Провадження № 2/641/253/2017 Справа № 641/8616/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Ященко С.О.,

при секретарі судового засідання Марченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Комінтернівського районного суду м. Харкова цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частки, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 28.07.2006року в них з відповідачем народилась донька ОСОБА_4, а 25.06.2009 року - син ОСОБА_5. Згідно свідоцтв про народження батьком дітей є ОСОБА_3 10 липня 2013 року рішенням Московського районного суду м.Харкова шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач періодично допомагав у матеріальному забезпеченні, добровільно оплачуючи навчання в приватній школі обох дітей. На даний час відповідач працює та проживає в м.Київ, оплачує навчання сина в приватній школі та заняття дочки у балетній школі, однак систематично в добровільному порядку сплачувати інші витрати на дітей відмовляється. Діти проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Сплата за навчання дітей є вагомою частиною матеріального забезпечення дітей, але все ж основну частину всіх матеріальних витрат складає харчування, одяг, шкільне приладдя, різноманітні матеріали для розвитку дітей, іграшки, витрати на транспорт, на лікування, відпочинок та багато всього іншого. Відповідач, проживаючи окремо, не в змозі адекватно оцінити розмір необхідних щоденних витрат на двох дітей. Однак, батько, який живе окремо від дітей, не звільняється від обов'язку годувати, одягати дітей і брати участь в їх розвитку.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідач та його представник ОСОБА_7 у судовому засіданні проти позову частково заперечують.

Відповідач ОСОБА_3 вважає, що сплата аліментів у розмірі 1/10 частини доходів відповідача буде достатньою сумою, яка забезпечить дітям належний рівень життя, оскільки додаткові витрати на дітей все рівно здійснюються за його рахунок. Крім того, відповідач посилається на те, що у нього на утриманні є непрацездатні батьки, він оплачує кредит, у м. Київ вимушений винаймати житло, на вихідні приїжджає до дітей, забезпечує їх, купляє подарунки.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтв про народження сторони по справі є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно довідки дільниці № 22 КП "Жилкомсервіс" від 07.10.2016 року місце проживання дітей зареєстровано разом з матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Охорона дитинства в Україні є стратегічним загальнонаціональним пріоритетом і має метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоровя, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні. Державна політика у цій сфері ґрунтується на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Приписами ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з дня пред'явлення даного позову (21.10.2016 року) з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 всіх видів заробітку відповідача, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому доводи відповідача про те, що аліменти у розмірі 1/3 частини його доходу є значною сумою, яку він не буде мати змоги сплачувати, судом не може бути прийнято до уваги з огляду на наступне.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Як вбачається з наданої відповідачем довідки про доходи, його заробітна плата за жовтень 2016 року склала 68207,71грн., листопад 2016 року 68891,96 грн., грудень 2016 року 73023, 94 грн.

Згідно довідки про доходи, заробітна плата позивача ОСОБА_1 складає: за серпень 2016 року 38678,15грн., за вересень 2016 року 44115, 53грн, за жовтень 2016 року - 43675,95грн.

Доводи відповідача про те, що, працюючи у м. Києві та не маючи там власного житла, він вимушений наймати житло, на підставі договору оренди житла від 03.01.2017 року він сплачує орендну плату 12000грн. у місяць, спростовуються тим, що позивач разом з дітьми також наймає житло у м. Харкові, що не заперечується відповідачем.

Відносно посилань відповідача на те, що він зобовязаний кожного місяця сплачувати по 1050 доларів США за попереднім договором про купівлю нерухомості від 22.01.2016 року, суд зазначає, що придбання відповідачем нерухомості у м. Батумі не може слугувати підставою для зменшення забезпечення неповнолітніх дітей.

Крім того, частина витрат, заявлених відповідачем (сплата комунальних послуг, придбання ліків, тощо), не підтверджені документально.

Посилання відповідача на те, що суботу та неділю діти проводять з ним, протягом яких він їх годує, купляє подарунки, одяг, спростовуються тим, що з понеділка по пятницю діти проживають з матірю, яка також придбаває продукти харчування, одяг, ліки.

Крім того, матір дітей ОСОБА_1 сплачує медичне страхування дітей у СК «Провідна».

При цьому, у відповідності до приписів ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Посилання відповідача на те, що позивач самостійно продала спільно нажите ними майно та забрала собі кошти, не можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки стосуються поділу майна подружжя, а не обовязку батьків утримувати своїх дітей.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно зі ст. 217 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць.

При цьому суд відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України роз'яснює відповідачеві його відповідальність за прострочення сплати аліментів, передбачену ст. 196 Сімейного кодексу України.

Щодо розподілу судових витрат, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання даного позову, сума судового збору у розмірі 551,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_2) аліменти на утримання дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.10.2016 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, код НОМЕР_1) на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_8