АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1548/17 Головуючий 1 інст. - Шуліка Ю.В.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кружиліної О.А.

суддів Кіпенка І.С., Шаповал Н.М.

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 24 листопада 2016 року

за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ПЛАСТ МАРКЕТ», ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання правочину недійсним, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Приватного акціонерного товариства «Пласт Маркет» (далі по тексту ЗАТ «Пласт маркет»), ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним.

В обґрунтування позовних зазначив, що він є власником 52 % простих іменних акцій Приватного акціонерного підприємства «Пласт Маркет» (далі по тексту - ПАТ «Пласт Маркет»).

27 грудня 2011 року ЗАТ «Пласт Маркет» в особі акціонера ОСОБА_3, уклало контракт з директором, згідно з яким прийняло на роботу ОСОБА_2 на посаду директора підприємства на термін з 27 грудня 2011 року по 27 грудня 2016 року, тобто на 5 років.

Оскільки укладання контракту строком на 5 років суперечить вимогам п. 12.1 Статуту ЗАТ «Пласт Маркет», а ОСОБА_3 не була уповноважена підписувати даний контракт, вважав, що даний контракт повинен бути визнати недійсним.

Крім того, позивач вважав, що згідно статті 203 ЦПК України зміст даного правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Особа яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Тому, позивач просить суд на підставі статті 215 ЦК України, визнати правочин (контракт) недійсним. Крім того, позивач зазначає, що права та обов'язки членів виконавчого органу акціонерного товариства визначаються статтею 58 Закону України «Про акціонерні товариства», іншими актами законодавства, статутом товариства, положенням про виконавчий орган товариства, а також контрактом, що укладається з кожним членом виконавчого органу. Від імені товариства контракт підписує голова наглядової ради чи особа, уповноважена на таке підписання наглядовою радою. Про існування вказаного контракту, як вказує позивач у позовній заяві, йому стало відомо лише у жовтні 2015 року, з справи господарського суду Харківської області № 922/3446/15, тому просить з вказаного часу обчислювати строк позовної давності.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним контракту, укладеного 27 грудня 2011 року про призначення ОСОБА_2 на посаду директора ЗАТ «Пласт Маркет» відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Перевіряючи доводи сторін, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і вирішив справу на засадах змагальності.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним контракту, укладеного 27 грудня 2011 року про призначення ОСОБА_2 на посаду директора ЗАТ «Пласт Маркет», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем позовні вимоги не доведені.

З таким висновком суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим, та таким, що ґрунтується на достатньо повно встановлених обставинах справи, доказах, які містяться в матеріалах справи та відповідає вимогам статті 213 ЦПК України.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 13 лютого 1998 року у виконкомі Харківської міської ради зареєстровано ЗАТ «Пласт Маркет», правонаступником якого є ПАТ «Пласт Маркет» (а.с. 19-29, 77).

Згідно пункту 71 Статуту вказаного товариства, акції товариства розподіляються між засновниками: ОСОБА_1 - 88244 акції, ОСОБА_3 - 40728 акцій, ОСОБА_2 - 40728 акцій.

27 грудня 2011 року ЗАТ «Пласт Маркет» в особі акціонера ОСОБА_3, уклало контракт з ОСОБА_2, згідно з яким останнього прийняло на роботу на посаду директора товариства на термін з 27 грудня 2011 року по 27 грудня 2016 року (а.с. 4).

Вказаний контракт підписаний сторонами та за змістом не суперечить діючому законодавству.

У зв'язку з укладанням контракту між його сторонами виникли не цивільно-правові відносини, а трудові відносини, які врегульовано Кодексом законів про працю України.

Згідно частини 3 статті 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

За статтею 21 КЗпП України контракт це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою.

При цьому КЗпП України визначає правові підстави припинення трудового договору, в тому числі й розірвання контракту. Разом із тим нормами чинного трудового законодавства не передбачена можливість визнання трудового договору чи контракту недійсними з підстав, визначених статтями 203, 215 ЦК України, як і не передбачено правових підстав для визнання в судовому порядку незаконним призначення особи на відповідну посаду.

Враховуючи, що відповідно до статті 21 КЗпП України предметом трудового договору (контракту) є праця (трудова функція) особи, яка є об'єктом саме трудових правовідносин, які повною мірою врегульовані трудовим законодавством (зокрема статтями 3, 7, 9, 9-1, 44 КЗпП України), положення ЦК України щодо умов дійсності правочину та правових наслідків недійсності правочину не підлягають застосуванню для регулювання суспільних відносин, які виникають у зв'язку з укладенням трудового договору (контракту).

Відтак, у розумінні статті 202 ЦК України такий контракт не є тим правочином, на який поширюються передбачені статтею 203 ЦК України вимоги чинності правочину та який може бути визнаний недійсним із передбачених ЦК України підстав.

Оскільки спірний трудовий контракт не є правочином в розумінні статті 202 ЦК України, тому застосування положень статей 203, 215 ЦК України до правовідносин, що склалися між сторонами, не ґрунтуються на нормах закону і є безпідставними.

З урахуванням викладеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем обрано не належний спосіб захисту своїх прав.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.42 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 310, ст.ст. 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді І.С. Кіпенко

Н.М. Шаповал