Справа № 378/702/15-ц Головуючий у І інстанції Скороход Т. Н.
Провадження № 22-ц/780/1419/17 Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв В. О.
Категорія 53 28.02.2017
УХВАЛА

Іменем України

28 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 22 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Ставищенського житлово-комунального підприємства, третя особа - ОСОБА_3, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом та просив поновити його на посаді слюсаря відбудовних робіт IV розряду дільниці водопостачання Ставищенського ЖКП; стягнути з Ставищенського ЖКП на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 8 268 грн., 5 000 грн. в якості відшкодування за спричинену моральну шкоду та витрати на правову допомогу в розмірі 2 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 11 листопада 2002 року ОСОБА_2 працював слюсарем відбудовних робіт IV розряду дільниці водопостачання Ставищенського ЖКП. 30 квітня 2015 року відповідач видав наказ про скорочення посади, яку обіймав позивач. 30 квітня 2015 року начальник Ставищенського ЖКП звернувся до профспілкового комітету первинної профспілкової організації підприємства з клопотанням щодо надання згоди на проведення змін в організації виробництва і праці шляхом скорочення посад штатних одиниць дільниці водопостачання, в наданні згоди на яке було відмовлено з мотивів необґрунтованості вказаного клопотання. Цього ж дня ОСОБА_2 було попереджено про його звільнення з роботи у зв'язку із скороченням штату 30 червня 2015 року. Не зважаючи на відсутність згоди на розірвання трудового договору з позивачем з боку профспілкової організації, начальник Ставищенського ЖКП 30 червня 2015 року видав наказ № 92 про звільнення позивача. ОСОБА_2 вважає своє звільнення незаконним, оскільки розірвання з ним трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу було здійснено без згоди виборного профспілкового органу первинної профспілкової організації. Наказ № 92 від 30 червня 2015 року в частині звільнення позивача з роботи є незаконним, оскільки в ньому не вказана частина ст. 40 КЗпП України, на підставі якої його звільнено з роботи. Незаконним звільненням ОСОБА_2 завдано моральну шкоду, яка полягає в його душевних стражданнях. Позивач постійно перебуває в стресовому стані, що може відобразитися на його здоров'ї.

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 22 вересня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що на момент його звільнення з роботи на підприємстві були вакантні посади та факти прийняття на них нових працівників. Роботодавець не подавав до профспілкової організації клопотання про надання згоди на розірвання трудового договору з позивачем, як працівником підприємства. Суд не розглядав та не досліджував законність рішення профспілкового комітету.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що згідно наказу Ставищенського ЖКП від 30 грудня 2013 року № 145 ОСОБА_2 прийнятий на посаду слюсаря відбудовних робіт IV розряду дільниці водопостачання Ставищенського ЖКП з 01 січня 2014 року з укладенням трудового договору на погоджений термін з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року включно з оплатою згідно зі штатним розписом.

30 грудня 2014 року Ставищенським ЖКП було видано наказ про продовження терміну дії договору, в тому числі, з ОСОБА_2 до 30 червня 2015 року включно.

Згідно наказу Ставищенського ЖКП «Про зміни в організації виробництва і праці» від 30 квітня 2015 року № 50 30 червня 2015 року вирішено провести скорочення чисельності (штату) працівників підприємства у підрозділах Ставищенського ЖКП.

30 квітня 2015 року ОСОБА_2 було повідомлено про його звільнення з 30 червня 2015 року з вказаної посади.

30 квітня 2015 року начальник Ставищенського ЖКП звернувся до профспілкового комітету працівників Ставищенського ЖКП з клопотанням про надання згоди на проведення змін в організації виробництва і праці шляхом скорочення штатних одиниць (посад) дільниці водопостачання Ставищенського ЖКП. У клопотанні зазначено, що працівника дільниці водопостачання ОСОБА_2 повідомлено про майбутнє скорочення його посади і вказано про його звільнення 30 червня 2015 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України у разі відсутності вакантних посад.

Листом первинної профспілкової організації Ставищенського ЖКП від 18 травня 2015 року начальника Ставищенського ЖКП повідомлено про повну відмову у наданні згоди на зміну істотних умов праці скорочення штатних одиниць (посад) Ставищенського ЖКП.

Наказом Ставищенського ЖКП «Про звільнення з роботи у зв'язку зі скороченням штату (чисельності) працівників» від 30 червня 2015 року № 92 ОСОБА_2 звільнено з посади слюсаря відбудовних робіт IV розряду дільниці водопостачання у зв'язку зі скороченням штату (чисельності) працівників підприємства згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України 30 червня 2015 року.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції керувався вимогами п. 1 ч. 1 ст. 40, ст. 43, ч. 1 ст. 49-2, ст. 232, ст. 233 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується по суті з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадк у зміни в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до роз'яснень викладених в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та Ставищенським житлово-комунальним підприємством було укладено трудовий договір, термін дії якого до 30 червня 2015 року. У зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці позивача було попереджено про його звільнення з роботи з 30 червня 2015 року.

Згідно вимог ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 зазначає, що розірвання з ним трудового договору з ініціативи відповідача було здійснено без згоди виборного профспілкового органу первинної профспілкової організації.

Судом встановлено, що на підприємстві мало місце скорочення штатних одиниць (посад). Наказ Ставищенського ЖКП «Про зміни в організації виробництва і праці» від 30 квітня 2015 року є чинним та позивачем не оскаржувався. Позивача було повідомлено про скорочення його посади 30 квітня 2015 року, тобто за два місяці до вивільнення. Начальник Ставищенського ЖКП звертався до профспілкового комітету працівників Ставищенського ЖКП з клопотанням про надання згоди на проведення змін в організації виробництва і праці шляхом скорочення штатних одиниць (посад) дільниці водопостачання Ставищенського ЖКП, в тому числі посади, яку обіймав позивач. Однак, профспілковий комітет відмовив у наданні такої згоди, належним чином не обґрунтувавши свою відмову, а відтак, в силу вимог ст. 43 КЗпП України відповідач мав право звільнити ОСОБА_2 без згоди виборного органу первинної профспілкової організації.

Позивач також зазначає, що на момент його звільнення з роботи на підприємстві були вакантні посади та мали факти прийняття на них нових працівників. Однак, згідно довідки Ставищенського ЖКП від 01 вересня 2015 року за період з 30 квітня 2015 року по 01 вересня 2015 року в штатному розписі підприємства вакантних посад не було.

Доводи позивача щодо відсутності у наказі про звільнення посилання на частину статті є безпідставними, оскільки в наказі про звільнення зазначені підставі звільнення ОСОБА_2, а саме п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Отже, звільняючи ОСОБА_2 з роботи, відповідач діяв у межах наданих йому повноважень з дотриманням встановленого законом порядку.

Оскільки позивача звільнено з роботи в порядку, визначеному законом, підстав для його поновлення не вбачається, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення відшкодування за спричинену моральну шкоду також задоволенню не підлягають.

Таким чином, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах, доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, а відтак вимоги апеляційної скарги задоволені бути не можуть.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 22 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.