АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Фонду соціального страхування України на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 3 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування України про стягнення недонарахованої страхової виплати,

Справа № 752/983/17-ц
Апеляційне провадження: №22-ц/796/8636/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Шевченко Т.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
встановила:

у січні 2017р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача недонарахованої суми страхової виплати - одноразової допомоги у разі смерті потерпілого у розмірі 430 044грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1. у віці 43 років в результаті вбивства у зв'язку із виконанням службових обов'язків, пов'язаних із здійсненням правосуддя, помер її чоловік, ОСОБА_4, який на момент смерті займав посаду судді Шевченківського районного суду міста Києва, на яку був призначений спочатку у межах п'ятирічного строку згідно Указу Президента України від 4 серпня 2003 року № 802/2003, а постановою ВРУ від 25.09.2008р. № 596-VI був обраний суддею безстроково.

Позивач посилалася на те, що на момент призначення померлого ОСОБА_4 на посаду судді діяв Закон України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року N 2862-ХІІ, стаття 45 якого визначала, що життя і здоров'я суддів підлягають обов'язковому державному страхуванню за рахунок державного бюджету на суму десятирічного грошового утримання за останньою посадою. У разі загибелі (смерті) судді, що сталася у зв'язку з виконанням відповідно до закону службових обов'язків, сім'ї загиблого виплачується одноразова страхова сума за рахунок страхових платежів по обов'язковому державному особистому страхуванню суддів в розмірі десятирічного грошового утримання за останньою посадою.

Позивач стверджувала, що як дружина загиблого звернулася до робочого органу виконавчої дирекції Фонду із заявою про виплату одноразової допомоги в разі смерті потерпілого і Управлінням виконавчої дирекції Фонду у місті Києві 9 січня 2014р. було прийнято постанову № 2607/1239.1/2 «Про призначення одноразової допомоги сім'ї та особам, які мають на неї право у разі смерті потерпілого» та призначено допомогу у загальному розмірі 516 052грн. 80коп., з яких 430 044грн. - одноразова допомога в разі смерті потерпілого його сім'ї та 86 008грн. 80коп. одноразова допомога особі, яка має на це право в разі смерті потерпілого. Також постановою визначено, що середньомісячна заробітна плата (дохід) потерпілого до настання страхового випадку, становила 7 167грн. 40коп. Виплату зазначених сум було здійснено 16 січня 2014р.

Позивач вважала, що перерахована сума страхової виплати є необ'єктивною,

- 2 -

визначеною помилково та явно недостатньою, оскільки під час прийняття рішення стосовно

суми страхової виплати Фонд не взяв до уваги норму ч. 2 статті 45 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року N 2862- XII, який був чинний на момент призначення ОСОБА_4 на посаду судді, що закріпив за ним відповідний рівень соціальних гарантій, які не можуть бути зменшені або скасовані з прийняттям у подальшому інших нормативно-правових актів.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 3 квітня 2017 року, в якому виправлені описки ухвалами суду від 3 квітня 2017 року та 31 травня 2017 року, позов задоволено. Стягнуто з Фонду соціального страхування України на користь ОСОБА_1 недонараховану суму страхової виплати - одноразової допомоги у разі смерті потерпілого у розмірі 430 044 грн. 00 коп.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 20 червня 2017 року заяву Фонду соціального страхування України про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 3 квітня 2017 року у справі залишено без задоволення.

У поданій апеляційній скарзі Фонд соціального страхування України просить рішення суду скасувати та відмовити у позові.

Відповідач посилається на те, що суд прийшов до помилкового висновку що Фонд соціального страхування України є належним відповідачем у даній справі, так як Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань на час звернення до суду з даним позовом не був ще ліквідований, до Фонду соціального страхування України не перейшли права та обов'язки вказаного фонду, а на його рахунки не надходять кошти для виплат застрахованим особам.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги стосуються правильності визначення позивачем та судом належного відповідача по даному спору, тому колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції саме в цій частині.

Додаткові пояснення представника позивача стосовно неправильного застосування судом норм матеріального права в частині визначення розміру страхового відшкодування не є доводами апеляційної скарги, тому відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України не є предметом апеляційної перевірки.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що з 7 червня 1996р. позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4, який Указом Президента України від 4 серпня 2003р. був призначений на посаду судді Шевченківського районного суду м. Києва строком на п'ять років, а постановою Верховної Ради України від 25 вересня 2008р. обраний на посаду судді місцевого Шевченківського районного суду м. Києва безстроково.

ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві 23 березня 2011р.

Згідно вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 2 жовтня 2012р., який залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 1 серпня 2013р., ОСОБА_4 помер у результаті вбивства у зв'язку із виконанням службових обов'язків, пов'язаних із здійсненням правосуддя.

Постановою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Києві № 2607/1239/1239.1/2 від 9 січня 2014р. позивачу призначено одноразову допомогу в разі смерті потерпілого його сім'ї в розмірі 430044грн., яку виплачено.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення недонарахованої суми соціального страхування з Фонду соціального страхування України, суд першої інстанції виходив з того, що згідно норм матеріального права саме Фонд несе відповідальність згідно із законом за шкоду, заподіяну з його вини застрахованим особам внаслідок несвоєчасної або неповної виплати матеріального забезпечення, страхових виплат, ненадання або

- 3 -

несвоєчасне надання соціальних послуг, передбачених цим Законом.

Проте, погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна з таких підстав.

Згідно ст. 139 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», редакція якої діяла на час виникнення спірних правовідносин, життя і здоров'я суддів підлягають обов'язковому державному страхуванню за рахунок коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", редакція якої діяла на час виникнення спірних правовідносин, страховиком визначено Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Статтею 21 вказаного закону, редакція якої діяла на момент виникнення спірних правовідносин, було визначено, що уразі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку: 1) своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні: б) одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого.

З наданих суду першої інстанції документів вбачається, що позивач звернулася саме до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і саме постановою Управління виконавчої дирекції Фонду у місті Києві від 9 січня 2014р. було прийнято рішення про виплату одноразової допомоги позивачу у сумі 430044грн.

Законом України від 28 грудня 2014р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" викладено у новій редакції.

Пунктом 4 Перехідних та прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" передбачено утворити Фонд соціального страхування України, реорганізувавши шляхом злиття Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Припинити управління та відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та виконавчі дирекції відділень цього Фонду, що є юридичними особами, шляхом приєднання до робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України.

Згідно пункту 5 Перехідних та прикінцевих положень закону Фонд соціального страхування України та його робочі органи є правонаступниками Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції цього Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділень у районах і містах обласного значення, а також Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, його виконавчої дирекції, відділень цього Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі та їх робочих органів.

Пунктом 6 Перехідних та прикінцевих положень закону установлено, що до завершення заходів, пов'язаних з утворенням Фонду соціального страхування України та робочих органів його виконавчої дирекції, виконання функцій та завдань, передбачених цим

- 4 -

Законом, забезпечують у межах компетенції відповідні виконавчі дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та їх робочі

органи.

Відповідно до пункту 6-1 Перехідних та прикінцевих положень закону виконання функцій та завдань, визначених цим Законом, забезпечується виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування України, її робочими органами після затвердження положення про них, структури та граничної чисельності працівників, бюджету Фонду, відкриття рахунків в органах Державної казначейської служби України та заповнення не менше 30 відсотків вакантних посад.

На вказані норми матеріального права не звернув уваги суд першої інстанції та не встановив чи припинив свою діяльність Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та чи набув Фонд соціального страхування України прав та обов'язків Фонду соціального страхування від нещасних випадку на час звернення позивача до суду з даним позовом та ухвалення рішення. Також судом не було перевірено чи виконувалися відповідачем на час розгляду даного спору у повному обсязі функції та завдання, визначені законом.

З наданих відповідачем документів вбачається, що як на момент звернення позивача до суду з даним позовом, так і на час ухвалення судом рішення у даній справі Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України ліквідований не був, рішення про припинення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Києві, яке є юридичною особою, прийнято тільки 30 травня 2017р., а вимоги кредиторів приймаються до 30 липня 2017р., що підтверджується випискою з Єдиного реєстру юридичних осіб.

Доводи представника позивача про те, що на час розгляду даної справи апеляційним судом вимоги кредиторів, як Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, так і Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Києві не приймаються, що свідчить про неможливість виконання рішення суду у разі стягнення страхової виплати з вказаних юридичних осіб, є припущеннях, на яких не може ґрунтуватися рішення суду.

Крім того, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість саме рішення суду першої інстанції, а станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції зазначені юридичні особи ліквідовані не були і відповідно до Перехідних та прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" продовжували виконували функції та завдання, передбачені цим законом.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що даний позов пред'явлено до неналежного відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини справи, неправильно застосовані норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, заявлених до Фонду соціального страхування України.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу Фонду соціального страхування України задовольнити частково.

Заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 3 квітня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування України про стягнення не донарахованої страхової виплати відмовити.

- 5 -

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: