Справа №: 398/2334/16-ц
провадження №: 2/398/304/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"09" березня 2017 р. Олександрійський міськрайонний суд

Кіровоградської області

в складі: головуючого судді Ковальової О.Б.

за участю: секретаря Дудченко О.Ю.,

представників: позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Олександрії цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5

про стягнення грошових коштів за невиконаним договором про надання транспортних послуг, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, де просить стягнути з відповідача на його користь 7 113,00 грн. заборгованість за невиконаним договором на надання транспортних послуг та витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн.

Позов мотивує тим, що на початку листопада 2015 року він та ОСОБА_5 уклали усний договір на надання транспортних послуг в період з 20 листопада до 01.12.2015 року, згідно якого він зобовязувався сплатити відповідачу 20 000 рублів, що еквівалентно 7 113 грн., як попередню оплату за перевезення його речей з міста Щолково Московської області до міста Олександрії Кіровоградської області. Свої зобовязання за цим договором він виконав та 09.11.2015 року сплатив відповідачу за квитанцією № 26 гроші в сумі 20 000 грн. шляхом переводу по системі «Уністрім». Перераховані кошти відповідач отримав.

Після цього він та його матір неодноразово звертались до відповідача по телефону в період з 10.11.2015 року по 01.12.2015 року виконати свої зобовязання. Але відповідач постійно відкладав дату перевезення, повідомляючи різні підстави повязані з технічною несправністю його автомобіля. В звязку з цим він був вимушений звернутись до іншого перевізника ОСОБА_6, який спільно з ОСОБА_7 в грудні 2015 року перевезли його речі з м.Щолково до м.Олександрії.

Пізніше він неодноразово звертався до з вимогою повернути попередньої оплати в сумі 20 000 рос. рублів, але все безрезультатно. Одну із таких розмов він зафіксував на диктофоні мобільного телефону, яку надає до суду. Оскільки відповідач умов укладеного між ними договору не виконав вважає, що має право на стягнення з нього цих коштів. Просить його вимоги задовольнити.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав зазначених в позові, пояснивши, що у вересні 2015 року у них вдома в присутності його дружини з ОСОБА_5 була досягнута усна домовленість на надання транспортних послуг на перевезення їх речей за 9 000 грн. Потім відповідач подзвонив йому та попросив вислати йому передоплату 7 000 грн. на ремонт автомобіля. 09.11.2015 року ним було перераховано відповідачу 20 000 рублів через систему «Юністрім», в підтвердження чого є квитанція про переказ цих коштів. Також між ними були обумовлені строки перевезення з 28.11.2015 року, які потім уточнили, що з

29.11.2015 року до 01.12.2015 року, так як йому потрібно було покинути територію Російської Федерації. В подальшому відповідач відмовився виконати даний договір, посилаючись на те, що 2 роки тому він їздив до матері його дружини, щоб їх перевезти та потім перевіз їх, а тому і вважає, що перераховані йому кошти, за ті послуги по їх попередньому перевезенню, яке мало місце 2 роки тому. В підтвердження обставин має аудіозапис їх розмови, який наданий до суду.

Представники позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримали позов з підстав зазначених в ньому, додали в подальшому скріншоти переписки рідного брата позивача, який на теперішній час проживає та працює в Білорусії, який зробив запит до компанії «Юністрім», щодо порядку та умов отримання грошових переказів та чи отримано вищевказаний грошовий переказ з контрольним № 26 на що отримав відповідь, що даний грошовий переказ виданий 10.11.2015 року в Україні.

Відповідач пояснив, що вимог не визнає, так як ці гроші не отримував. Влітку 2015 року він перевозив позивача, його дружину та тещу позивача та їх речі. ОСОБА_4 спитав у нього чи зможе він перевезти його речі, коли вони будуть переїжджати на Україну. Через деякий час, десь за дві неділі до цієї обумовленої поїздки, позивач подзвонив йому та спитав його чи зможе він приїхати на 1.12.2015 року. Він йому повідомив, що відремонтує автомобіль та приїде, також домовились, що він заплатить йому 9 000 грн, після виконаної роботи. Домовленість у них була усна. Виїхав трохи пізніше ніж вони домовлялись, десь 26-28.11.2015 року. Авансу йому ніхто не платив. Проїхав Харків, таможню та пробив колесо, а потім прокладку під головкою блоку, так доїхав до Мєдвєдєвська в Курській області. Намагався сам все відремонтувати, а потім йому сказали, що треба поміняти двигун та назвали суму десь до 3000 дол.США, у нього таких грошей не було. Тому його поетапно відбуксирували до Олександрії. Коли подзвонив ОСОБА_4, то він йому повідомив, що поламався автомобіль, з їх сторони пішли на його адресу погрози. 09.11.2015 року ніякої суми він не отримував. Раніше він надавав їм такі послуги, але без оплати, так як проживав з тещею позивача. Вважає, що вона його обдурила, так як втекла до Росії, а він в цей час робив ремонт в квартирі.

Представник відповідача підтримав думку відповідача, просить відмовити в задоволені позову. У відповідача дійсно були стосунки з тещею позивача, він їздив до неї в Москву і не один раз перевозив їм речі. Потім вони припинили свої стосунки, при цьому відповідач говорить, що вона його обдурила та після цього відповідач повернувся до дружини. ОСОБА_5 не є ФОП, він дійсно погодився на умови позивача та на те, що він його перевезе за 9 000 грн., але по дорозі в м.Харкові поламався автомобіль, він найняв інший автомобіль з допомогою якого він дістався м.Олександрії. Відповідач сказав йому, що грошей від позивача не отримував та він не бере у людей передоплату. Через «Юністрім » він грошей не отримував, хоч міг їх отримати в будь - якому банку на території України. Так як на квитанції зверху є код получателя, можна було отримати інформацію, хто отримав ці грошові кошти. Але така інформація зберігається тільки півроку, а тому він не зміг її отримати, так як пройшов цей термін. Вважає, що до даних правовідносин повинна бути застосована глава 64 ЦК України, правочин повинен бути укладений тільки в письмовій формі. Але ні розписки, ні іншого доказу письмового не надано. Щодо диску, то вважає, що на відповідача чинився тиск зі сторони позивача та представника позивача ОСОБА_1, тому він і сказав їм, що отримав кошти, так як не мав сил їм вже пояснювати все. Після надання скріншоту, послався, що він опинився в складній ситуації, оскільки є докази, надані представниками позивача, що ці грошові кошти отримані в Україні. Але наскільки цей доказ є належним вирішувати суду.

Вислухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, свідків - ОСОБА_8, ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, у липні 2016 року ОСОБА_4 звернулося із позовом до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів за невиконаним договором про надання транспортних послуг (а.с. 2-3). У вмотивування свого позову, ОСОБА_4 зазначив, що між сторонами в усній формі був укладений договір перевезення вантажу.

Однак, у матеріалах справи відсутні будь-які належні і допустимі письмові докази наявності між сторонами договірних відносин з приводу перевезення вантажу.

У матеріалах справи наявна ксерокопія постанови про закриття кримінального провадження від 30.01.2016 року, яка складена слідчим Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області, у змісті якої містяться дані з приводу обставин транспортування вантажу із Російської Федерації на територію України, де вказано, що за спільною домовленістю заявник добровільно перерахував грошові кошти на користь невідомого. Дані дії підпадають під ознаки невиконання або неналежного виконання умов договору, які слід оцінювати як несумлінне виконання договірних зобовязань та недобросовісність видавця послуг, а також зазначено, що правовідносини, що виникли між сторонами слід вирішувати в цивільно правовому порядку (а. с. 10).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до платіжного доручення, де мається контрольний код переказу по Міжнародній платіжній системі грошових переказів «Юністрім» №26 від 09.11.2015 року, ОСОБА_4 (Росія, Московська область, Щолково) перерахував получателю ОСОБА_5 (Україна) грошові кошти в сумі 20000 російських рублів (а.с. 6). Зі скріншота сторінки брата позивача ОСОБА_9 вбачається, що на його звернення ВТ КБ «Юністрім» йому повідомили, що видача переказу получателю по Міжнародній платіжній системі грошових перказів «Юністрім» здійснюється згідно наступних умов: необхідно відвідати пункт «Юністрім», повідомити операціоністу контрольний код грошового переказу, П.І.по батькові відправника, суму та валюту переказу, а також предявити документ, посвідчуючий особу. Грошовий переказ, відправлений по Міжнародній системі грошових переказів «Юністрім», з контрольним номером № 26 виданий 10.11.2015 року в Україні (67 - 71).

Також в матеріалах справи міститься аудіозапис на DVD диску, який був відтворений при судовому розгляді справи, де як пояснив позивач записана його розмова з відповідачем, що відбулась 6-7.12.20015 року, при цьому відповідач та його представник цього факту не спростовували. Звідти вбачається, що особа посилається на те, що він взяв гроші, так як він їх возив, а вони йому ні разу не заплатили, а в подальшому стверджує, що забрав це за свою роботу. Представник відповідача вважає, що даний диск не є належним доказом. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно ч.1, 2 ст.65 ЦПК України - речовими доказами є предмети матеріального світу, що містять інформацію про обставини, які мають значення для справи; речовими доказами є також магнітні, електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи. А тому суд вважає доводи представника

відповідача безпідставними.

Суд, виходячи з характеру спірних правовідносин, визначає норми матеріального права, яка підлягає застосуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Системний аналіз положень частини першої, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, чч. 1 та 2 ст 205, ч. 1 ст. 207, ч. 1 ст. 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов'язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi цієї статті тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених ст. ст. 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-2978цс15 від 23 березня 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Таким чином, обов'язковою умовою, з якою законодавець пов'язує виникнення даного виду зобов'язань, є відсутність правової підстави для набуття, збереження майна однією особою за рахунок іншої особи. Відсутність правової підстави означає, що майно набуте або збережене особою поза підставою (юридичним фактом), передбаченою законом, іншим правовим актом чи правочином.

Матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження правовідношень між сторонами, також посилання на укладений договір про надання транспортних послуг, доказів щодо укладення якого також надано не було, не дають підстав вважати, що оспорювана сума вважається отриманою

відповідачем на правовій підставі. За змістом ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

В даному випадку правова підстава для набуття та збереження грошових коштів, які позивач перерахував відповідачу, відсутня, так як між сторонами не виникли будь-які договірні правовідносини, у тому числі і договір перевезення вантажу, оскільки в письмовій формі він не укладався, тому відповідач зобов'язаний повернути позивачу зазначені кошти. Відповідачем не надано доказів на підтвердження факту не отримання ним вищевказаних грошових коштів та не надано доказів існування правових підстав утримання у себе вищевказаних грошових коштів.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 набув грошові кошти без достатніх правових підстав та не повернув їх ОСОБА_4, тому наявні підстави для стягнення цих коштів згідно з положеннями ст. 1212 ЦК України на користь останнього, що в еквіваленті відповідно до офіційного курсу Національного банку України згідно позову складають 7 113,00 грн., а тому позов підлягає задоволенню, та суд стягує на користь ОСОБА_4 з ОСОБА_5 безпідставно набуте майно - грошові кошти в сумі 7113 грн..

Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню сплачені позивачем і документально підтвердженні судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 551,20 грн..

Керуючись ст., ст. 11, 59, 60, 61, 88, 209, 212 - 215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 безпідставно набуті кошти в сумі 7113 (сім тисяч сто тринадцять) гривень 00 копійок та витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: