Справа №522/4783/17
Провадження №2/522/6448/17
20 вересня 2017 року Приморський районний суд міста Одеси у складі :
головуючого - судді Кравчук Т.С.
при секретарі Антонецькому С.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який було уточнено, до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 3 500,00 доларів США, що по курсу НБУ станом на 21.06.2017 року становить 91 076,65 грн., 1 736,68 грн. - 3% річних, 8 318,89 гривень - інфляційні збитки, моральну шкоду в розмірі 5 000,0 гривень, судовий збір у розмірі 1 361,00 гривень, витрати на правову допомогу - 9 264,00 гривень, що становить загальну суму у розмірі - 116 757,22 грн., посилаючись на те, що 01 серпня 2016 року вона позичила відповідачці грошові кошти у розмірі 3 500,00 доларів США, про що свідчить відповідна власноруч підписана розписка.
Грошові кошти позивачкою були надані зі строком повернення до 01 листопада 2016 року.
На момент звернення до суду отримані ОСОБА_2 кошти не повернуто.
В протиріччя умов складеної розписки відповідачка від взятих на себе зобов'язань ухиляється, у зв'язку з чим, позивачка вважає, що її право порушене та, відповідно до положень ст.16 ЦК України, потребує захисту в судовому порядку.
Представник позивача у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, давши оцінку доказам у їх сукупності, вислухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.
Судом встановлено, що 01 серпня 2016 року ОСОБА_1 позичила відповідачці грошові кошти у розмірі 3 500,00 доларів США зі строком повернення 01 листопада 2016 року, про що свідчить відповідна розписка (а.с.8).
На даний час сума боргу за розписками не повернута позивачці.
Згідно ч.1 ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Частиною 1 ст.207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Частиною 2 ст.207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною 3 ст.208 ЦК України визначено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більш разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч.1 ст.206 цього Кодексу.
Позивач вважає, що розписка про отримання у борг є належним чином укладеним правочином між нею та відповідачкою.
Відповідно до ст.216 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо боржник видав кредитору в посвідчення зобов'язання борговий документ, то кредитор, приймаючи виконання, повинен повернути цей документ, а при неможливості повернення зазначити про це у розписці, що ним видається. Факт знаходження боргового документа у боржника посвідчує припинення зобов'язання, поки не доведено інше.
В даному випадку борговий документ знаходиться у позивачки, що підтверджує наявність боргу на її користь.
За нормами ст.ст.11, 509 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно із ст.524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.
За положеннями ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.
Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з положеннями статей 530, 612, 625 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
З огляду на положення ст.60 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, відповідачем не надано суду жодного доказу щодо безгрошовості договору позики, зокрема доказів його звернень з питання розгляду спірних відносин щодо договору позики з позивачем шляхом кримінального судочинства.
Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Загальна сума трьох відсотків річних за розпискою від 01.08.2016 року складає 1 736,68 гривень (з 01.11.2016 року по 20.06.2017 року).
Суд відмовляє у задоволенні вимог щодо стягнення індексу інфляції, так як індекс інфляції це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничих цілей.
Офіційний індекс інфляції розраховується Державним комітетом статистики України і визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.
Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.
Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною 3 ст.1049 ЦК України передбачено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
У відповідності ч.1 ст. 533 Цивільного кодексу України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.
Згідно ч.2 ст.533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.
Оскільки, грошовий еквівалент вищевказаних грошових зобов'язань був визначений у іноземній валюті у відповідності до ч.1 ст.524 Цивільного кодексу України, суд має розрахувати суму боргу за курсом НБУ на день звернення до суду. Таким чином, сума боргу за розписками становить 3 500,00 х 26,0219 = 91 076,65 гривень.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до судових витрат.
Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.
Позивач доказів надання йому правової допомоги та відповідної оплати за цю допомогу, звіту про надання правової допомоги згідно положень Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», суду не надав, а відтак - стягнення заявлених судових витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає.
Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000,00 гривень, суд вважає, що в цій частині позову слід відмовити, у зв'язку з тим, що моральна шкода не розповсюджується на договірні правовідносини.
На підставі викладеного, керуючись ст.10, 60,212, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за розпискою у розмірі 91 076,65 гривень, 3% річних у розмірі 1 736,68 гривень, судові витрати в розмірі 928,13 гривень
В іншій частині позову відмовити.
Рішення суду може бути переглянуто за заявою відповідача, якій не приймав участі при розгляді справи, поданої протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя 20.09.2017