Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/89/17

Провадження №2/377/86/17

02 березня 2017 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої судді Теремецької Н.Ф., при секретарі Щуковській А.М., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника за довіреністю ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

У С Т А Н О В И В:

09 лютого 2017 року до суду надійшла позовна заява, у якій представник позивача за довіреністю просить розірвати шлюб між позивачем та відповідачкою.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач та відповідачка перебувають у шлюбі, зареєстрованому 06 жовтня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Феодосійського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис № 448. Під час шлюбу в сторін народився син: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Причиною звернення до суду стало те, що спільне життя у зареєстрованому шлюбі не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки ведення спільного господарства.

У судове засідання представник позивача за довіреністю та відповідачка не зявилися, подавши заяви про розгляд справи за їх відсутністю та розірвання шлюбу.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого 06 жовтня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Феодосійського ОСОБА_1 та ОСОБА_5 06 жовтня 2012 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 448. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку ОСОБА_1, дружині ОСОБА_1.

Під час шлюбу в сторін народився син: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є позивач, мати відповідачка, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи, який залишається проживати разом з відповідачкою.

Як вбачається із змісту позовної заяви, спільне життя у зареєстрованому шлюбі між подружжям не склалося через відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на сімейні відносини, внаслідок чого шлюбні відносини між сторонами фактично припинились, тривалий час спільне господарство не ведеться. Втрачені всі фізичні та духовні звязки. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Згідно ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом предявлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сімї неможливо.

За таких обставин суд дійшов до висновку, що сімя розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки і відповідача.

Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст.110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб.

Як вбачається з позовної заяви, спору щодо розподілу сумісно нажитого майна у сторін немає.

У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно письмової заяви відповідачки після розірвання шлюбу вона бажає надалі іменуватися прізвищем ОСОБА_4.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 209, 213 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, зареєстрований 06 жовтня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Феодосійського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис № 448.

Прізвище дружини після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в сумі 640 гривень.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. Ф. Теремецька