Провадження № 2/522/7045/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А. Ю.

при секретарі Іскрич В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 26.09.2016 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та відповідно до .уточнених позовних вимог просила стягнути з ОСОБА_2 (ІПН 1 808510454) на користь ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) на утримання дитини, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно 47 000 грн. до досягнення ОСОБА_4 повноліття, 04 лютого 2021 року.

В обґрунтування позову зазначила, що від спільного шлюбу 04 лютого 2003 народилася дитина син ОСОБА_4. З 2015 року шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені і на даний час вони проживають окремо один від одного. На теперішній час дитини проживає разом з позивачкою, остання повністю матеріально утримує дитину: купую їжу, одяг, взуття, повністю фінансово забезпечує всі потреби дитини. Відповідач, будучи батьком дитини, кошти на її утримання не надає, уникає від надання матеріальної допомоги у добровільному порядку, не виконує будь-яких інших обовязків з виховання дитини та догляду за нею, хоча, за твердженням позивача, відповідач має можливість надавати дитині матеріальну допомогу, у звязку із чим вона змушена звернутись до суду із зазначеним позовом.Позивача у судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити.

Відповідач до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, причини неявки суду не повідомив, згідно наданих суду заперечень позов визнав частково, зазначивши, що розмір щомісячних аліментів на утримання синаповинен складати 2 000 гривень, оскільки має мінливий дохід .

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, вважає позов підлягаючим частковому задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими, такими, що стосуються сімейних правовідносин, урегульовані положеннями ЦК України та СК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають спільну дитину сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖД №164303, виданим 05.03.2003 року Першим відділом реєстрації актів громадянського стану Суворовського районного управління юстиції м. Одеси та зробленим актовим записом № 284.

З 2015 року шлюбні відносини між сторонами припинені та на даний час вони проживають окремо один від одного.

Їх спільна дитина, ОСОБА_4, проживає разом з матірю позивачем по справі, остання повністю матеріально утримує дитину: купую їжу, одяг, взуття, повністю фінансово забезпечує всі потреби дитини.

Відповідач, будучи батьком дитини, кошти на її утримання не надає, уникає від надання матеріальної допомоги у добровільному порядку, не виконує будь-яких інших обовязків з виховання дитини та догляду за сином. Хоча, за твердженням позивачки, яка надала до позовної заяви документи, підтверджуючі, що відповідач працює в морській компаній на посаді капітана судна, ОСОБА_2 має можливість надавати дитині матеріальну допомогу, у звязку із чим вона змушена звернутись до суду із зазначеним позовом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 р. N 789-XII, частин 7, 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

У силу ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України гарантовано, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 180 СК України та роз'яснень, що наведені у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом (ст. 183 СК України).

Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.10 ЦПК України сторони є рівними учасниками судового розгляду та на підставі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.3 ст. 213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідач є працездатною людиною за станом здоровя та спроможний платити аліменти на утримання дитини. Судом не встановлено та з боку відповідача не надано доказів того, що відповідач має на утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних утриманців, або сплачує стягнення по виконавчим документом, а також не додано доказів того, що у нього є інші обовязкові додаткові витрати.

Позивач просить суд стягувати з відповідача суму аліментів в розмірі 47 000 грн., однак належних та допустимих доказів в підтвердження того, що відповідач має змогу їх сплачувати та має стабільний дохід суду надано не було.

Таким чином, суд, враховуючи матеріальне становище відповідача, вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання сина до досягнення дитиною повноліття у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000, 00 гривень на місяць.

При постановленні рішення судом враховані матеріальне становище матері дитини. Суд виходить з необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обовязків батьків з догляду та матеріального забезпечення власних дітей.

Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той з них хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утримані в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

На підставі викладеного і керуючись, ст.ст. 10, 60, 81, 88, ч. 3 ст. 209, ст.ст. 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (АН НОМЕР_1) аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень, щомісячно, починаючи з 26 вересня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, до 04 лютого 2021 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) на користь держави судовий збір у розмірі 640 гривень.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, яки брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А. Ю. Бойчук