ухвала

іменем україни

17 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Демяносова М.В., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., Леванчука А.О., Ступак О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із вказаним позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що 21 січня 2011 року відповідач отримала кредит у розмірі 9 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Однак відповідач не виконує умови взятого на себе зобов'язання, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом, у зв'язку з чим станом на 30 травня 2014 року утворилась заборгованість за кредитним договором.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року, позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 17 271 грн 70 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 243 грн 60 коп. сплаченого судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредиту, а також дійшли висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій повністю погодитися не можна виходячи з наступного.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 21 червня 2011 року між позивачем та відповідачем був укладений договір надання банківських послуг шляхом приєднання відповідача до умов надання таких послуг банком.

Відповідно до умов договору банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що визначено умовами кредитування з використанням картки «Універсальна», про ознайомлення з якими поставила свій підпис ОСОБА_6

Як вбачається з розрахунку заборгованості за вищевказаним договором, станом 30 травня 2014 року сума заборгованості за кредитним становить 17 271,7 грн.

Судами встановлено, що між сторонами укладено договір приєднання.

Підписавши 21 червня 2011 року анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відповідач засвідчила своїм підписом та погодилася, що ця анкета разом з пам'яткою, Умовами і Правилами надання банком послуг, а також тарифами складають між сторонами договір про надання банківських послуг.

Цим самим відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з Умовами і Правилами надання банком послуг, а також тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді, а також зобов'язалася виконувати їх.

Пунктом 2.1.1.2.3 Умов і Правил надання банківських послуг, які, в тому числі, складають договір між сторонами встановлено, що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку.

Згідно з п. 1.1.3.2.3 вказаних Умов право зміни розміру кредитного ліміту банк залишає за собою в односторонньому порядку.

Вказаним також спростовуються доводи відповідача про те, що банк не довів той факт, що при оформленні картки її буде встановлено кредитний ліміт.

Як вбачається з наданої позивачем виписки за картковим рахунком ОСОБА_6, вона здійснювала погашення заборгованості за кредитом та відсотками шляхом зарахування готівкових коштів на картку, а саме: 09 вересня 2011 року на суму 1 060 грн, 26 жовтня 2011 року - 7 100 грн та 300 грн, 30 січня 2012 року - 2 000 грн, 24 березня 2012 року - 510 грн, 26 березня 2012 року - 120 грн, 11 квітня 2012 року - 2 400 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

У даній справі суди встановили, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій указано, що вона разом з Умовами і тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг.

Натомість зазначені Умови не містять підпису відповідача. При цьому суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов'язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на вказані порушення уваги не звернув, належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги та помилково залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Таким чином, оскільки суди не встановили фактичних обставин справи, від яких залежить її правильне вирішення, ухвалені у справі судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий М.В. Демяносов
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук О.М. Ситнік О.В. Ступак