Справа № 456/3529/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Гулкевич О.В.
Провадження № 22-ц/783/2538/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А
про відмову у відкритті апеляційного провадження
22 травня 2017 року суддя Апеляційного суду Львівської області Мікуш Ю.Р., перевіривши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова, виконавчого комітету Стрийської міської ради, Військової частини НОМЕР_1 про визнання права на постійне користування квартирою,-

ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право на користування квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення оскаржила представник Міністерства оборони України Шведа О.Б. подавши апеляційну скаргу 20 лютого 2017 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження та без сплати судового збору.

Ухвалою судді від 13 березня 2017 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано апелянту строк протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали для оплати судового збору та тридцять днів для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій вказати поважні причини пропуску строку.

Копію ухвали Міністерством оборони України отримано 30 березня 2017 року.

28 квітня 2017 року на виконання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху представник Міністерства оборони України Боберський І.М. надіслав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та продовження строку на оплату судового збору.

В клопотання просить поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що представник ОСОБА_2 , який представляв інтереси Міністерства оборони України у вказаній справі на час отримання копії рішення перебував у зоні АТО, що стверджується відповідною довідкою та про наявність оскаржуваного рішення йому стало відомо з Єдиного державного реєстру судових рішень приблизно 12 лютого 2017 року, а тому в телефонному режимі ним було повідомлено іншого представника ОСОБА_3 щодо подання зазначеної апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апелянта про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження вважаю, що такі є неповажними, а тому у відкритті апеляційного провадження слід відмовити у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч.1 ст. 72 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Згідно з ч.ч.1,3 ст.73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. Одночасно з клопотанням про поновлення чи продовження строку належить вчинити ту дію або подати той документ чи доказ, стосовно якого заявлено клопотання.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із частиною 1 статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.3 ст.222 ЦПК України особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, копії повного судового рішення надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом двох днів з дня його складання або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо в суді.

Частинами 3 і 4 ст.38 ЦПК України передбачено, що юридичних осіб представляють їхні органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законом, статутом чи положенням, або їх представники. Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника.

Як вбачається з матеріалів справи представником Міністерства оборони України крім Боберського І.М. є ОСОБА_3 та довіреність на представлення нею інтересів видана Міністерством оборони України 22 грудня 2016 року, тобто в той же день як і ОСОБА_2 .

Відтак доводи представника, що лише він мав обов`язок оскаржити рішення, однак не зміг цього зробити через перебування у зоні АТО не приймаються судом до уваги.

У пунктах 41,42 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України судом вказано таке : Суд зазначає, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, як у цій справі, де нібито складне економічне становище перешкоджало відповідачу сплатити державне мито (див. пункти 19 та 20 вище), таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків.

Суд зазначає, що стороні у провадженні було поновлено строки, не дивлячись на те, що товариство було поінформовано про рішення від 5 жовтня 2001 року якщо не одразу ж після його винесення, то в найкоротші строки. Товариство подало першу апеляційну скаргу у листопаді 2001 року, але вона не була розглянута з низки причин, і несплата державного мита була лише однією із них (див. пункт 11 вище). Через два роки товариство

подало нову апеляцію, стверджуючи, що воно не могло сплатити державне мито в той час, коли рішення суду першої інстанції могло б бути оскаржене відповідно до законодавства. Суд зазначає, що товариство не стверджувало про відсутність коштів, а наполегливо стверджувало про відсутність вільних коштів для сплати державного мита. Більше того, немає свідчень того, що товариство коли-небудь зверталося із проханням відстрочити чи розстрочити сплату

державного мита, що воно могло б зробити відповідно до національного законодавства (див. відповідне національне законодавство вище). У такій ситуації, надаючи дозвіл товариству подати повторну апеляційну скаргу зі спливом значного проміжку часу та після початку виконання рішення суду на підставах, які, на думку Суду, мали на меті не виправлення серйозних судових помилок, а лише перегляд та нове вирішення справи, національні суди

порушили принцип юридичної визначеності та "право на суд" заявника, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції. Таким чином у цій справі було порушення цієї статті.

Як стверджується матеріалами справи копію рішення Міністерство оборони України отримало 17 січня 2017 року та мало можливість оскаржити рішення у передбачні чиннним процесуальним законодавством строки.

Згідно з ч.1,2 Положення про Міністерство оборони України - Міністерство оборони України (Міноборони України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міноборони України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України, дорученнями Президента України, а також цим Положенням.

Враховуючи наведе, приходжу до висновку, що причини вказані апелянтом є неповажними, оскільки Міністерство оборони України входить до системи органів виконавчої влади, а тому за відсутності одного з представників має бути призначений інший для продовження ведення його справ.

Крім цього, клопотання про продовження строку на сплату судового збору подане поза строком визначеним ухвалою (5 днів) так як копію ухвали апелянт отримав 30 березня 2017 року, а клопотання надіслане на адресу суду 28 квітня 2017 року.

Відповідно до ч.3 ст.297 ЦПК України, якщо заяву про поновлення строку не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ч.ч.3, 5 ст.297 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:
Підстави вказані представником Міністерства оборони України Боберським І.М. для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15 листопада 2016 року визнати неповажними.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15 листопада 2016 року .

Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження разом з доданими до скарги матеріалами повернути апелянту.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Суддя Апеляційного суду
Львівської області Ю.Р.Мікуш