справа №176/1211/16-ц
провадження №2/176/371/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2017 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Крамар О.М.,

з участю секретаря Кіняк Т.Ю.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Жовті Води цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 15.08.2008 року укладено кредитний договір №К2НСАЕ00000055.

Відповідно до вказаного договору банк надав ОСОБА_2 кредит в розмірі 28 505,50 доларів США на термін до 14.08.2013 року. Відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку, щомісяця в період сплати, тобто здійснювати щомісячний платіж для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно кредитного договору.

Згідно договору, у випадку порушення зобовязання за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Тобто відповідач не виконав належним чином зобовязання за кредитним договором.

Станом на 22.03.2016 року відповідач має заборгованість за кредитом в сумі 172 323 доларів США 92 центи, яка складається з наступного:

- 31 327,52 доларів США заборгованість за кредитом;

- 12 937,17 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

- 2841,51 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом;

- 125 217,72 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором.

Заборгованість до стягнення 112 723,92 доларів США, що за курсом 26,60 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.03.2016 року складає 2 998 456 грн. 27 коп., яка складається з:

- 31 327,52 доларів США заборгованість за кредитом;

- 12 937,17 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

- 2841,51 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом;

- 65 617,72 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором.

Позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 112 723,92 доларів США, що за курсом 26,60 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.03.2016 року складає 2 998 456 грн. 27 коп., яка складається з:

- 31 327,52 доларів США заборгованість за кредитом;

- 12 937,17 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

- 2841,51 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом;

- 65 617,72 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором. Крім того, стягнути з відповідача судові витрати.

Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час, день та місце розгляду справи, до суду не з'явився. У наданій заяві, підтримуючи в повному обсязі позовні вимоги, просить розглянути справу за його відсутності /а.с.159/.

За вказаних обставин суд, враховуючи заяву представника позивача, який скористувався своїми процесуальними правами, надавши суду відповідну заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача, відповідно до ч.3 ст.158 ЦПК України, вирішив розглядати справу у відсутності представника позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Зазначив, що договір було укладено 15.08.2008 року, де було зазначено, що банк надав відповідачу грошові кошти, хоча насправді грошові кошти відповідачу не надавались. Кошти були перераховані на особовий рахунок організації, яка здійснювала реєстрацію транспортного засобу. А тому відповідач отримав транспортний засіб автомобіль «Craysler», який було оформлено на нього. Даним транспортним засобом відповідач користувався, а коли в нього виникли проблеми з оплатою, по домовленості з банком, ОСОБА_2 15.05.2012 року, добровільно в місті Дніпропетровську провів передачу транспортного засобу. Даний автомобіль було прийнято представником КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3, про що є відповідні підписи і представника банку і ОСОБА_2 Послався також на наявність розбіжностей в сумі заборгованості. До позову додані розрахунки, які починаються з 2008 року. В них зазначені проплати відповідачем по кредиту, а нарахування комісії, пені та іншого йде без врахування повернення транспортного засобу. Транспортний засіб коштує 29 тисяч доларів, які відповідач отримав у банка на його придбання. Але після повернення транспортного засобу банку, у банка не було підстав стягувати ці кошти з відповідача, оскільки предмет застави був у них. Ніхто не заважав банку реалізувати даний транспортний засіб. У разі неможливості реалізації транспортного засобу, його необхідно було повернути позичальникові і звернутися до суду з позовом. Однак, банк і не повертає транспортний засіб і провів нарахування заборгованості з 2008 року. Позивачем порушено строк позовної давності три роки і пеня, яка нарахована, повинна нараховуватись лише за 6 місяців. Оскільки транспортний засіб було передано банку в 2012 році, а банк звернувся з позовом до суду лише в 2016 році, вважає, що порушено всі строки. Просив в позові відмовити.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і обовязки відповідно до договору. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Судом встановлено, що 15 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитно - заставний договір №К2НСАЕ00000055. Згідно вказаного договору ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 28 505,50 доларів США на термін до 14.08.2013 року з метою придбання транспортного засобу «Chrysler 300C», рік випуску 2006, тим ТЗ-легковий седан, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, № кузову/шасі 1СЗН8ЕЗG66Y117680. Предметом застави є вище вказаний автомобіль.

Відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Через неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань, станом на 18.03.2011 року виникла заборгованість, яка, за розрахунком позивача, становить 56 085, 38 доларів США, що за курсом 7,93 відповідно до службового розпорядження НБУ від 14.03.2011 року №417/95, складає 444 757 грн. 04 коп. Заборгованість ОСОБА_2 перед Банком складається з наступного: 30866,88 - заборгованість за кредитом; 8927,24 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 1765,84 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 11824,66 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до умов договору 31,53 долари США штраф (фіксована частина), 2669,23 доларів США штраф (процентна складова). Вказаний розрахунок поданий позивачем під час розгляду справи про звернення стягнення не предмет застави.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 16.11.201 року було задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на майно.

У рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором №К2НСАЕ00000055 від 15 серпня 2008 року в сумі 56 085,38 доларів США, звернуто стягнення на предмет застави автомобіль «Chrysler 300C», рік випуску 2006, тим ТЗ-легковий седан, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, № кузову/шасі 1СЗН8ЕЗG66Y117680, що належить на праві власності ОСОБА_2, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк», з правом укладення від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу /а.с.141-143/. Таким чином, судом встановлено розмір заборгованості за кредитним договором.

Згідно акта приймання від 15 травня 2012 року заставний автомобіль був прийнятий позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» від ОСОБА_2 для здійснення реалізації та погашення заборгованості за кредитним договором. /а.с.140/. Зазначені обставини не заперечував представник позивача.

Разом з тим, позивачем не надано суду належних доказів того, чи був реалізований транспортний засіб чи ні. Не обґрунтовано позивачем вимога за який саме період виникла заборгованість за кредитно-заставним договором. Адже позивачем надано розрахунок заборгованості, починаючи з дати укладання вказаного договору. При цьому, є судове рішення між тими ж сторонами, про той самий предмет спору /кредитною заборгованістю/, яким визначено та встановлено суму кредитної заборгованості ОСОБА_2 перед Банком. Судовим рішення в рахунок погашення боргу за кредитним договором, звернуто стягнення на предмет застави - транспортний засіб. Надання позивачем грошової оцінки транспортного засобу не є належним доказом того, що заставне майно не було реалізоване.

Не доведено позивачем належними доказами те, що боржник був повідомлений про наявність заборгованості за кредитним договором та неможливість реалізації заставного майна.

На підставі ст.19 Закону України "Про заставу" за рахунок заставного майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, щ визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання/ а у випадках. передбачених законом чи договором, - неустойку/, необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Відповідно до ст.24 Закону України "Про заставу", - у випадках, коли суми, вирученої від продажу предмета застави, недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна боржника в порядку черговості, передбаченої законодавством України.

Таким чином, враховуючи обставини справи, суд важає, що ПАТ КБ "ПриватБанк" вправі заявити вимоги про стягнення з відповідачів суми заборгованості за кредитно-заставним договором від 15.08.2008 р. лише в сумі, що виникла після дати, станом на яку було виведено заборгованість, на погашення якої було звернуто стягнення на предмет застави. ОСОБА_4, позивачем повторно заявлено вимогу про стягнення заборгованості за кредитно-заставним договором, хоча банк вже скористався своїм правом захистити свої порушені права в суді при наявності заборгованості позичальника в сумі 56085,38 доларів США, пред"явивши позов про звернення стягнення на предмет застави в рахунок її погашення. Сума заборгованості 56085,38 доларів США, зазначена у вищевказаному судовому рішенні, свідчить, що банк також скористався своїм правом вимагати дострокового погашення всієї суми кредиту, а тому вимога про стягнення додатково 31327,52 доларів США заборгованості за кредитом / тіло кредиту/ є не обґрунтованою. За відсутності розрахунків, що стали підставою для ухвалення Подільським районним судом м. Києва рішення від 16.11.2011 р., суд позбавлений можливості перевірити розрахунки заборгованості, надані ПАТ КБ « ПритватБанк», оскільки вони не містять всієї необхідної інформації для ухвалення законного та справедливого рішення.

Враховуючи суть взаємопов'язаних кредитних і заставних зобов'язань, факт прийняття Кредитором від ОСОБА_2 предмета застави для його подальшої реалізації, що передбачено умовами пункту 13 укладеного між сторонами договору, породжував для Заставодержателя обов'язок вчинити необхідні для цього дії.

ОСОБА_4, отримавши від Заставодавця заставний автомобіль, не вчинив будь-яких дій для його реалізації. Посилання представника позивача у своїй заяві на те, що автомобіль виставлений на продаж, проте через велику вартість такого транспортного засобу та відсутністю покупців, автомобіль не був реалізований, суд не бере до уваги, оскільки таке твердження є бездоказовим та необґрунтованим належними доказами.

Умовами кредитно-заставного договору сторони погодили порядок звернення стягнення не предмети застави. Погоджено сторонами позасудовий порядок звернення стягнення на предмет застави. Зокрема, Банк має право на власний розсуд обрати процедуру позасудового звернення стягнення на предмет застави для задоволення забезпечених вимог. /п.13.2 договору./. Окрім того, обумовлено сторонами інші засоби захисту прав Банку /п.1.3.5 договору/.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 60 ЦПК).

Таким чином, тягар доказування обгрунтованості своїх вимог покладено на позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст.10 ЦПК України. Частина 3 ст.27 цього Кодексу проголошує, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Добровільна передача заставного майна Кредитору Заставодавцем для реалізації не звільняє останнього від виконання кредитних зобов'язань.

Разом з тим, з урахуванням фактичних обставин справи, ненадання суду доказів того чи реалізоване заставне майно чи ні, суд позбавлений можливості правильно визначити розмір заборгованості, що підлягає до стягнення. Стягнення ж заборгованості у розмірі, що визначений позивачем не буде відповідати таким загальним принципам цивільного судочинства як розумність, добросовістність та справедливість. Адже заставне майно повернуто Банку.

Під час тривалого розгляду справи судом позивач, будучи обізнаним про дійсні обставини справи, не надав належних та допустимих доказів для правильного визначення розміру заборгованості, а тому суд ухвалює рішення про відмову у позові за його недоведеністю.

Необхідно також зазначити, що відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

При цьому, відповідно до частин першої ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим, згідно із ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, що стосується заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, то суд вважає, що пропуск позивачем строку позовної давності для звернення з позовом до суду, є окремою самостійною підставою для відмови у позові, лише у разі наявності підстав для задоволення позовних вимог по суті. Однак, з урахуванням зазначеного, суд не знаходить підстав для задоволення позову по суті. Тому суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволені позовних вимогах у зв'язку з їх необґрунтованістю.

У зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати з відповідача стягненню не підлягають.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 610, 612, 631, 1054 ЦК України та згідно ст.ст. 10,11,60,88,158,208,209,212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя