Ухвала

іменем україни

13 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 06 серпня 2012 року між ним та ОСОБА_4 було укладено договір позики, за умовами якого він надав у борг останньому 64 000 грн, що на час підписання договору було еквівалентно 8 000 доларів США, які відповідач зобов'язався повернути до 01 червня 2013 року шляхом сплати рівних часток кожних три місяці до 31 числа останнього місяця, починаючи з 01 вересня 2012 року.

Звертав увагу на те, що він свої зобов'язання за вказаним договором позики виконав у повному обсязі, а відповідач лише частково, повернувши 23 липня 2014 року 6 000 доларів США, у зв'язку із чим має заборгованість у сумі 2 000 доларів США.

Посилаючись на наведене, просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 06 серпня 2012 року в сумі 2 000 доларів США та 3 % річних за прострочення виконання зобов'язання в сумі 348 доларів США.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики у розмірі 25 493 грн 40 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 06 серпня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Слободян Л.А., зареєстрований в реєстрі за № 1583, відповідно до п. 1 якого ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_4 64 000 грн, що еквівалентно 8 000 доларів США, повністю до підписання договору.

Згідно з п. 2 укладеного договору ОСОБА_4 зобов'язався повернути зазначену вище суму готівкою рівними частками кожних три місяці до 31 числа останнього третього місяця, починаючи з 01 вересня 2012 року, з остаточним терміном повернення - 01 червня 2013 року.

23 липня 2014 року ОСОБА_4 передав ОСОБА_3 6 000 доларів США в рахунок погашення боргу за договором позики від 06 серпня 2012 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до п. 1 вказаного договору позики позивачем були передані відповідачу кошти у сумі 64 000 грн. Доказів, які б свідчили про передачу грошових коштів в іноземній валюті, позивачем не надано.

Посилаючись на те, що 23 липня 2014 року відповідач віддав позивачу борг у сумі 6 000 доларів США, що в перерахунку за офіційним курсом Національного банку України станом на 23 липня 2014 року становило 69 866 грн 40 коп., а отже, виконав взяте на себе зобов'язання та повернув грошові кошти у повному обсязі.

Скасовуючи рішення міського суду про відмову у задоволенні позову та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що з огляду на зміст ст. 533 ЦК України, а також враховуючи п. 1 договору позики від 06 вересня 2012 року та офіційний курс валюти станом на день повернення боргу відповідач мав повернути позивачу 93 120 грн (8 000 доларів США Ч 11 грн 64 коп.).

Таким чином, залишок боргу ОСОБА_4 за договором позики від 06 серпня 2012 року становить 23 253 грн 60 коп. (93 120 грн-69 886 грн 40 коп.), а також 2 239 грн 80 коп. - три відсотки річних від простроченої суми згідно з положеннями ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з такими висновками апеляційного суду з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Згідно зі ст. ст. 524, 533 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Статтею 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до ст. ст. 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

З огляду на зміст ст. 533 ЦК України, а також враховуючи п. 1 договору позики та офіційний курс валют Національного банку України станом на день платежу - 23 липня 2014 року (11 грн 64 коп. за 1 долар США) ОСОБА_4 мав повернути ОСОБА_3 заборгованість у грошовій одиниці гривні у розмірі 93 120 грн (8 000 доларів США Ч 11,64 грн).

При цьому, на зворотному боці вказаного договору позики міститься розписка ОСОБА_3 та матері ОСОБА_4 - ОСОБА_5, відповідно до якої 23 липня 2014 року остання передала, а ОСОБА_3 прийняв 6 000 доларів США у рахунок погашення заборгованості

ОСОБА_4 за договором позики, що спростовує твердження представника відповідача та висновки суду першої інстанції про повне погашення заборгованості за договором позики.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд правильно виходив з того, що сторони, визначивши грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, тим самим погодили повернення боргу в еквіваленті національної валюти за офіційним курсом Національного банку України на день розрахунку.

За таких обставин, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення апеляційного суду, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2016 року, оскільки воно є законним та обґрунтованим, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.К. Гримич

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М.Фаловська