АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 677/250/16-ц
Провадження № 22-ц/792/339/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Ярмолюка О.І.,

суддів Пастощука М.М., Федорової Н.О.,

секретар Шевчук Ю.Г.,

з участю відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, повязаних з утриманням особи у навчальному закладі, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Національної академії внутрішніх справ на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2016 року,

встановила:

У лютому 2016 року Національна академія внутрішніх справ (далі ОСОБА_2) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, повязаних з утриманням особи у навчальному закладі.

Академія зазначила, що наказом від 26 липня 2008 року № 714 ОСОБА_1 зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ, правонаступником якого є ОСОБА_2. 9 вересня 2008 року сторони та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області уклали договір про підготовку фахівця, за умовами якого ОСОБА_1 після закінчення навчального закладу повинен був відпрацювати в органах внутрішніх справ не менше 3 років, а у разі відмови від проходження служби протягом цього строку відповідач зобовязався відшкодувати витрати на своє навчання. Наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області від 3 червня 2013 року № 172 о/с ОСОБА_1 достроково звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням. Розмір фактичних витрат, повязаних з утриманням ОСОБА_1 у навчальному закладі, склав 41 051 грн. 78 коп.

За таких обставин ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь ці кошти.

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на корить ОСОБА_2 20 525 грн. 89 коп. витрат, повязаних з утриманням особи у навчальному закладі, та 689 грн. судового збору.

Суд виходив з того, що ОСОБА_1 звільнився з органів внутрішніх справ за власним бажанням до закінчення 3-річного строку перебування на службі, натомість, він як дитина-напівсирота має відшкодувати позивачеві лише 50% понесених ним витрат на навчання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду про часткове задоволення позову та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити рішення суду та задовольнити позов у повному обсязі посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

ОСОБА_2, який у встановленому порядку оповіщений про час і місце судового засідання, до суду не зявився. ОСОБА_3 до апеляційного суду надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_1

Заслухавши учасника процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід задовольнити.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Суд першої інстанції встановив обставини справи повно та правильно, проте висновки з установлених обставин зроблено ним неправильно. Крім того, суд застосував закон ( ч. 4 ст. 48 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-ІV), який не поширюється на спірні правовідносини.

У звязку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням судом норм матеріального права рішення суду в частині розміру стягуваних коштів підлягає зміні.

Згідно з ч. 5 ст. 88 ЦПК України має бути змінений розподіл судових витрат.

Встановлено, що наказом від 26 липня 2008 року № 714 ОСОБА_1 зараховано на І курс Київського національного університету внутрішніх справ за спеціальністю «Психологія» з 1 вересня 2008 року.

9 вересня 2008 року Київський національний університет внутрішніх справ, правонаступником якого є ОСОБА_3, ОСОБА_1 та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області уклали договір № Хм 81 про підготовку фахівця, до якого вносилися зміни та доповнення додатковим договором № 1 від 22 травня 2012 року.

За умовами цього договору навчальний заклад зобовязався забезпечити підготовку ОСОБА_1 за державним замовленням як фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» на денній формі навчання за спеціальністю «Психологія», його харчуванням, речовим майном і грошовим утриманням за встановленими нормами, подальше працевлаштування випускника в системі органів внутрішніх справ (п.п. 1, 2.1).

В свою чергу, ОСОБА_1 взяв на себе обовязок після закінчення навчання прибути до місця призначення, приступити до виконання службових обовязків і відпрацювати не менше трьох років. У разі звільнення з органів внутрішніх справ до закінчення 3-річного терміну перебування на службі за власним бажанням без поважних причин ОСОБА_1 зобовязався відшкодувати фактичні витрати, повязані з його утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком (п.п. 2.3.5, 2.3.6, 3.1).

Розмір витрат, повязаних із утриманням ОСОБА_1 у навчальному закладі, становить 41 051 грн. 78 коп. Ці витрати складаються з 11 706 грн. 15 коп. грошового забезпечення, 16 177 грн. 93 коп. продовольчого забезпечення, 2 428 грн. 73 коп. речового забезпечення, 10 738 грн. 97 коп. оплати комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

У червні 2012 року ОСОБА_1 закінчив навчання та був направлений для проходження служби до Красилівського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області.

Наказом від 3 червня 2013 року № 172 о/с лейтенанта міліції ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас за власним бажанням згідно п.п. «ж» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114, з 3 червня 2013 року.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ч. 2 ст. 52 Закону України від 23 травня 1991 року № 1060-ХІІ «Про освіту», що була чинною на час виникнення спірних відносин, випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобовязані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В силу ч. 2 ст. 56 Закону України від 17 січня 2002 року № 2984-ІІІ «Про вищу освіту», чинному на час виникнення спірних відносин, випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником.

Як передбачено ч.ч. 5, 7 ст. 18 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається.

Курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх спав після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, повязані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

У відповідності до п.п. 2, 3, 6 Порядку відшкодування особами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 березня 2007 року № 313 (в редакції на час виникнення спірних відносин), відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, повязаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця у навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою. У разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати стягнення їх суми здійснюється в судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 здобув освіту у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України за кошти державного бюджету, після чого його було прийнято на службу до міліції, натомість, відповідач звільнився з органів внутрішніх справ за власним бажанням без поважних причин до закінчення 3-річного строку перебування на службі.

За таких обставин ОСОБА_1 має відшкодувати до державного бюджету вартість навчання у розмірі 41 051 грн. 78 коп.

Розрахунок цих витрат проведено позивачем відповідно до Порядку розрахунку витрат, повязаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого спільним наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та звязку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, управління держаної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 року № 419/831/240/605/537/219534 (зареєстровано в міністерстві юстиції України 30 липня 2007 року за № 863/14130).

Посилання ОСОБА_1 на неправильність і недоведеність розрахунку витрат не відповідає фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції правомірно виходив з того, що ОСОБА_1 звільнився з органів внутрішніх справ за власним бажанням до закінчення 3-річного строку перебування на службі, тому відповідач має відшкодувати ОСОБА_3 витрати, повязані з його утриманням у навчальному закладі.

ОСОБА_1 відмовляється відшкодувати позивачеві ці витрати, тому стягнення з нього цієї суми має бути здійснене в судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не набув статусу дитини-сироти, яка перебуває на повному державному утриманні, а з отримуваної ним до 30 червня 2012 року пенсія у звязку з втратою годувальника не здійснювалося будь-яких відрахувань.

Отже, суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин положення ч. 4 ст. 48 Закону № 1058-ІV та безпідставно зменшив розмір витрат на навчання, що мали бути стягнуті з відповідача.

На думку апеляційного суду, позов ОСОБА_3 є обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 слід присудити понесені ним витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 1 378 грн. Крім того, ОСОБА_1 має відшкодувати позивачеві понесені ним витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 1 515 грн. 80 коп. ОСОБА_4 понесла 2 839 грн. 80 коп. судових витрат.

Керуючись ст.ст. 88, 307, 308, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу Національної академії внутрішніх справ задовольнити.

Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2016 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Національної академії внутрішніх справ 41 051 грн. 78 коп. витрат, повязаних з утриманням особи у навчальному закладі, та 2 839 грн. 80 коп. судового збору, а всього 43 891 грн. 58 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий/підпис/ОСОБА_5

Судді: /підпис/ОСОБА_6

/підпис/ОСОБА_7

Копія вірна. Суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 24