Справа № 489/7874/15-ц
Номер провадження 2/489/43/17
РІШЕННЯ

Іменем України

01 березня 2017 року місто ОСОБА_1

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 (далі-позивач) до ОСОБА_3 (далі-відповідач), третя особа - Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Державний нотаріус ОСОБА_5 про визнання недійсними заяви про відмову від спадщини та свідоцтва про право на спадщину за законом,

встановив

У грудні 2015 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що свідоцтво про право на спадщину за законом та заява про відмову від спадщини є недійсними, оскільки позивач ніколи не підписувала заяву про відмову від прийняття спадщини. Наявність такої заяви порушує її права як спадкоємця.

Позивач просила суд визнати недійсними заяву про відмову від спадщини та свідоцтво про право на спадщину.

26.01.2016 до суду від завідувача Другою МДНК Миколаївської області надійшли заперечення.

01.02.2016 до суду від відповідача надійшли заперечення.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 02.02.1995 квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7

ОСОБА_6 помер 04.09.2008 відповідно до актового запису про смерть №4175. Після його смерті заведена спадкова справа №1141/2008.

Згідно з свідоцтвом про народження серії НІ-ФП №370510 позивач є донькою ОСОБА_6 та відповідача.

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 25.11.2008 позивач відмовився від спадщини, що залишилась після смерті батька ОСОБА_6 на користь відповідача-дружини померлого. Приватний нотаріус ОСОБА_4 засвідчила справжність підпису ОСОБА_2, який зроблено у її присутності. Особу ОСОБА_2 встановлено.

Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10.12.2009 ОСОБА_3 отримала у спадок від ОСОБА_6 1/4 частку квартири АДРЕСА_2.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач посилається на те, що ніколи не підписував заяву від 25.11.2008 та не відмовлявся від спадщини після смерті батька. Вказує, що невідома особа ввела в оману приватного нотаріуса та скористалась підробленими документами.

Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як вбачається з матеріалів справи, і позивач і відповідач відносяться до спадкоємців першої черги.

Відповідно до ч. 1 ст. 1273 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 1273 Цивільного кодексу України, відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 № 7 відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини.

Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну.

Стаття 10 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказами являються будь-які фактичні дані, які встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Судом було роз'яснено позивачу та її представнику, що для підтвердження підстав позову може бути заявлено клопотання про призначення експертизи, однак для її проведення необхідно зібрати вільні, умовно вільні та експериментальні зразки підпису і почерку у кількості, що встановлена інструкцією, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.98 за № 53/5.

Як вбачається з матеріалів справа, ухвалою суду від 22.06.2016 у справі призначено судову почеркознавчу експертизу.

Експерт у своєму клопотанні від 05.08.2016 №753 вказав, що для проведення експертизи необхідно, зокрема, вільні зразки підписів позивача за період з 2008 року на 10 аркушах, вільні зразки почерку позивача, у тому числі із записами : "Попова Альона Валеріївна" на 10-15 аркушах.

Ухвалою суду від 09.09.2016 відновлено провадження у справі.

Станом на 24.10.2016 експерту додаткові матеріали не надходили, оплата вартості експертизи не здійснена. Експертом надано повідомлення про неможливість проведення експертизи.

Судом було долучено до матеріалів справи документи надані позивачем, однак більша частина з них не стосувалася періоду підписання заяви про відмову від спадщини.

Ухвалою суду від 08.12.2016 у справі знову було призначено судову почеркознавчу експертизу.

В клопотанні від 20.12.2016 №1186 експерт просив надати вільні зразки почерку позивача на документах складених у 2008 році, а також додаткові експериментальні зразки підпису та почерку.

Ухвалою суду від 23.12.2016 провадження у справі відновлено.

В судовому засіданні позивач та її представник зазначили, що не мають документів з вільними зразками підпису за 2008 рік.

Суд зазначає, що двічі у справі призначалась судова почеркознавча експертиза та експерт двічі заявляв клопотання про надання йому додаткових матеріалів, які задоволенні позивачем не були.

За таких обставин, позивач був обізнаний про необхідність задоволення клопотання експерта та обов'язковості збору вільних та умовно вільних зразків почерку та підпису.

Станом на 01.03.2017 судова почеркознавча експертиза, яка призначалась судом двічі не проведена через невиконання клопотань експерта.

В судовому засіданні, позивач посилався на те, що не оплачував експертизу у зв'язку з тим, що рахунок був зазначений на іншу особу. Проте ні позивач, ні його представник письмово не звертались з цим питанням ні до суду, ні до експертної установи для виправлення описки і видачі нового рахунку.

Враховуючи те, що на даний час в матеріалах спадкової справи міститься копія заяви позивача, в якій він висловив свою відмову від прийняття спадщини після смерті батька та останнім не доведено належними та допустимими доказами те, що підпис під такою заявою належить не позивачу, у суду відсутні підстави вважати, що нотаріуса було введено в оману та заяву підписано не позивачем, а іншою особою на підставі підроблених документів.

Як пояснила в судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 заява підписана позивачем, і позивач тому не зверталась про прийняття та оформлення спадщини після батька. Натомість, позивача уклала велику кількість кредитних договорів. 10.08.2015 ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про припинення права власності ОСОБА_8 з виплатою компенсації. Після цього, позивач через сім років після смерті батька, подала позов про визнання заяви про відмову від спадщини недійсною.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про визнання недійсною заяви про відмову від спадщини, як і не підлягає задоволенню вимога про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки є похідною вимогою.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-214 ЦПК України, суд

вирішив

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсними заяви про відмову від спадщини та свідоцтва про право на спадщину за законом в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв