АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/338/17 Головуючий 1 інстанції: Зуб Г.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 березня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Котелевець А.В.,

Пилипчук Н.П.,

секретаря Прологаєвої А.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2016 року по справі за скаргою ОСОБА_2 в особі його представника ОСОБА_3, зацікавлені особи - державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, Київський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції на дії та бездіяльність,-

в с т а н о в и в :

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2016 року скарга ОСОБА_2 в особі його представника ОСОБА_3 задоволена частково.

Визнано незаконною бездіяльність державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Манерко Д.Д. щодо відмови в прийнятті виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Київського районного суду м. Харкова від 20.02.2014 року по справі №640/22558/13-ц щодо заборони ОСОБА_5 здійснювати будь-які дії пов'язані з руйнуванням, переобладнанням, або інші дії, які можуть призвести до погіршення стану житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1, з підстави відсутності у виконавчому документі індивідуального ідентифікаційного номера боржника відповідно до п.3 ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження». В іншій частині в задоволенні скарги відмовлено.

Не погодившись зі вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати в частині відмови у задоволенні скарги та прийняти нове рішення про її задоволення .

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права.

Відмовивши у задоволенні скарги щодо сповіщення про результати виконавчих дій у 2014 році , суд не зазначив де в матеріалах справи містяться документи на які він послався. Посилаючись на постанову державного виконавця від 06.03.2014 року, суд не витребував відповідне виконавче провадження для огляду, не зазначив його номер, тобто допустив неповноту розгляду скарги. Неправомірно суд відмовив у скасуванні постанови від 18.11.2015 року, при цьому зазначивши про незаконність дій державних виконавців, тобто суд сам собі суперечить.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Постановлюючи ухвалу в частині відмови у задоволенні скарги щодо сповіщення про результати виконавчих дій, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи містять супровідний лист до постанови від 6.03.2014 року і разом з ухвалою від 20.02.2014 року його було направлено скаржнику. Відмовляючи у скасуванні постанови від 18.11.2015 року, суд зазначив про винесення судом рішення за позовом ОСОБА_2 і про те, що ухвала була винесена як захід забезпечення позову по вказаній справі.

З таким висновком суду, судова колегія не погоджується з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, що 20 лютого 2014 року ухвалою Київського райсуду м.Харкова було задоволено клопотання про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в розпорядженні житловим будинком (а.с.22).

Постановою старшого державного виконавця Огієнко Б.С. від 6 березня 2014 року (а.с.25) було відмовлено у відкри тті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Київського райсуду м.Харкова від 20 лютого 2014 року (а.с.25-26).

Постановою державного виконавця Манерко Д.Д. від 18.11.2015 року було відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Київського райсуду м.Харкова від 20 лютого 2014 року (а.с.24).

Обидві постанови були винесені стосовно виконавчого документа, а саме ухвали Київського райсуду м.Харкова від 20 лютого 2014 року про забезпечення позову і в обох постановах зазначено одну з підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження це відсутність ідентифікаційного коду.

Суд в оскаржуваній ухвалі зазначивши про відсутність ідентифікаційного коду в постанові від 6.03.2014 року (а.с.51 останній абзац) і в постанові від 18.11.2015 року (а.с.52 восьмий абзац) обгрунтував нормами матеріального права неправомірність дій державного виконавця (а.с.52 абзаци 1-4), але при цьому в резолютивній частині ухвали зазначив про визнання незаконою лише бездіяльність державного виконавця Манерко Д.Д. ( постанова від 18.11.2015 року).

Якщо вважати, що в задоволенні інших вимог скарги судом відмовлено, то в порушення вимог п.3,4 ч.1 ст. 210 ЦПК України суд не зазначив в мотивувальній частині ухвали підстави для відмови у задоволенні вимог скарги про визнання незаконною бездіяльність ВДВС у 2014 році після отримання ухвали суду від 20.02.2014 року і невчинення дій згідно ЗУ «Про виконавче провадження» (постанова від 6 .03.2014 року).

Відмовляючи у задоволенні скарги щодо сповіщення , суд зазначив про наявність супровідного листа до постанови від 6.03.2014 року , тоді як в матеріалах справи відсутні відомості про повідомлення ОСОБА_2 про прийняття державним виконавцем постанови від 6.03.2014 року . Відмова в цій частині також не вмотивована, а саме за умов, що суд послався на норму права яка зобов»язує державного виконавця не пізніше наступного дня надсилати заявникові постанову разом з виконавчим документом , суд не зазначив дату листа і чи дотримані наведені ним норми Закону.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

За таких обставин, ухвала підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні скарги з передачею цих питаннь на новий розгляд до суду 1-і інстанції.

Керуючись ст. 303, 304, 305, 307, п.3 ч.1 ст.312 , 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК

України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2-задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2016 року-скасувати в частині відмови у задоволенні скарги. Передати ці питання на розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і в силу ст.324 ЦПК України оскарженню у касаційному порядку не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.В. Котелевець

Н.П. Пилипчук