АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 30 березня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року позивач звернувся із зазначеним позовом, уточнивши який зазначив, що 23 березня 2007 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 0 за яким остання отримала кредит у розмірі 79 950 доларів США строком до 23 березня 2017 року зі сплатою 13 % річних.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, 23 березня 2007 року між Банком і ОСОБА_2 був укладений і нотаріально посвідчений договір № 50534 іпотеки - однокімнатної квартири АДРЕСА_2.

Відповідачка ОСОБА_1 не виконала зобов'язань за кредитним договором, тому, позивач просив в рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором, яка станом на 27 березня 2015 року складала 32175.69 доларів США та пені в розмірі 61273.98 грн., з яких: 26905.08 доларів США заборгованості за кредитом, 5270.61 доларів США заборгованості по відсотках, 42747.84 грн. пені за прострочення сплати за кредитом, 8 256.14 грн. пені за прострочення сплати відсотків, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною у розмірі 849 000 грн., встановленою згідно звіту про оцінку майна та стягнути з відповідачки судові витрати.(т. 1 а.с. 1-4, 73-75, 210-212)

Відповідачка проти позову заперечувала. (т.1 а.с.125-126)

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 30 березня 2016 року позов задоволено частково, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0 від 23 березня 2007 року, в розмірі 32175,69 доларів США та 61273,98 грн. пені звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 43,2 кв.м., житловою площею 17,9 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, що встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, а також вирішено питання розподілу судових витрат. (т.2 а.с.13, 15-18)

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 посилалася на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. На обґрунтування скарги зазначила, що суд не врахував обставин та доказів, які викладені на обґрунтування заперечень проти заявленого позову та дійшов помилкового висновку про його задоволення. Зокрема суд не зазначив початкової вартості предмета іпотеки, не застосував Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». (т.2 а.с.180-182)

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 підтримав скаргу і просив її задовольнити. Представник Банку - Порчинський О.І. заперечував проти скарги і просив її відхилити.

Інші особи до суду не прибули, про час та місце розгляду справи сповіщались встановленим порядком про що у справі є докази. (т.3 а.с.45-47)

Зважаючи на вимоги ч. 6 ст. 74, ст. 77, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково за наступних підстав.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Стаття 41 Закону України "Про іпотеку" передбачає, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Так само частина восьма статті 54 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, установлює, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Таким чином, Закон України "Про іпотеку" визначає спеціальний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі деякі специфічні правила для здійснення реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

З огляду на вищенаведене, нормою частини першої статті 39 Закону України "Про іпотеку" передбачений перелік компонентів, які є обов'язковими для вказівки судом у рішенні про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації, в тому числі й реалізації на прилюдних торгах. При цьому, виходячи зі змісту поняття "ціна", як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, в розумінні норми статті 39 Закону України "Про іпотеку" суд повинен установити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на прилюдних торгах, тобто чітко визначити ціну предмета в грошовому вираженні, зазначивши її в рішенні.

Відповідна правова позиція міститься і в постановах Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року № 6-82цс16 та від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2839цс16, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.

Судом встановлено, що 23 березня 2007 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 0 за яким остання отримала кредит у розмірі 79 950 доларів США строком до 23 березня 2017 року зі сплатою 13 % річних.(т.1 а.с.5-17)

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, 23 березня 2007 року між Банком і ОСОБА_2 був укладений і нотаріально посвідчений договір № 50534 іпотеки - однокімнатної квартири АДРЕСА_2. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 18 грудня 2001 року серія КВ № 63818. (т.1 а.с.18-20)

Предметом заявленого позову є звернення стягнення на предмет іпотеки на погашення кредитної заборгованості, а боржник є відмінним від іпотекодавця.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ПАТ «УкрСиббанк» встановленим порядком набув прав кредитора та іпотекодержателя за вищевказаними кредитним і іпотечним договором.

Відповідачка ОСОБА_1 не виконала зобов'язань за кредитним договором, а саме станом на 27 березня 2015 року мала заборгованість в розмірі 32 175.69 доларів США та пені в розмірі 61 273.98 грн., з яких: 26 905.08 доларів США заборгованості за кредитом, 5 270.61 доларів США заборгованості по відсотках, 42 747.84 грн. пені за прострочення сплати за кредитом, 18 526.14 грн. пені за прострочення сплати відсотків.(т.1 а.с.15-17, 76-88)

Доказів належного виконання зобов'язань за кредитним договором, погашення заборгованості за тілом кредиту та процентами як це передбачено кредитним Договором від 23 березня 2007 року відповідачка до суду не надала, не встановлено таких і в судовому засіданні.

Цих обставин представник відповідачки не спростував в поданій скарзі.

Колегія суддів на виконання ч. 4 ст. 10 ЦПК України забезпечила реалізацію права апелянта на спростування висновків районного суду, проте представник апелянта не надав таких доказів в суді апеляційної інстанції. При цьому ЦПК України не передбачає права апеляційного суду на витребування доказів з власної ініціативи.

Право позивача надавати кредити у іноземній валюті не заперечувалось, процентна ставка за кредитним договором в односторонньому порядку Банком не підвищувалась.

Факту підписання договорів кредиту та іпотеки, отримання грошей, та порушення кредитних зобов'язань відповідачка та її представник не спростували і на час розгляду справи судом, останні обставини підтверджуються довідкою Банку.(т.1 а.с.76-88)

Право позивача вимагати повернення кредиту або звернути стягнення на предмет іпотеки та обов'язок боржника ОСОБА_1 сплатити заборгованість за кредитом, відсотки, пеню, а також розрахунки такої станом 27 березня 2015 року в розмірі 32 175.69 доларів США та пені в розмірі 61 273.98 грн., з яких: 26 905.08 доларів США заборгованості за кредитом, 5270.61 доларів США заборгованості по відсотках, 42747.84 грн. пені за прострочення сплати за кредитом, 18 526.14 грн. пені за прострочення сплати відсотків, передбачені і відповідають змісту п.п.1.1-1.6, 2.1-2.3, 3.1, 4.1-4.11, 5.1.1-5.10, 7.1, 7.3, 9.1-9.15 укладеного Банком і ОСОБА_1 23 березня 2007 року кредитного Договору. (т.1 а.с.5-17)

Вищезазначена сума заборгованості є значною та з огляду на положення ст. 39 вищевказаного Закону України «Про іпотеку», колегія суддів визнає, що порушення відповідачкою основного зобов'язання завдає збитків іпотекодержателю.

За п.п. 1-6 укладеного 23 березня 2007 року і нотаріально посвідченого Договору іпотеки передбачено право Банку звернути стягнення на предмет іпотеки, у т.ч. за рішенням суду (п. 4.1 Договору іпотеки). При цьому іпотекодавець гарантувала відсутність прав інших осіб на предмет іпотеки. (т.1 а.с.18-20)

У справі наявні докази виконання Банком положень ст.ст. 12, 35 Закону України «Про іпотеку», надіслання іпотекодавцю та отримання останнім та боржником письмової вимоги про усунення порушення із зазначенням стислого змісту порушених зобов'язань, вимоги про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.(т.1 а.с.21-25)

Таким повідомленням кредитором боржника колегія суддів визнає і звернення позивача до суду із зазначеним позовом.

07 червня 2014 року, тобто на час ухвалення оскаржуваного рішення набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року N 1304-VII.

Відповідно до ст. 1 цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст.. 4 Закону України «Про заставу» та/або предмет іпотеки, згідно із ст. 5 Законом України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, тому він не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності.

Отже, установивши сукупність обставин, які є підставою для задоволення вимог кредитора саме шляхом звернення стягнення на іпотечне або заставлене майно, суд, ухвалюючи відповідне судове рішення, повинен відповідно до статті 217 ЦПК України вирішити питання про зупинення стягнення на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", а не відмовляти в позові.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року № 6-82цс16, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.

До суду не надано доказів наявності у ОСОБА_2 на праві власності іншого житла або іншого постійного місця проживання за наявності яких суд мав би підстави дійти висновку про незастосування вищевказаного Закону.

Сам по собі факт реєстрації ОСОБА_2 за іншою адресою протягом певного часу, не свідчить про наявність в ОСОБА_2 іншого постійного житла, крім того, на час розгляду справи судом ОСОБА_2 була зареєстрована у належній їй на праві власності квартирі, яка була передана в іпотеку Банку.

Оскільки судом встановлено, що належна відповідачці ОСОБА_2 на праві власності однокімнатна квартира АДРЕСА_2, має загальну площу 43.20 кв.м., жилу площу 17.90 кв.м., тобто меншу площу ніж зазначено в Законі, та Банком не спростовано доводів апелянта про відсутність у іпотекодавця на праві власності іншого житла та того, що вказана квартира є постійним місцем проживання, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню.

Врахувавши п. 1.1 укладеного сторонами іпотечного Договору, звіт № 170206-05 про оцінку майна, складений ТОВ «КОВОРКІНГ ЦЕНТР (НЕРУХОМОСТІ» від 06 лютого 2007 року, колегія суддів визначила початкову ціну предмету іпотеки для подальшої реалізації в розмірі - 1 092 932 грн., проте не нижче звичайної ціни на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності(незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. (т.3 а.с.10-28)

Про вжиття заходів щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації Банк не заявляв, необхідності вжиття таких не встановленою, реєстрація обтяження предмета іпотеки проведена. (т.1 а.с.18-20)

Пріоритету та розміру вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки в судовому засіданні не встановлено.

Оскільки позивач не заявляв відповідних вимог про виселення, а сторони не позбавлені права врегулювати спір мирний шляхом на стадії виконання судового рішення, з огляду на положення ст. 39 Закону України «Про іпотеку», колегія суддів не вирішувала питання про виселення мешканців з вищезазначеної квартири.

Районним судом помилково зазначений об'єкт звернення стягнення, не зазначено його власника та початкової ціни реалізації предмету іпотеки, тому, з огляду на положення частини 2 ст. 314 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає зміні.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст.ст. 303, п. 1, 3 ч. 1 ст. 307, п.п. 4 ч. 1 ст. 309, ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 30 березня 2016 року змінити, викласти абзац перший та другий резолютивної частини в наступній редакції.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (код ЄДРПОУ - 09807750) задовольнити частково, звернути стягнення на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» за кредитним договором від 23 березня 2007 року № в сумі 32 175.69 доларів США та пені в розмірі 61 273.98 грн., з яких: 26 905.08 доларів США заборгованості за кредитом, 5 270.61 доларів США заборгованості по відсотках, 42 747.84 грн. пені за прострочення сплати за кредитом, 18 526.14 грн. пені за прострочення сплати відсотків.

Визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів.

Визначити початкову ціну предмету іпотеки для подальшої реалізації в розмірі 1 092 932 (один мільйон дев'яносто дві тисячі дев'ятсот тридцять дві) грн., проте не нижче звичайної ціни на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності(незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не підлягає виконанню.

У зв'язку з цим абзаци третій - сьомий вважати, відповідно, абзацами п'ятим - дев'ятим.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду міста Києва від 30 березня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

О.Ф.Мазурик

Л.Д.Махлай

Справа № 22-ц/796/1091/2017

Унікальний номер 754/17518/14-ц

Головуючий у першій інстанції - Галась І.А.

Доповідач Левенець Б.Б.