АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/192/17 Головуючий 1-інстанції Горчакова О.І.
Справа № 644/2227/16-ц Доповідач Карімова Л.В.
Категорія : трудові
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ЕЛАВУС ЛТД» на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 08 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ЕЛАВУС ЛТД», третя особа: ОСОБА_4, про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації на не виплачену заробітну плату,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 перебувала у трудових відносинах з ТОВ фірма «ЕЛАВУС ЛТД» з 27.08.2010 року по 31.12.2014 року рік і була звільнена з роботи за статтею 36 КЗпП України - із закінченням строку трудового договору.

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, який неодноразово уточнювала та в остаточному варіанті просила стягнути з ТОВ фірми «ЕЛАВУС ЛТД» в порядку вимог ст. 117 КЗпП України суму середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 31.12.2014 року по 02.12.2015 року в розмірі 41 598,90 грн.; компенсацію за нараховану, але не виплачену заробітну плату станом на 02.12.2015 року з урахуванням індексу інфляції в розмірі 17 603 грн. 31 коп.

Посилалася на те, що відповідно до наказу Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 26 березня 2014 року з ТОВ фірма «ЕЛАВУС ЛТД» стягнуто на її користь заборгованість по заробітній платі за період з серпня 2013 року по листопад 2013 року в розмірі 10 083 грн. 02 коп., однак вказані кошти були отримані нею лише 03.12.2015 року.

Представник відповідача позов не визнав, посилався на відсутність підстав для застосування ст.117 КЗпП України.

Розгляд справи відбувся за відсутністю третьої особи ОСОБА_4

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ТОВ фірми «Елавус ЛТД» на користь ОСОБА_3 суму середнього заробітку за період затримки розрахунку за період з 31.12.2014 року по 02.12.2015 року в розмірі 41 598 грн. 90 коп. та компенсацію за нараховану, але не виплачену заробітну плату за період по 02.12.2015 року з урахуванням індексу інфляції в розмірі 17 603 грн. 31 коп. Стягнуто з ТОВ фірми «Елавус ЛТД» судовий збір в розмірі 551 гривні 20 копійок, одержувач: УДК в Орджонікідзевському районі м. Харкова, , МФО: 851011, банк: ГУДКУ у Харківській області, КБК: 22030001, р/р: 0009.

В апеляційній скарзі ТОВ фірма «ЕЛАВУС ЛТД», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність тих обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ц рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Вислухавши пояснення учасників процесу, що зявилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до ч.1 ст. 303 ПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем на порушення вимог ст..116 КЗпП України не проведений розрахунок з працівником у день звільнення, що підставою для застосування вимог ст.. 117 цього Кодексу та застосування до виниклих правовідносин компенсації заробітної плати.

Проте колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_3 працювала у ТОВ фірма «ЕЛАВУС ЛТД» з 27.08.2010 року по 31.12.2014 року: спочатку на посаді пакувальника цементу, а з 01.07.2014 року контролером КПП, і була 31.12.2014 року звільнена з роботи за статтею 36 КЗпП України за закінченням строку трудового договору.

Судовим наказом, виданим Орджонікідзевським районним судом міста Харкова 26 березня 2014 року, з ТОВ фірми «ЕЛАВУС ЛТД» стягнуто на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі за період з серпня 2013 року по листопад 2013 року в розмірі 10 083 грн. 02 коп. Зазначена заборгованість по заробітній платі була отримана позивачем у повному обсязі лише 03.12.2015 року.

Відповідно до наданої Орджонікідзевським відділом державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області довідки від 17.06.2014 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 43720339 з примусового виконання судового наказу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова про стягнення з ТОВ фірми «ЕЛАВУС ЛТД» на користь ОСОБА_3 заборгованості по заробітній платі за період з серпня 2013 року по листопад 2013 року в розмірі - 10 083 грн. 02 коп. Постановою державного виконавця цього ВДВС від 16.02.2016 року винесено постанову № 43720339 про закінчення виконавчого провадження у звязку з фактичним виконанням в повному обсязі судового рішення.

За змістом ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що при звільненні ОСОБА_3 їй не була виплачена заборгованість по заробітній платі в сумі 10 083 грн. 02 коп. до 03.12.2015 року, тобто затримка розрахунку по заробітній платі склала 336 днів, а саме: 31.12.2014 року по 02.12.2014 року. Зазначена сума не оспорювалася сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене відшкодування в тому випадку, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Оскільки фактичний розрахунок з ОСОБА_3 відбувся саме 03 грудня 2015 року, судом першої інстанції правильно зроблений висновок про те, що з відповідача відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку, а позов в цій частині задоволенню.

Як встановлено судом першої інстанції та не оспорювалося сторонами, розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_3 складав 123 грн. 80 коп., і її розмір вираховано відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності правових підстав для стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, оскільки відсутня його вина у звязку з перебуванням підприємства у процедурі банкрутства, і ухвалою господарського суду Харківської області від 15.01.2016 року у справі № 0922/3048/15 провадження у справі про банкрутство ТОВ фірма «Елавус ЛТД» припинено, у звязку з задоволенням вимог всіх кредиторів, в тому числі і на користь ОСОБА_3, а також посилання на те, що у звязку з політичною обстановкою підприємство позбавлено ринку збуту своєї продукції, наслідком чого є його скрутне фінансове становище - не є підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції та звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти.

Судом першої інстанції обґрунтовано на підставі вимог Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (частина шоста статті 12 у редакції Закону від 13 липня 2002 року, частина п'ята статті 19 у редакції Закону від 18 січня 2013 року, які були чинними на час існування спірних правовідносин) зазначено в оскаржуваному рішенні, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати.

Відповідно до висновку Верховного Суду України в ухвалі №6-76цс14 від 02 липня 2014 року, який згідно ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для застосування судами України, передбачений частиною першою ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця з виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає при невиплаті з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом при звільненні сум.

У звязку із вищевказаним не ґрунтуються на вимогах закону та суперечить розясненням, що містяться в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» й доводи апеляційної скарги про те, що строк для обрахування позивачу виплат, передбачених ст. 117 КЗпП України слід вираховувати з наступного дня, що слідує за винесеним Орджонікідзевським районним судом м. Харкова судовим наказом від 26.03.2014 року та пропуск позивачем строку, передбаченого ч.1 ст.233 КзПП України, оскільки частиною 2 зазначеної статті передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Такі ж розяснення містяться в рішеннях Конституційного суду України № 8-рп/2013 від 15.10.2013 року та № 9-рп/2013 від 15.10.2013 року.

Тому колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення 41598 грн. 90 коп. суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, є правильним, і доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Між тим колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при стягненні з ТОВ фірма «ЕЛАВУС ЛТД» на користь ОСОБА_3 компенсації за нараховану але не виплачену заробітну плату в розмірі 17 603грн. 31 коп., допущена помилка, і рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Аналогічні вимоги зазначені в постанові Кабінету Міністрів України №159 від 21 лютого 2001 року « Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати».

На порушення вищевказаних вимог судом першої інстанції при стягненні компенсації в сумі 17 603 грн. 31 коп. не враховано, що ОСОБА_3 була нарахована, але не виплачена в установлені законом строки заробітна плата в сумі 10 083,02 грн.

Враховуючи індекс споживчих цін за період невиплати грошового доходу з грудня 2013 року по листопад 2015 року, який складає 178,96% ( при цьому згідно абз.2 пункту 4 вищевказаного Порядку індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід (грудень 2015р), до розрахунку не включається), величина приросту індексу споживчих цін з грудня 2013 року по листопад 2015 року складає 78,96% (178,96% - 100% =78,96% ).

Сума компенсації втрати частини доходу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за несвоєчасну виплату заробітної плати буде становити 7961 грн.16 коп. ( 10 083,02 х78,60% : 100% = 7961,16), а не 17 603 грн. 31 коп. як помилково визначено судом першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат між сторонами відповідає вимогам ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ фірми «Елавус ЛТД» задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 08 серпня 2016 року змінити, скасувавши його в частині стягнення компенсації за нараховану, але невиплачену заробітну плату.

В цій частині ухвалити нове рішення, яким вказані позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково. Стягнути з ТОВ фірма «Елавус ЛТД» (адреса розташування: вул. Карла Лібкнехта буд. 5 м. Валки, Харківська область, МФО 350539, р/р 260043979) на користь ОСОБА_3 компенсацію за нараховану, але не виплачену заробітну плату за періодз грудня 2013 року по листопад 2015 року з урахуванням індексу інфляції в сумі 7 961 (сім тисяч девятсот шістдесят одна) гривня 16 копійок.

В іншій частині рішення районного суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: