Справа № 471/1019/16-ц
Провадження №2/471/20/17
Номер рядка звіту 45
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2017 р.

Братський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді - Скарницька І. Б.,

за участю секретаря - Данілової Л.В.,

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Братське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка є законним представником малолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки та піклування Братської районної державної адміністрації Миколаївської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її за місцем проживання,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа орган опіки та піклування Братської районної державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстрації за місцем проживання.

В своєму позові позивач зазначає, що він є власником житлового будинку за адресою: вул. Мостова, 5 в с. Антоново Братського району Миколаївської області. В зазначеному будинку також зареєстрована, проте не мешкає відповідач, його онука ОСОБА_2 та її двоє малолітніх дітей. Відповідач, разом із дітьми не мешкає у будинку без поважних причин. В зв'язку з тим, що у будинку прописана але не мешкає відповідач та її діти, позивач несе надмірні витрати по сплаті комунальних платежів, крім цього, позивач бажає продати будинок, проте позбавлений цієї можливості.

Під час судового засідання позивач уточнив позовні вимоги та просив суд визнати відповідача та її малолітніх дітей, такими що втратили право користування належним йому житловим будинком на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України.

Відповідач позовні вимоги не визнала, зазначила, в будинку не проживає з поважних причин, оскільки позивач не надає її такої можливості, виганяє з дому. В січні 2016 року вона мешкала в будинку, проте потім посварилася з дідом та її вигнали з будинку. Крім того, відповідач зазначила, що вона також надавала кошти для придбання житлового будинку. Наразі в будинку залишилися її особисті речі, які позивач відмовляється їй віддавати.

Представник третьої особи заперечувала проти позову, оскільки в будинку зареєстровані малолітні діти, у разі задоволення позову будуть порушені їх права.

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що ОСОБА_2 постійно не проживає у будинку тривалий час, вона вийшла заміж і пішла жити до чоловіка, проте іноді вона повертається до будинку позивача та деякий час там проживає. Останній раз, відповідач проживала в будинку в січні 2016 року. Їй також відомо, що між сторонами є конфлікт.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив.

ОСОБА_1 є власником житлового будинку 5 по вул. Мостова, в с. Антонове Братського району Миколаївської області.

Відповідно до довідки Братської селищної ради № 2468 від 12.09.2016 року зареєстрованими у житловому будинку є, крім власника, його дружина ОСОБА_8, онука ОСОБА_2, правнуки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло, як одного з природних і невід'ємних прав людини. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканність, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод кожній особі окрім інших прав гарантується право на повагу до її житла, яке охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Ураховуючи викладене, правила ч. 2 ст. 405 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: член сім'ї власника житла відсутній за місцем проживання понад один рік та причини його відсутності не є поважними.

Статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачають, що держава забезпечує дітей правом на проживання, діти членів сім'ї наймача або членів його сім'ї мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Права неповнолітніх підлягають захисту на підставі п. 3 ст. 1 Конвенції про права дитини, ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей".

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей" органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.

Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України, ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

В обґрунтування позовних вимог позивач надав, як доказ не проживання відповідачів у спірному будинку понад рік акт обстеження житлово-побутових умов від 20.09.2016 року про те, що відповідачі зареєстровані, але не проживають у будинку (а.с.9).

Проте, в акті не наведено причин, з яких відповідачі не проживають у спірному будинку. У акті відсутні відомості про те, чи обстежувався будинок та чи є в будинку належні відповідачам речі, майно. В акті відсутні також відомості про те, на підставі чого встановлено факт не проживання відповідачів у зазначеному будинку.

З пояснень сторін та показів свідка вбачається, що відповідач не проживає в житловому будинку позивача через конфлікти з власником майна та його дружиною.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки відповідач та її малолітні діти є членами сім'ї власника, не проживають у будинку не з власної ініціативи, а через конфлікти з позивачем, доказів того, що відповідач має інше житло для проживання з дітьми позивачем також не надано.

Керуючись ст.ст. 209, 214, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка є законним представником малолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки та піклування Братської районної державної адміністрації Миколаївської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її за місцем проживання відмовити.

На рішення протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою яка брала участь у справі, але не була присутньою у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Братський районний суд Миколаївської області.

Суддя ОСОБА_9