справа № 216/2679/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2017 року Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу

в складі: головуючого судді - Биканова І.Р.

за участю секретаря - Крейса О.О.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Шаповалової М.І.

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 08.06.2017 року та уточнено 17.08.2017 року звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» (далі ПАТ «Криворіжгаз») про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує, що з 04.02.2000 року була прийнята на роботу до ВАТ «Криворіжгаз» на посаду контролера газового господарства. Відповідно до п.1 ч.1 ст.23 КЗпП України з вказаного періоду між нею та відповідачем був укладений безстроковий трудовий договір. В процесі виконання трудового договору за згодою сторін з 01.03.2001 року по 01.03.2009 року вона була переведена на посаду оператора та старшого оператора ЕВМ, а 02.03.2009 року також за згодою сторін знову була переведена на посаду контролера газового господарства. Відповідно до наказів № 277к від 14.08.2013 року, № 445к від 03.11.2014 року та № 452-к від 13.09.2016 року, вона переводилася на таку саму посаду на тому самому підприємстві в інший структурний підрозділ, однак фактично її переміщали з одного структурного підрозділу в іншій на тому самому підприємстві у межах її спеціальності та посади, обумовлених трудовим договором, тому трудовий договір, укладений при прийнятті на роботу 17.03.1998 року продовжував бути безстроковим.

Згідно наказу № 452-к від 13.09.2016 року вона була переведена з посади контролера газового господарства на посаду контролера газового господарства, відповідач в наказі зазначив, що вона переводиться в інший структурний підрозділ на час перебування у відпустці основного працівника. 23.05.2017 року в зв'язку з тим, що працівник повернувся із відпустки та помилково вважаючи, що між відповідачем та позивачем шляхом переміщення в інший структурний підрозділ на тому ж самому підприємстві був укладений строковий трудовий договір відповідач видав наказ № 208-к від 22.05.2017 року, яким вона була звільнена з роботи на підставі п.2 ст.36 КЗпП України, в зв'язку з закінченням строкового трудового договору, який між нею та відповідачем не укладався. Як вона, так і працівник який тимчасово перебував у відпустці, працювали за однією ж і тією ж самою посадою, тобто контролерами газового господарства, то у випадку виходу із відпустки працівника, цей працівник, що був у відпустці, або ж вона повинні були продовжувати працювати за тією ж самою спеціальністю і посадою, у тому числі шляхом переміщення без їхньої згоди в інший структурний підрозділ цього підприємства.

Крім того, при її звільненні також було порушено її трудові права та гарантії, передбачені норми ст. 43-1 КУпП України, зокрема звільнено без попередньої згоди профспілкового комітету.

Середній заробіток який підлягає стягненню з відповідача в силу вимог ст.235 ч.1 КЗпП України складає 14 842,89 грн., а саме: період вимушеного прогулу у травні - 7 робочих днів, у червні - 21 робочий день, у липні - 21 робочий день, в серпні - 22 робочих дні, в вересні - 12 робочих днів, тобто станом на 18.09.2017 року - вимушений прогул складає 83 робочих дні; її середньоденна заробітна плата складає 178,83 грн. (178,83 грн. х 83 = 14 842,89 грн.). Разом з тим, протиправними діями відповідача їй було завдано моральну шкоду, яка проявлялася в стражданнях, а саме: вона як ветеран війни - учасник бойових дій, інвалід ІІІ групи, була протиправно звільнена відповідачем, чим було порушено принципи справедливості, розумності в зв'язку з чим оцінює моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Позивач, представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, просять суд задовольнити його.

Представник відповідача Шаповалова М.І. позов не визнала, пояснила, що у серпні 2013 року відбулася зміна організації структури ПАТ «Криворіжгаз», з 01.08.2013 року було введено в дію штатний розпис товариства у новій редакції, в якому відсутній такий структурний підрозділ як абонентська служба, замість якої було введено управління обліку та балансів з новими функціями і завданнями, до складу якого входив відділ супроводження клієнтів - фізичних осіб зі штатними одиницями контролерів газового господарства. На вказані вакантні посади і було здійснено переведення конролерів газового господарства, за їх згодою, серед яких була ОСОБА_1

Переведення ОСОБА_1 у листопаді 2014 року (наказ від 03.11.2014 року № 445-к) відбулося у зв'язку зі зміною організації структури товариства і скорочення штату працівників (наказ від 16.10.2014 року №741). Відповідно до ст.ст.49-2 та ч.1 ст.32 КЗпП України ОСОБА_1 було попереджено під підпис за 2 місяці про наступне вивільнення і одночасно запропоновано переведення на іншу роботу з урахування змін основних завдань та функцій управління реалізації природного газу та управління обліку та балансів На підставі заяви позивача від 24.10.2014 року останню було переведено на посаду інспектора групи по роботі з боржниками відділу обліку газу управління обліку та балансі (наказ № 445-к від 03.11.2014 року).

Переведення позивачки у вересні 2016 року (наказ від 13.09.2016 року № 452-к) було проведено в зв'язку з тим, що з 01.07.2016 року відбулась зміна організаційної структури товариства та штатного розпису (наказ від 01.07.2016 року № 477), що призвело до ліквідації відділу обліку газу та скорочення посад контролерів газового господарства. В той час ОСОБА_1 працювала за строковим трудовим договором на період відпустки без збереження заробітної плати постійного працівника ОСОБА_4 для догляду за дитиною до 6-ти років до дня фактичного виходу її з цієї відпустки. Сама ОСОБА_4 у зв'язку зі скороченням штату погодилась на пропозицію переведення її на запропоновану посаду контролера газового господарства у новому структурному підрозділі (ст. 49-1 та ч. 1 ст. 32 КЗпП України) з продовженням перебування у соціальній відпустці. Відповідач, керуючись ст. 39-1 КЗпП України й тим, що ОСОБА_4 ні на один день не переривала своєї відпустки, на роботу після скорочення штату не виходила і за нею зберігалося місце її роботи, власник запропонував переведення ОСОБА_1 за строковим трудовим договором, бо вона сама бажала продовжувати роботу. Вважає, що трудові відносини не можуть бути встановлено на невизначений строк, врегульовуються ст.23 КЗпП України, тобто не тягнуть набуття трудовим договором характеру безстрокового. 23.05.2017 року наказом № 208-к позивача було звільнено з посади контролера газового господарства відділу інспектування ПАТ «Криворіжгаз» в зв'язку з закінченням строку трудового договору, згідно п.2 ст.36 КЗпП України. Просить суд відмовити в позові позивачу.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що з 04.02.2000 року позивач працевлаштована на посаду контролера газового господарства ВАТ «Криворіжгаз», що підтверджується копією трудової книжки - а.с.5-7, наказом ПАТ «Криворіжгаз» від 13.09.2016 року № 452-к переведено ОСОБА_1, контролера газового господарства відділу обліку управління обліку та балансів, з 13.09.2016 року контролером газового господарства відділу інспектування за строковим трудовим договором на період відпустки без збереження заробітної плати ОСОБА_4 для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку до дня фактичного виходу ОСОБА_4 з цієї відпустки, з місячною тарифною ставкою 2850 грн. - а.с.75-88, а наказом № 208-к від 22.05.2017 року ОСОБА_1, контролер газового господарства відділу інспектування, в зв'язку з закінченням строкового договору, звільнена на підставі п.2 ст.36 КЗпП України, підставою для звільнення слугував наказ про переведення ОСОБА_1 від 13.09.2016 року № 452-к - а.с.4.

Посилання позивача на звільненні її без згоди виборчого органу первинної профспілкової організації суд вважає безпідставним, оскільки відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадків ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, тоді як позивача було звільнено на підставі п.2 ст.36 КЗпП України.

Відповідно до п.п.1,2 ст.32 КЗпП України, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу. Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті.

Із наказу № 452-к від 13.09.2016 року вбачається, що відповідачем було здійснено відповідно до вимог ст.32 КУпП України переміщення, а не переведення ОСОБА_1 на тому ж підприємстві та не потребувало заяви працівника, тобто в діях відповідача вбачається порушення норм КЗпП України при винесенні вищевказаного наказу, що тягне за собою визнання наказу від 22.05.2017 р. № 208-к про звільнення ОСОБА_1 на підставі п.2 ст.36 КЗпП України, в зв'язку з закінченням строку трудового договору - протиправним.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі несплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до абз. 3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 (далі - Порядок), середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється з виплат за попередні два місяці. Час, протягом якого працівник згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Згідно п. 5 Порядку, нарахування виплат у випадку збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати.

Середньоденний заробіток ОСОБА_1 становить 178,83 грн., період стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні рахується з наступного дня після звільнення позивача та по день фактичного розрахунку, тобто з 23.05.2017 року по 18.09.2017 року, що становить 83 робочих днів.

Таким чином, середній заробіток позивача за час затримки виплати заробітної плати, з 23.05.2017 року по 18.09.2017 року складає 14 842,89 грн. (178,83 грн. - середньоденний заробіток) х 83 робочих днів затримки розрахунку = 14 842,89 грн.).

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд виходить з того, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди не визначений на законодавчому рівні, а тому визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин.

Відповідно до роз'яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Разом з тим, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, де визнана презумпція моральної шкоди. Так, рішенням від 27.07.2004 року по справі «Ромашов проти України», суд стягнув на користь заявника моральну шкоду, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких суд може відхилити вимогу повністю або частково».

При встановленні розміру моральної шкоди суд враховує характер та ступінь душевних страждань, яких зазнала ОСОБА_1, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті, порушення звичного ритму життя, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 5000 грн. моральної шкоди, а в іншій частині позову - відмовити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 116, 117 КЗпП України, керуючись ст.10,11,27,31,60,61, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати звільнення ОСОБА_1 з посади контролера газового господарства Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» на підставі п.2 ст.36 КЗпП України - протиправним.

Поновити ОСОБА_1 на посаду контролера газового господарства Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 14 842 (чотирнадцять тисяч вісімсот сорок дві) грн. 89 коп.

Сума стягнена без урахування податків та обов'язкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 5000 (п'ять тисяч) грн., в іншій частині позову - відмовити.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах платежів за один місяць допустити до негайного виконання.

Сторони мають право оскаржити рішення подавши протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційну скаргу в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу.

СУДДЯ: