Справа № 415/471/17
Провадження № 2/415/541/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Краснокутської М.О.,

за участю секретаря Тимофієвої О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в залі суду м. Лисичанська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Сєвєродонецького міського суду Луганської області про відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Сєвєродонецького міського суду Луганської області, в якій просив стягнути на його користь з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 41 402 грн. та моральну шкоду в розмірі 360 000 грн. Посилаючись на вимоги Цивільного кодексу України, в обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначає, що шкода йому була спричинена винесенням слідчим суддею Сєвєродонецького міського суду Луганської області Горбатенко О.М. необґрунтованої та невмотивованої ухвали про проведення обшуку за місцем його мешкання.

В попередньому судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги.

Представник відповідача в попереднє судове засідання не зявився, до його початку надав письмові заперечення проти позову, де позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив залишити позовну заяву без задоволення, справу розглядати за його відсутності.

Розглянувши вказану позовну заяву, вислухавши у попередньому судовому засіданні позивача, суд приходить до наступного.

У пункті 10 Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади» розяснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з такими предметом.

Аналогічної позиції дотримується і консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету ОСОБА_2 Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не можуть бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої необережності (п.66 Рекомендацій СМ/Rec (2010) 12 Комітету ОСОБА_2 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обовязки).

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних та розгляду ними адміністративних позовів до суддів і судів» №6 від 12.06.2009 року розяснено, що у розумінні положень ч.1 ст.2, п.п.1,7,9 ст.3, ст.17, ч.3 ст.50 Кодексу адміністративного судочинства України суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є субєктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачем у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у звязку з розглядом судових справ.

Положеннями ст.ст. 126, 129 Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність суддів у питаннях здійснення правосуддя, повязаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватися у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій чи відшкодування моральної шкоди з одночасним оскарженням дій до іншого суду, так як це буде порушувати принцип незалежності судів і заборону втручання в її вирішення незалежним судом.

Таким чином, розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті оскарження процесуальних дій чи рішень судді (суду), повязаних з розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду справи по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання) нормами ЦПК чи іншими законами України не передбачено.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем заявлені вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої, на його думку, винесенням необґрунтованої та невмотивованої ухвали слідчим суддею Сєвєродонецького міського суду Луганської області.

Оскільки предметом спору фактично є вимоги щодо оскарження рішень та дій слідчого судді, заявлені позивачем вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в поряду цивільного судочинства.

Згідно з положеннями ст.206 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

За таких обставин суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 до Сєвєродонецького міського суду Луганської області про відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди не підлягає розгляду у порядку цивільного чи іншого судочинства, у звязку з чим провадження за даним позовом підлягає закриттю.

Керуючись ст.15, ст.130, ст.205, ст.206, ст.208-210 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Сєвєродонецького міського суду Луганської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди закрити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Луганської області через Лисичанський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ М.О.КРАСНОКУТСЬКА