Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Гримич М.К., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» про визнання договорів частково недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року,

встановила:

У листопаді 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «ФК «Вектор») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. Проте відповідач не допускає позивача в зазначену квартиру, чим чинить останньому, як власнику квартири перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю.

У лютому 2016 року ОСОБА_4 пред'явив із зустрічним позовом до ТОВ «ФК «Вектор Плюс», у якому просив визнати недійсним договір від 28 листопада 2012 року № 15 та договір про відступлення прав за іпотечними договорами від 28 листопада 2012 року, укладені між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та публічним акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ПАТ Сведбанк») в частині передачі права вимоги за кредитним та іпотечними договорами від 15 серпня 2008 року, укладені між

ОСОБА_4 та ПАТ «Сведбанк».

Позов мотивовано тим, що на час укладення договору факторингу від 28 листопада 2012 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не мало індивідуальної ліцензії щодо переуступки права вимоги за кредитним договором у валюті та доказів реєстрації як фінансової установи.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30 травня

2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва

від 31 серпня 2016 року, заявлені позови залишені без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені в справі судові рішення в частині відмови в задоволенні його зустрічного позову, у цій частині ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ухвалюючи рішення про відмову ТОВ «ФК «Вектор Плюс» у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, на підставі наданих сторонами доказів, яким дав оцінку відповідно до ст. 212 ЦПК України, встановив фактичні обставини справи та прийшов до правильного правового висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки що на час звернення до суду з даним позовом, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не було власником квартири, яка є предметом іпотеки.

Вирішуючи спір в частині зустрічного позову ОСОБА_4, суди вірно виходили з того, що для пред'явлення вимоги до боржника про сплату заборгованості за кредитним договором, яка визначається в іноземній валюті, фактор не повинен мати ліцензію за здійснення валютних операцій. Крім того, судом установлено, що згідно зі свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ТОВ ФК «Вектор плюс», останнє має право здійснювати фінансові послуги: факторинг та надання фінансових кредитів за рахунок власних коштів без отримання ліцензій та/або дозволів відповідно до законодавства.

Рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

І.М.Фаловська