Справа № 520/1367/17
Провадження № 2/520/6507/17
Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Прохорова П.А.,
при секретарі Цвігун А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про повернення суми авансу за попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна, -
Позивачі звернулись до суду з наведеним позовом, у якому посилаючись на неналежне виконання відповідачами їх обовязків за укладеними між сторонами договорами авансу та попередньою угодою купівлі-продажу, у звязку з чим, за розрахунками позивачів сума солідарної заборгованості відповідачів станом на 30.12.2016 року перед ОСОБА_2 складає 253571,00 грн., та перед ОСОБА_1, відповідно 2291488,00 грн., що підлягає стягненню на їх користь відповідно до чинного законодавства.
В судове засідання сторони не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивачів звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідачі за обставинами розгляду справи у судове засідання повторно не зявилися, та не повідомив про поважні причини своєї неявки, заяв про розгляд справи за їх відсутності або про відкладення судових засідань не надали.
Виходячи з наведеного суд, керуючись ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, виходячи зі згоди представника позивачів, ухвалила розглядати справу у заочному порядку, на підставі наявних доказів, та постановити заочне рішення.
Засади ст.ст. 3,11 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом.
Звертаючись до суду за захистом свого права позивач визначає предмет та підстави позову самостійно.
Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
При цьому відповідно до системного аналізу положень ст.ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, сторони при вирішенні спору зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог.
Так, з наданих суду відомостей вбачається, що між сторонами існує спір, який випливає з укладених між ними договорів.
Відповідно до положень ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.
При цьому відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно положень ч.1 ст. 625 боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Згідно абз. 2 п. 10 Договору, сума авансу отримана ОСОБА_4 від ОСОБА_2до моменту підписання попереднього договору.
Таким чином вказані грошові кошти вбачаються безпідставно сплаченими позивачем та безпідставно набуті відповідачем.
Разом з тим, відповідно до наданих суду пояснень, відповідач ОСОБА_4 своїх зобов'язань за вказаним договором не виконала.
За таких обставин, відповідно до п. 13 такого попереднього договору, ОСОБА_4 зобов'язана протягом трьох календарних днів, починаючи з 28.10.2013 року повернути ОСОБА_2 сплачену нею суму забезпечення.
Відповідно до наданих суду пояснень, ОСОБА_4 зобовязань з повернення суми забезпечення не виконала.
Як було вказано вище, відповідно до положень ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, що прострочив грошове зобовязання зобовязаний на вимогу кредитора сплатити на його користь компенсацію втрат від інфляції та 3% річних за весь період прострочення.
За наданими суду відомостями ОСОБА_3 відчужив належну йому земельну ділянку на користь інших осіб, чим порушив умови наведених договорів, щодо укладання договору купівлі-продажу, та з такого, з часу порушення ОСОБА_3 умов зобовязань, що за наданими суду поясненнями відбулось 21 вересня 2014 року.
Визначення авансу чинне законодавство не містить, хоча він широко використовується на практиці. Прийнято вважати, що аванс це сума, яка сплачується у рахунок грошового зобовязання наперед і не має забезпечувального характеру, властивого завдатку. Якщо зобовязання невиконане, аванс підлягає поверненню.
Згідно положень ч.2 ст. 625 ЦК України, на заборгованість у іноземній валюті, на вимогу кредитора боржник зобовязаний сплатити 3% річних за весь період прострочення зобовязання. Сума втрат від інфляції у такому випадку не нараховується, що кореспондує розясненням, наданим у Оглядовому листі ВГСУ від 29.04.2013 № 01-06/767/2013: «вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов'язаних із знеціненням валюти боргу, та крім того аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України при проведенні аналізу практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві (від 04.03.2014 року): як передбачено нормами Закону № 1282-ХІІ, індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Таким чином за наведеними зобовязаннями ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 з відповідача на користь позивача підлягаю стягненню сума авансів, що були сплачені за договорами авансу та 3% річних на такі суми за період прострочення з 21 вересня 2014 року по заявлену позивачами дату, 30.12.2016 року, відповідно до наступного розрахунку.
Щодо зазначення розміру заборгованості у ррезолютивній частині рішення, то суд вказує на наступне. Згідно ст. 533 ЦК України, якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на зміст зазначеної статті та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суди у разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу.
Щодо вимог позову про солідарне стягнення вказаних вище грошових коштів з відповідачів, то суд вказує наступне.
Солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання (ст. 541 ЦК України). Як вбачається з наданих суду відомостей, заборгованість відповідачів перед позивачами випливає з різних, самостійних, зобовязань, а інших, передбачених законом підстав, для солідарного стягнення з відповідачів наведених сум не вбачається, що вказує на неможливість стягнення вказаної заборгованості у солідарному порядку, та на необхідність стягнення з відповідачів коштів, відповідно до зобовязань кожного з них.
На підставі викладеного суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 10,11, 79-88, 169, 208, 213-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 15,16, 509, 525, 526, 533, 541, 625, 629 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про повернення суми авансу за попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна, - задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з моменту отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси протягом 10 днів після проголошення рішення.

Суддя П. А. Прохоров