Номер провадження: 22-ц/785/177/17
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Сидоренко І.П., Погорєлової С.О.,

при секретарі: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Одеської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 липня 2016 року позов ОСОБА_4 до Одеської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру №51, що розташована по вул. ак. Корольова, 90 «а» в м. Одесі, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлого 13.11.2009 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_2 ОСОБА_3подав до суду апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 липня 2016 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, яке ухвалено на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам в повному обсязі, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно матеріалів справи, 13.11.2009 року помер ОСОБА_5, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД №205634 виданим Першим Приморським відділом РАЦС ОМУЮ.

ОСОБА_4 є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_5, померлого 13.11.2009 року, оскільки явяляється сином померлого, що підтверджено свідоцтвом про народження останнього серії І-ЖД №042601, виданим Новоселівською сільською Радою народних депутатів Котовського району Одеської області 21.03.1996 року.

Свої позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що після смерті його батька- Пустовойтенка Ю.В., померлого 13.11.2009 року відкрилась спадщина у вигляді квартири №51 у будинку №90 «а» по вул. ак. Корольова у м.Одесі, яка належала померлому на підставі договору дарування від 10.02.1995 року. Позивач у встановлений законом строк не звертався до нотаріальної контори з приводу оформлення спадкових прав, оскільки на день відкриття спадщини був малолітнім. Після досягнення повноліття ОСОБА_4 звернувся до нотаріальної контори з приводу отримання спадщини після смерті батька, однак останньому листом державного нотаріуса Ананьївської районної державної нотаріальної контори було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що право власності ОСОБА_5 на квартиру №51 у будинку №90 «а» по вул. ак. Корольова у м.Одесі не зареєстроване в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації Одеської області, тому, йому рекомендовано звернутись до суду з відповідними позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції в порушення вимог ст.. 215 ЦПК України взагалі не вказав мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність фактів , якими обґрунтовувалися вимоги та доказів які їх підтверджують, неправильно застосував норми матеріального права до правовідносин, що склалися.

З матеріалів справи вбачається, що спірний договір дарування квартири №51 у будинку №90 «а» по вул. ак. Корольова у м.Одесі, було укладено 10.02.1995 року між померлим ОСОБА_5 та ОСОБА_6, тому, при вирішенні спору підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року, що судом першої інстанції було проігноровано.

Відповідно до ст. 243 ЦК УРСР( яка діяла на момент виниклих правовідносин) , договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Частиною 3 ст. 244 ЦК УРСР передбачалося, що до договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст.227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до довідки про склад сімї та реєстрації, ОСОБА_6 була зареєстрована в спірній квартирі АДРЕСА_1 та постійно проживала в даній квартирі, починаючи з 1978 року по день її смерті, тобто по 08 січня 2016 року.

Відповідно до листа під №155/02-14 від 09.02.2016 року від В.о. директора КП «БТИ» ОМР (а.с.49) ОСОБА_6 зареєструвала право власності на АДРЕСА_2 30.06.1994 року, а реєстрація договору дарування від 10.02.1995 року в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації Одеської області відсутня.

З урахуванням вищенаведених обставин справи та норм права, колегія приходить до висновку, що відсутні правові підстави для встановлення за ОСОБА_4 право власності на квартиру №51, що розташована по вул. ак. Корольова, 90 «а» в м. Одесі, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлого 13.11.2009 року, оскільки ОСОБА_6 була зареєстрована в спірній квартирі АДРЕСА_1 та постійно проживала в даній квартирі, починаючи з 1978 року по день її смерті, тобто по 08 січня 2016 року , утримувала та сплачувала комунальні послуги.

ОСОБА_5 помер ще задовго до смерті ОСОБА_6 13.11.2009 року. Договір дарування від 10.02.1995 року ним не реєструвався належним чином, він не вселявся та ніколи у спірній квартирі не проживав, тобто фактично не відбулося передачі майна обдарованому.

Апелянт ОСОБА_2 є рідною сестрою ОСОБА_6, та відповідно до ОСОБА_1 зі Спадкового реєстру №42758325 від 26.01.2016 року за її заявою приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_7, було заведено спадкову справу за №2/2016 після смерті ОСОБА_6

За змістом ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Суд першої інстанції у порушення вищеназваних вимог закону та вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, зокрема вирішуючи даний спір, суд у порушення вимог ст. ст. 10, 33 ЦПК України не вирішив питання щодо залучення до участі у справі ОСОБА_2, чим були порушені права та законні інтереси апелянта.

Враховуючи наведене та відповідно до ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 липня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Одеської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: І.П. Сидоренко

ОСОБА_8