АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 526/1844/16-ц Номер провадження 22-ц/786/709/17Головуючий у 1-й інстанції Заколодяжна О. А. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Пікуля В.П., Прядкіної О.В.,

При секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 16 грудня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Лютенської сільської ради Гадяцького району Полтавської області, за участю третьої особи: приватного нотаріуса Гадяцького районного нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Лютенської сільської ради, за участю третьої особи: приватного нотаріуса Гадяцького районного нотаріального округу ОСОБА_4 про тлумачення заповітів.

Позов вмотивований тим, що після смерті матері, ОСОБА_5 залишилась спадщина, що складається з земельної ділянки площею 8,7015 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Лютенської сільської ради, яка належала їй на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії Р3 № 681187В. 13.05.2015 року, ОСОБА_5 були складені окремі заповіти, на імя ОСОБА_3 та ОСОБА_2, які були посвідчені секретарем Лютенської сільської ради Полтавської області та зареєстровані в реєстрі за № 63 та за № 64 відповідно. В установлений законом шестимісячний термін позивачі звернулися з заявами до приватного нотаріуса Гадяцького районного нотаріального округу ОСОБА_4 про прийняття спадщини, де їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину у звязку з суперечкою заповітів, так як заповіт за № 64 від 13.05.2015 року скасовував повністю заповіт № 63 від 13.05.2015 року, бо заповіти складені на одне й те саме нерухоме майно. За вказаного, просили здійснити тлумачення вказаних заповітів.

В подальшому уточнивши позов, позивачі просили суд:

- визнати за ОСОБА_3 у порядку спадкування за заповітом право власності на земельну частку (пай) № 624, площею 2,9187 га призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лютенської сільської ради Гадяцького району Полтавської області та належала ОСОБА_5, померлій 09.10.2015 року в результаті обєднання на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р3 № 681187 виданого 27.10.2002 року;

- визнати за ОСОБА_2 у порядку спадкування за заповітом право власності на земельні частки (паї) № 622, площею 2,9059 га та № 623 площею 2,8769 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Лютенської сільської ради Гадяцького району Полтавської області та належали ОСОБА_5, померлій 09.10.2015 року в результаті обєднання на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р3 № 681187 виданого 27.10.2002 року.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 16 грудня 2016 року позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволено повністю.

З судовим рішенням не погодилася ОСОБА_2 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині задоволення позову щодо неї та ухвалити нове, яким їй відмовити в задоволенні позову.

Апелянт вважає рішення місцевого суду таким, що постановлене з порушенням норм матеріального права, а висновки суду такими, що не відповідають матеріалам справи. Зокрема наголошує на тому, що земельна частка (пай) не є земельною ділянкою та не відноситься до обєктів нерухомого майна, а відтак суд обґрунтовуючи своє рішення ст. 1225 ЦК України, відповідно до якої право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням цільового призначення, безпідставно визнав право власності на земельну частку (пай). Крім того, ОСОБА_5 була власницею саме земельної ділянки, а не земельної частки (паю), а тому вона не мала права передавати у спадщину відсутні на дату складення заповіту паї.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Судом встановлено, що згідно довідки відділу Держгеокадастру у Гадяцькому районі Полтавської області від 18.08.2016 року № 31-1608-99.3-958/2-16, ОСОБА_5 на підставі Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії Р3 № 681187, зареєстрованого 27.10.2002 року за № 622 належала земельна ділянка площею 8,7015 га (кадастровий номер :00:004:0186). Дана земельна ділянка включає в себе ( в результаті обєднання) три земельні частки (паї), а саме земельну частку (пай) № 622 площею 2,9059 га, земельну частку (пай) № 623 площею 2, 8769 га, земельну частку (пай) № 624 площею 2,9187 га..

Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи визначені у заповіті.

13.05.2015 року ОСОБА_5 на випадок своєї смерті склала заповіт, посвідчений секретарем Лютенської сільської ради Гадяцького району Полтавської області та зареєстрований в реєстрі за № 63, яким заповіла земельну частку (пай № 624) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р3 № 681187, яка розташована на території Лютенської сільської ради позивачу ОСОБА_3

В цей же день ОСОБА_5 на випадок своєї смерті склала заповіт, посвідчений секретарем Лютенської сільської ради Гадяцького району Полтавської області та зареєстрований в реєстрі за № 64, яким заповіла земельні частки (паї № 622, № 623) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належать їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р3 № 681187, які розташовані на території Лютенської сільської ради позивачу ОСОБА_2

09.11.2015 року ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КЕ № 312989, виданого виконавчим комітетом Лютенської сільської ради Гадяцького району Полтавської області.

На день смерті ОСОБА_5 була зареєстрована одна по вул. Кобзарська (Леніна),22 в с. Юрївка, Гадяцького району, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Лютенської сільської ради Гадяцького району Полтавської області № 02-46/1342 від 11.08.2016 року.

Після її смерті залишилась спадщина, що складається з вищевказаних земельних часток (паїв).

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 05-03/2015р., відкритої приватним нотаріусом Гадяцького районного нотаріального округу ОСОБА_4В, після смерті ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину.

Вирішуючи спір, місцевий суд виходив з того, що оскільки земельна ділянка, яка належала ОСОБА_5 включає в себе (в результаті обєднання) три земельні частки (паї), а саме земельну частку (пай) № 622 площею 2,9059 га, земельну частку (пай) № 623 площею 2, 8769 га, земельну частку (пай) № 624 площею 2,9187 га, то такі земельні частки (паї) є різним нерухомим майном, а відтак позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_2, є законними та обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Так, частиною першою статті 3 ЗК України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Підставами виникнення і припинення прав на земельні ділянки, як і прав на інші, обєкти нерухомого майна, розташовані на них, є передбачені законом юридичні факти, що підтверджуються відповідними документами.

Як слідує із матеріалів даної справи, спадкодавець ОСОБА_5, згідно розпорядження голови Гадяцької районної державної адміністрації № 546 від 15 серпня 2002 року, на підставі сертифікатів про право на земельні частки (паї № 622, 623, 624) набула право на земельну ділянку площею 8,7015 га (кадастровий номер :00:004:0186), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Лютенської сільської ради Гадяцького району.

Відповідно до ч.1 ст.79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до п.16 п.17 розділу Х Перехідних Положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.

Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Отже, земельна частка (пай) - це оцінена в грошовому виразі та визначена в умовних кадастрових гектарах частина переданих у колективну власність земель колективного сільськогосподарського підприємства (кооперативу), яка визначає рівновелику долю участі члена підприємства в земельному пайовому фонді господарства і може бути в установленому чинним законодавством порядку витребувана в натурі (на місцевості) у самостійну земельну ділянку.

Така частка, є обєктом цивільних правовідносин, так як відповідно до ст.177 ЦК України обєктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. А згідно із ст. 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обовязки. Стаття 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухомого майна, нерухомості) відносить земельні ділянки.

Отже, земельна частка (пай) не є земельною ділянкою та не відноситься до обєктів нерухомого майна.

Спадкування - це перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців).

Так статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (день смерті або день оголошення померлим).

Оскільки після виділення в натурі земельної ділянки право на земельну частку(пай) зникає, воно не може бути успадкованим.

Оскільки, згідно з державним актом про право власності на земельну ділянку за № 622 ОСОБА_5 була власницею саме земельної ділянки, а не земельної частки (паю), тому вона не мала права передавати у спадщину відсутні на дату складання заповіту паї.

Тому, вирішуючи питання про визнання за позивачами права власності земельні частки (паї), суд першої інстанції у порушення ст. ст. 213, 214 ЦПК України не визначився з характером спірних правовідносин, та прийшов до хибного висновку про задоволення позову.

Поряд з цим, враховуючи, те що рішення суду оскаржено лише в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2, колегія суддів діючи у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції тільки в цій частині, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п. п. 1, 4 ч.1 ст. 309, 314, 317, 319 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 16 грудня 2016 року скасувати в частині визнання за ОСОБА_2 у порядку спадкування за заповітом право власності на земельні частки (паї) № 622, площею 2,9059 га та № 623 площею 2,8769 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Лютенської сільської ради Гадяцького району Полтавської області та належали ОСОБА_5, померлій 09.10.2015 року в результаті обєднання на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р3 № 681187 виданого 27.10.2002 року.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_6 /підпис/ ОСОБА_7

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області ____________ ОСОБА_1