Ухвала

іменем україни

1 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Макеєвої Надії Василівни про визнання дій незаконними, частково недійсним договору, витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації; за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про виділ частки із права спільної часткової власності, визнання права власності та припинення права спільної часткової власності на майно, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 16 серпня 2016 року,

встановила:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що28 жовтня 2013 року між ним та

ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 загальною площею 89,10 кв. м, житловою 45,20 кв. м. Під час укладання даного договору у приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвої Н.В. також була присутня відповідачка ОСОБА_4, яка бажала виконати функцію перекладача при посвідченні договору та роз'яснити йому істотні умови договору, так як він не володіє українською мовою. Йому було роз'яснено, що він купує квартиру виключно на своє ім'я та матиме право володіти і розпоряджатись нею тільки особисто, проживати в ній. Кошти за придбану квартиру ним особисто були сплачені в повному обсязі продавцю ОСОБА_5 при підписанні договору.

З моменту укладення договору до даного часу він володіє та користується квартирою і періодично, коли перебуває в Україні, проживає в ній, особисто сплачує комунальні послуги.

Зазначав, що був введений в оману ОСОБА_4, яка виконувала функції перекладача та не повідомила про те, що вона є покупцем 1/3 частки вказаної квартири.

Ураховуючи наведене, з урахуванням збільшення позовних вимог, просив визнати незаконними дії ватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвої Н.В. при свідчені договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1

від 28 жовтня 2013 року; визнати недійсним даний договір в частині покупця 1/3 частки квартири ОСОБА_4, визнавши його єдиним покупцем даної квартири; витребувати (чужого незаконного володіння ОСОБА_6 1/3 частку вказаної квартири на його ористь; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1, вчинену 8 травня 12014 року.

У липні 2015 року ОСОБА_8 звернувся з позовом, мотивуючи тим, що є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1. Власником інших 2/3 її частин є громадянин Республіки Італія ОСОБА_10. Зазначав, що данаквартира загальною площею 89,10 кв.м, в тому числі житловою площею 45,20 кв.м, складається з двох суміжних кімнат площею 26,40 кв.м та 19,60 кв.м, кухні площею 12,80 кв.м, вбиральні 1,10 кв.м, ванни 3,10 кв.м, двох коридорів площею 2 кв.м та 2,30 кв.м, двох веранд площею 9 кв.м та 11,30 кв.м, а також комори 2,30 кв.м.

Посилаючись на технічну можливість виділу частки в натурі, просив виділити йому у натурі в спірній квартирі приміщення площею 19,6 кв.м та приміщення площею 8,4 кв. м, що становить 31/100 частки вартістю

203 381 грн, визнати право власності та припинити право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 7 червня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано незаконними дії приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвої Н.В. при посвідченні 28 жовтня 2013 року договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позов ОСОБА_6 залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 16 серпня

2016 року рішення суду першої інстанції в частині визнання дій приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Макеєвої Н.В. при посвідченні 28 жовтня 2013 року договору купівлі- продажу квартири АДРЕСА_3 незаконними, відмови у позові ОСОБА_3 про визнання договору недійсним частково, витребування майна із чужого незаконного володіння скасовано та ухвалено нове рішення.

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5,

ОСОБА_6, приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Макеєвої Н.В. про визнання дій незаконними відмовлено.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Макеєвої Н.В. про визнання договору недійсним частково, витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено.

Визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_10, ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Макеєвою Н.В. 28 жовтня 2013 року, зареєстрований в реєстрі за №5176, в частині покупки ОСОБА_4 1/3 частки вказаної квартири недійсним.

Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_6

1/3 частку наведеної вище квартири. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частково скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про визнання договору купівлі-продажу спірної квартири в частині покупки ОСОБА_4 1/3 її частки недійсним та витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_6, апеляційний суд виходив ізтого, що ОСОБА_3помилявся щодо природи правочину.

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна з огляду на наступне.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Установлено, що 28 жовтня 2013 року між ОСОБА_5, ОСОБА_10 (як зазначено в тексті) і ОСОБА_4 було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 в

м. Чернівцізагальною площею 89,10 кв.м, житловою площею 45,20 кв.м. Згідно даного договору ОСОБА_10 прийняв у власність 2/3 частки квартири, а ОСОБА_4 прийняла у власність 1/3 частку вказаної квартири. Право власності на квартиру зареєстроване 28 жовтня 2013 року.

За умовами договору дарування від 8 травня 2014 року ОСОБА_4 подарувала належну їй 1/3 частину спірної квартири на користь

ОСОБА_6 Право власності за останнім зареєстровано того ж дня в установленому законом порядку.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

За змістом частин 1,3 ст. 626 ЦК України двостороннім договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Отже, правова природа двостороннього договору передбачає волевиявлення обох сторін договору на зміну, припинення або встановлення прав та обов'язків сторін цього договору.

За змістом ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу продавець передає/зобов'язується передати майно (товар), а покупець приймає/зобов'язується прийняти майно (товар).

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

З роз'яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Виходячи зі змісту статей 203, 655 ЦК України, договір купівлі-продажу вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення.

Зі змісту оспореного договору купівлі-продажу вбачається, що він складений українською мовою та в ньому відсутній посвідчувальний напис про здійснення ОСОБА_3 нотаріусом або перекладачем у письмовій або усній формі перекладу документу.

Апеляційний суд вважав доведеним, що ОСОБА_3, який є громадянином Республіка Італія, не володіє українською мовою, а відтак фактично був позбавлений можливості бути обізнаним із змістом договору купівлі-продажу квартири, прав та обов'язків сторін, що свідчить про неправильне сприйняття ним істотних умов угоди, зокрема, покупки ОСОБА_4 1/3 частки спірної квартири, невідповідність волевиявлення ОСОБА_3 його справжньому наміру набути право особистої власності на квартиру

Разом із тим, судом не з'ясовано, якими саме доказами підтверджено незнання ОСОБА_3 української мови, чи не було допущено останнім помилки внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення. Посилання суду на пред'явлення ОСОБА_3 паспорту громадянина Республіка Італія та свідоцтва про базову середню освіту не може бути вважатися належним доказом на підтвердження того, що останній не усвідомлював суті укладеного договору купівлі-продажу.

Крім того, апеляційним судом невірно застосовано положення

ст. 388 ЦК України.

Відповідно до закріпленого в ст. 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність в діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Застосовуючи дану норму до виниклих правовідносин, апеляційний суд не врахував, що з даним позовом має право на звернення лише власник майна, а визнавши договір купівлі-продажу спірної квартири в частині покупки ОСОБА_4 1/3 її частки недійсним, повернув сторін у попередній стан.

Крім того, як на підставу позову ОСОБА_3 посилався на як

ст. 229 ЦК України, яка регулює правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки так в на ст. 230 ЦК України - вчинення правочину під впливом обману, які за своєю природою є різні.

Мотивуючи рішення, апеляційний суд у порушення вимог

ст. 214 ЦПК України не з'ясував підставу позову, а обмежився посиланням на те, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову з підстав передбачених ст. 229 ЦК України не мотивовано, у рішенні не зазначив підставу, з якої визнав оспорений договорі частково недійсним.

Ураховуючи наведене рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 16 серпня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька
М.К. Гримич

О.В. Умнова

І.М. Фаловська