строку випробування до шести місяців.

Дані обставини підтверджують, що фактично відповідачка була прийнята на роботу, у відповідності до ст. 27 КЗпП України, з іспитовим строком у три місяці.

За таких обставин, вважає наказ №30 від 30.06.2016 року, про звільнення за результатами випробування, незаконним та необґрунтованим.

Будь-яких документів, які б вказували на її невідповідність виконуваній роботі не надано. Необхідних вимог при виконанні роботи дотримувалася в межах свого досвіду та стажу роботи, та отримувала за роботу грошові заохочення, що вважає показником сумлінної праці та відповідності займаній посаді. На жодні збори чи інші заходи на яких вказували на неналежне виконання нею посадових обов'язків, або іншої невідповідності займаній посаді, не викликалась, письмових доган чи попереджень не отримувала.

27.06.2016 року в телефонному режимі була запрошена, заступником директора по навчанню, для зустрічі, на якій отримала попередження про звільнення з 30.06.2016 року.

01.07.2016 року, в відділі кадрів не змогла отримати трудову книжку та копію наказу про звільнення, оскільки такі документи відправили поштою.

Також вказує, що перед звільненням 29.06.2016 року, нею подавалась заява про надання щорічної відпустки, однак така відпустка не була надана, замість цього була надана грошова компенсація за невикористану відпустку, при цьому згоду на грошову компенсацію вона не надавала.

В зв'язку з такими діями відповідача їй була спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що нею були втрачені нормальні життєві зв'язки, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Звертає увагу, що в зв'язку з звільненням у неї порушився звичайний ритм життя, через запис в трудовій книзі їй важко влаштуватись на іншу роботу, що завдає їй моральної шкоди, крім цього вважає, що її звільнення з роботи не могло проводитись на підставі ст. 28 КЗпП України, оскільки випробувальний термін щодо неї не міг перевищувати трьох місяців.

Представник відповідача Гарькавий А. Г., в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову позивачки, оскільки при прийнятті ОСОБА_1 на роботу, з метою перевірки відповідності займаній роботі, якай їй доручається, було встановлено випробувальний термін про, що позивачка просила в заяві про прийняття на роботу.

Зважаючи на те, що до особи яка виконує педагогічну роботу, ставляться підвищені вимоги, що випливає з змісту ч. 2 ст. 53 Закону України «Про вищу освіту», а також для належної перевірки професійних здібностей позивачки та зважаючи на те, що остання до моменту її прийому на роботу в коледж, іншого педагогічного досвіду роботи не мала, було прийнято рішення про встановлення терміну випробування шість місяців. При цьому, на такий термін випробування була отримана згода профспілкової організації.

В подальшому, відповідно до протоколу засідання профспілкового комітету №17 від 02.01.2016 року, ОСОБА_1 була прийнята до профспілкової організації, з метою захисту її прав та інтересів. При цьому, твердження позивачки про необхідність бути членом профспілки на момент встановлення випробування, вважає безпідставними, оскільки така вимога не передбачена законом.

Крім цього, звертає увагу, що під час виконання своїх обов'язків позивачка неналежно виконувала вимоги посадової інструкції, зокрема: не забезпечувались умови для засвоєння студентами освітніх програм та не підвищувала педагогічної компетенції; не планувала обсяги навчального матеріалу, які викладались; не проводила аналізу успішності, підготовки і проведення заходів з підвищення якості знань студентів, а також заходи, направленні на підвищення успішності та дисципліни студентів ( п. п. 2.2, 2.27, 2.3, 2.4, 2.5., 2.27).

Дані обставини встановлені шляхом, аналізу відвіданого заняття від 25.03.2016 року та доповідними записками від 25.03.2016 року, 17.06.2016 року, 25.06.2016 року, що подавались заступником директора з навчальної роботи ОСОБА_3 та методиста ОСОБА_4 Такі обставини свідчать про невідповідність позивачки займаній роботі.

Про такі обставини позивачку повідомляли шляхом проведення співбесід на, що вона відповідала, - «викладацька діяльність не для мене і я планую звільнитись».

Посилання позивачки на те, що вона належно виконувала свою роботу в зв'язку з чим була премійована, вважає безпідставними оскільки премія була надана в зв'язку з святом 8 березня.

По звільненню позивачки, 30.06.2016 року їй було скеровано поштовим відправлення копію наказу про звільнення. Трудовий договір, як зазначає позивачка, їй не було видано, оскільки остання при влаштуванні на роботу не наполягала на укладенні трудового договору в письмовій формі, відповідно письмовий договір і не укладався.

Крім цього при звільненні ОСОБА_1 з роботи нею було отримано грошову компенсацію за невикористану відпустку. Таким чином жодних прав останньої не було порушено та дотримано усіх вимог законодавства при проведенні звільнення позивачки, отже й не завдано останній будь-якої моральної шкоди.

Враховуючи вище наведене, просить в задоволені позову відмовити.

Допитана в судому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що при прийнятті ОСОБА_1 на роботу їй за згодою профспілкової організації було встановлено шестимісячний випробувальний термін. Такий термін було встановлено з врахуванням особи позивачки. Після того як позивачка влаштувалась працювати в Криворізький медичний коледж, свідок будучи головою профспілки, підійшла до позивачки та запропонувала стати їй членом профспілки на, що останні спочатку не погодилась. Згодом, поспілкувавшись з директором коледжу, подала відповідну заяву про вступ до профспілкової організації. Враховуючи подану заяву, позивачку було зараховано в члени профспілки.

Протокол засідання профспілкового комітету щодо надання дозволу на шестимісячний випробувальний термін позивачці не надавався оскільки остання за таким протоколом не зверталась. При виконанні своїй обов'язків позивачка неналежно виконувала покладені на неї обов'язки, не користувалась необхідним роздатковим матеріалом та не вела відповідної документації, що є порушенням. При спілкуванні позивачка говорила, що написання документації це є бюрократія і їй це не потрібно.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що працює директором «Криворізького медичного коледжу». ОСОБА_1 звернулась до неї з проханням влаштуватись на роботу в коледж в якості викладача, оскільки декілька місяців роботи були їй необхідні для отримання необхідного стажу, що давав право на отримання кращих пенсійних виплат. Шестимісячний термін випробування для позивачки встановився в зв'язку з тим, що остання раніше не займалась педагогічною діяльністю і це викликало тривогу за її викладацький рівень. При встановлені випробувального терміну, шість місяців, позивачка погодилась на такий, про що написала відповідну заяву. Згодом на встановлення такого випробувального терміну була надана згода профспілкової організації. До моменту закінчення випробувального терміну, 25 червня 2016 року її було письмово повідомлено про звільнення, а 30 червня 2016 року позивачка була звільнена з роботи.

За декілька днів після прийому позивачки на роботу, вона була прийнята в члени профспілки, після того як їй було роз'яснено переваги членства в профспілці.

При виконанні обов'язків викладача, за її роботою спостерігали відповідні викладачі коледжу та повідомляли про неналежну роботу позивачки, вказували, що ОСОБА_1 не використовувала методичних розробок. На пропозиції допомоги в оформленні відповідних методичних розробок, відповідала, що їй це не потрібно оскільки вона не планує працювати викладачем.

За час своєї роботи ОСОБА_1 не змогла опанувати необхідну програму викладача та неналежно виконувала свою посадову інструкцію.

Свідок ОСОБА_3 пояснила, що працює заступником директора «Криворізького медичного коледжу» з навчальної роботи, в її безпосередні обов'язки входить надання допомоги викладачам коледжу. При виконанні роботи в коледжі, в позивачки були відсутні необхідні методичні матеріали в зв'язку з чим їй вказувалось на необхідність виготовлення відповідних методичних матеріалів та надавався строку до березня 2016 року, для виправлення вказаного недоліку. Однак зазначений недолік не було усунуто через, що їй було запропоновано попрацювати з методистом та у відповідь позивачка вказувала, що викладацька робота це не її і вона має намір покинути таку роботу.

В зв'язку з неналежним виконанням позивачкою своїх обов'язків їй неодноразово пропонувалась допомога на, що вона не реагувала та повністю ігнорувала методичні поради.

При відвідування заняття, яке проводила позивачка, зрозуміла, що ОСОБА_1 не готова до проведення такого заняття та не має ніякого візуального матеріалу.

В зв'язку з незадовільною роботою ОСОБА_1 на ім'я директора коледжу ОСОБА_3 було подано доповідну та службову записки. Крім цього за тим як працювала позивачка спостерігали та перевіряли її роботу ще двоє працівників коледжу.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що працює методистом в «Криворізькому медичному коледжі», позивачка працюючи викладачем в коледжі не виконувала тих завдань які ставились перед нею. Позивачка не мала жодної методичної бази і не хотіла працювати над тим щоб таку виготовити, мультимедійні презентації були неякісні та незрозумілі для студентів. Пропозиції якій їй давались ігнорувала вказуючи, що працювати викладачем не буде, тому не слід гаяти на неї часу.

Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши покази свідків та учасників цивільного процесу, встановив наступні фактичні обставини.

Позивачка ОСОБА_1 відповідно до наказу №70-К від 30.12.2015 року, була прийнята на посаду викладача Криворізького медичного коледжу, заснованого на спільній власності територіальних громад сіл, селищ і міст Дніпропетровської області, з 02.01.2016 року, з терміном випробування шість місяців. На момент прийняття на роботу педагогічного стажу не було. З наказом ОСОБА_1 ознайомилась 02.01.2016 року. (а. с. 28)

Підставою для видачі даного наказу була подана ОСОБА_1 заява від 29.12.2015 року, на ім'я директора Криворізького медичного коледжу ОСОБА_6, про прийняття її на роботу на посаду викладача клінічної дисципліни, з терміном випробування шість місяці. В цій же заяві, позивачка вказала, що ознайомилась з посадовою інструкцією та правилами внутрішнього трудового розпорядку. (а. с. 27)

30.12.2015 року, директором коледжу було подано подання №826 в профспілковий комітет Криворізького медичного коледжу, щодо дачі згоди на встановлення шестимісячного строку випробування при прийнятті на роботу на посаду викладача ОСОБА_1 (а. с. 38)

В цей день 30.12.2015 року, згідно витягу з протоколу засідання профспілкового комітету №16, було надано згоду адміністрації коледжу на встановлення строку випробування при прийнятті на роботу на посаду викладача ОСОБА_1 шість місяців з 02 січня 2016 року.

Щодо встановленого шестимісячного терміну випробування позивачка не заперечувала, що стверджується написаною нею заявою при прийом на роботу та її підписом в наказі про прийом на роботу. Тому, її твердження про встановлення їй трьох місячного терміну випробування при прийнятті на роботу суд вважає необґрунтованими та не підтвердженим жодними доказами.

Відносно ненаведення в наказі, про прийом на роботу, окремого випадку, через який позивачці встановили шестимісячний термін випробування, суд вважає, що законом не встановлюється обов'язок викладення таких підстав у наказі про прийом на роботу. Крім цього, законодавцем не визначено переліку окремих випадків, які дають право на застосування шестимісячного строку випробування, тому слід вважати, що такий строк випробування є прерогативою власника або уповноваженого ним органу, який здійснює прийом на роботу та обов'язковою умовою надання такого строку випробування є згода профспілкової організації. Як видно з показів свідка ОСОБА_6, що працює директором «Криворізького медичного коледжу», остання прийшла до висновку про необхідність встановлення саме шестимісячного терміну випробування з врахуванням особи ОСОБА_1, відсутності у неї педагогічного стажу та враховуючи високі вимоги, які ставляться до посади викладача, а також зважаючи на те, що діяльність студентів їхнього коледжу в подальшому буде пов'язана з медичною сферою.

За таких обставин суд вважає, що встановлення шестимісячного строку випробування при прийнятті позивачки на роботу, відбулось з дотримання вимог ч. 1 ст. 26 КЗпП України, при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу. Та ч. 1 ст. 27 КЗпП України згідно якої, строк випробування при прийнятті на роботу, якщо інше не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках, за погодженням з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації, - шести місяців. Оскільки про згоду на строк випробування позивачка надала в письмовій заяві про прийняття на роботу, після чого умова про випробування була застережена в наказі про прийом на роботу, при цьому шестимісячний строку випробування було погоджено профспілковою організацією за безпосереднім подання керівника коледжу. При цьому закон не встановлює обов'язку, членства в профспілковій організації, особі відносно якої надається згода на встановлення шестимісячного строку випробування при прийнятті на роботу.

В період здійснення позивачкою викладацької діяльності, 25.03.2016 року, 28.03.2016 року, 25.03.2016 року, 17.06.2016 року, 25.06.2017 року на ім'я директора коледжу, щодо ОСОБА_1, подавались письмовий аналіз відвіданого заняття, доповідні та службові записки, де зазначалося, що викладач не виконує своїх функціональних обов'язків та порушує вимоги посадової інструкції (а. с. 42-46).

Допитані в судовому засіданні свідки, підтвердили факт неналежного виконання позивачкою своїх функціональних обов'язків та звернули увагу на те, що остання відмовлялась від отримання будь-якої допомоги від більш досвідчених викладачів, вважаючи таку непотрібною.

Зазначені обставини дають суду підстави вважати про наявність підстав в директора коледжу, щодо встановлення невідповідності працівника роботі, на яку його прийнято.

27.06.2016 року, позивачка отримала повідомлення про закінчення щодо неї випробувального терміну та розірвання трудового договору з 30 червня 2016 року, за результатами випробування (а. с. 47).

30.06.2016 року, згідно наказу №30-К, ОСОБА_1 була звільнена з роботи з посади викладача за результатами випробування з виплатою компенсації за невикористану щорічну відпустку (а. с. 50). Вказаний наказ з повідомлення про звільнення було скеровано на її адресу поштовим відправленням (а. с.48, 49).

Посилання позивачки на те, що в керівника коледжу не було законних підстав для її звільнення, так як вона на належному рівні виконувала свою роботу та була премійована, а також їй не було надано встановлену законом відпустку, суд вважає безпідставними, не доведеними жодними доказами та такими, що поданні з метою відстоювання своєї правової позиції перед судом.

Зокрема грошова премія отримана позивачкою, надавалась в зв'язку з святкуванням дня восьмого березня, однак не була пов'язана з успішністю в роботі.

Згідно поданої позивачкою заяви про надання щорічної основної відпустки тривалістю 56 календарних днів з 04.06.2016 року, від 29.06.2016 року (а. с. 7), заява була подана після отримання повідомлення про звільнення, що суд розцінює як намагання позивачки продовжити тривалість терміну роботи. Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про відпустки», - право працівника на щорічні основну та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи настає після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві. На момент подання заяви про відпустку позивачка не пропрацювала шести місяців, відповідно права на отримання щорічної відпустки не набула. Сама заява про надання відпустки була подана після отримала повідомлення про звільнення. Крім цього слід зазначити, що у випадку звільнення позивачки з роботи за ст. 28 КЗпП України на неї не поширюються правила про недопустимість звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, в період перебування працівника у відпустці, визначені ч. 3 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 КЗпП України, при укладені трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Тобто при випробування працівник вважається прийняти на роботу, але з умовою, що укладений з ним трудовий договір буде розірвано, якщо він не витримає випробування. Тому розірвання відповідно до ст. 28 КЗпП України трудового договору з працівником під час терміну випробування не можна визнати таким, що проводиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, чи з інших підстав (на чому наполягала позивачка в своїх поясненнях), оскільки працівник при прийнятті на роботу та даючи згоду на випробування фактично дає згоду і на можливість розірвання з ним трудового договору, якщо протягом строку випробування встановлено невідповідність його роботі, на яку його прийнято.

Зважаючи на те, що судом не встановлено допущення порушення вимог трудового законодавства, власником або уповноваженим ним органом, що здійснював прийом та звільнення позивачки з роботи, враховуючи приписи ст. ст. 26-28 КЗпП України а також вимоги ч. 1 ст. 237 1 КЗпП України, - відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, суд приходить до висновку про безпідставність поданого позивачкою позову.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 57-61, 209, 212- 215, 218 ЦПК України, суд,-

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального вищого навчального закладу «Криворізький медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради» про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області , шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні в 10-денний строк з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. В. Сидорак