СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/9861/16-ц
пр. № 2/759/691/17
08 лютого 2017 року м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - Войтенко Ю.В.,
за участю секретаря - Севрюк К.А.,
представника позивача - ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні питання про залишення частини позовних вимог без розгляду в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та піклування Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,
Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа: Орган опіки та піклування Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав щодо дитини ОСОБА_5 та щодо стягнення аліментів. В процесі розгляду справи, позивач подала заяву про залишення частини позовних вимог без розгляду та просила суд позбавити ОСОБА_4 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Свої вимоги позивач мотивує тим, що між нею та відповідачем шлюб було укладено 19.02.2005 року, а розірвано - 12.09.2006 року. У шлюбі народився син ОСОБА_5 після розірвання шлюбу, позивач залишилася проживати разом з новонародженим сином у своїх батьків в Черкаській області, а відповідач переїхав на свою батьківщину. ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, є уродженцем м. Лисичанська Луганської області. З того часу позивач ніколи більше не бачила відповідача, не спілкувалася з ним. В житті сина відповідач ніколи не брав участі, абсолютно не цікавився ним і навіть ніколи з ним не спілкувався. За понад 10 років роздільного проживання відповідач жодного разу не провідав сина, не спілкувався з ним, не телефонував йому, взагалі не брав ніякої участі в його житті, жодного разу не привітав сина з днем народження. Після припинення шлюбних відносин між позивачем і відповідачем ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на повному утриманні позивача. Таким чином, відповідач понад 10 років не бере ніякої участі в житті сина, не спілкується з ним, не водить в школу (не водив в садок), в медичні заклади, не займається позашкільним вихованням, не відвідує батьківські збори, не цікавиться інтересами сина. Позивач зауважує, що жодних перешкод відповідачу у спілкуванні з сином вона чи і будь- хто ніколи не чинили, що свідчить про його свідомі дії стосовно ухилення від виконання батьківських обов'язків.
Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, та просила задовольнити їх у повному обсязі, пояснивши, що відповідач не приймає участі у житті дитини.
Відповідач в судове засідання не з'являвся, про день час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі шляхом розміщення повідомлення про виклик до суду в газеті «Урядовий кур'єр» (а.с.43,58,73,74
Представник третьої особи - органу опіки та піклування Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_4 відносно його малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, справу просили розглядати у їх відсутності (а.с. 69).
Свідок ОСОБА_6, яка працює головою правління ЖБК в будинку, де проживає позивач, повідомила, що знає сім'ю позивача близька трьох років. Зазначила, що їх сім'я дуже щаслива і вона навіть ніколи не знала про те, що один з двох дітей має іншого батька. ОСОБА_4 свідок ніколи не бачила.
Свідок ОСОБА_7, яка є подругою позивача і знає її більше трьох років, зазначила, що ніколи не бачила ОСОБА_4 і не чула, щоб він цікавився життям дитини.
Свідок ОСОБА_8, яка була вчителем ОСОБА_5 з 1 по 4 клас, свідчила, що вона ніколи не бучила в школі ОСОБА_5, ніколи він до неї не звертався, ОСОБА_5 забирали тільки позивач, її чоловік та його донька.
ОСОБА_9, яка є рідною сестрою позивачки зазначила, що позивач та відповідач розлучились, коли ОСОБА_5 виповнився один рік, батько сином не цікавився, з пологового будинку, він дружину з сином не забирав, на момент народження сина, його не було. Також повідомила, що за 11 років, після розлучення сестри вона ніколи не бачила ОСОБА_5 і не спілкувалась з ним.
ОСОБА_10, який є чоловіком позивача, повідомив, що відповідача він ніколи не бачив, сином він не опікується, допомоги не надає, життям не цікавиться.
Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов до таких висновків.
Вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено шлюб 19 лютого 2005 року.
Між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 шлюбні стосунки не склались, рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12.09.2006 року шлюб було розірвано.
У шлюбі народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4. Після розірвання шлюбу позивач залишилась проживати разом з новонародженим сином у своїх батьків в Черкаській області, а відповідач переїхав на свою батьківщину. З того часу позивач ніколи більше не бачила відповідача, не спілкувалася з ним. В житті сина відповідач ніколи не брав участі, абсолютно не цікавився ним і навіть ніколи з ним не спілкувався. За понад 10 років роздільного проживання відповідач жодного разу не провідав сина, не спілкувався з ним, не телефонував йому, взагалі не брав ніякої участі в його житті, жодного разу не привітав сина з днем народження. Після припинення шлюбних відносин між позивачем і відповідачем ОСОБА_5 перебуває на повному утриманні позивача. Таким чином, відповідач понад 10 років не бере ніякої участі в житті сина, не спілкується з ним, не водить в школу (не водив в садок), в медичні заклади, не займається позашкільним вихованням, не відвідує батьківські збори, не цікавиться інтересами сина. Позивач зауважує, що жодних перешкод відповідачу у спілкуванні з сином вона чи і будь- хто ніколи не чинили, що свідчить про його свідомі дії стосовно ухилення від виконання батьківських обов'язків.
Позивач зазначає, що дитина проживає з нею, всі обов'язки по вихованню, розвитку та матеріального забезпечення покладені на неї.
На підтвердження проживання малолітнього ОСОБА_5 разом з позивачем, ОСОБА_2 надала акт обстеження умов проживання, а також, довідкою про склад сімї або зареєстрованих осіб у житловому приміщенні (а.с.21, 50).
Відповідні положення Конституції України проголошують: ст. 32 «Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України»; ст.51 «Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою».
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточені. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-учасниці дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї.
Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства»).
У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до частин 1, 2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Статтею 150 СК України передбачені обов'язки батьків, що полягають у вихованні дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуванні про здоров'я дитини, фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпеченні здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя, повазі до дитини.
Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Згідно з роз'ясненнями, що містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Пункт 16 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України містить роз'яснення з приводу того, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Відповідно до висновку органу опіки та піклування Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_4 відносно його малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 є доцільним. Також, у висновку встановлено, що дитина проживає разом з матір'ю. У довідці з місця навчання дитини, зазначено, що за період навчання батько не цікавився успіхами сина, жодного разу не був присутнім на батьківських зборах. При цьому, встановлено, що позивач належним чином утримує та виховує свого сина.
Відповідно до довідки з технічного ліцею, зазначено, що за перід навчання (2015-2016) роки, батько не цікавився успіхами сина, жодного разу не був присутнім на батьківських зборах, вихованням ОСОБА_5 займається мати (а.с.22).
Згідно з довідкою Дитячо-юнацької спортивної школи №25 міста Києва, на заняття до школи ОСОБА_5 приводить тільки мати (а.с.23).
Таку ж інформацію надано від ГО «Спортивний клуб «Легіон ХХІ», відповідно до якої ОСОБА_5 відвідує секцію з футболу, на заняття його приводить мати або вітчим ОСОБА_11 (а.с.24).
За відомостями КНП «Центр первинної медико - санітарної допомоги №2» ОСОБА_5 звертався у супроводі матері ОСОБА_2, ОСОБА_4 до центру не звертався (а.с.62).
Також, слід зазначити, що позивач позитивно характеризується з місця роботи (а.с.71).
Тому, оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про застосування крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_4 щодо малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки він не виконує своїх батьківських обов'язків.
Отже, відповідач свідомо ухилився від виховання дитини, що полягає у свідомому нездійсненні протягом тривалого часу його виховання, піклування про його здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створення належних умов для розвитку природних здібностей та готування дитини до самостійного життя та праці, що, в свою чергу, вказує на наявність законних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.
Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551, 21 грн., а на користь держави - 551,20 грн.
Враховуючи наведене та керуючись Законом України «Про охорону дитинства», Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. 150, 155, 165, 167 Сімейного кодексу України, ст.10,58, 208, 212-215, 224-226, 232-233, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: Орган опіки та піклування Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, батьківських прав відносно сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 551,21 грн.
На це заочне рішення відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії може бути подана заява до Святошинського районного суду м. Києва про перегляд цього заочного рішення.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.В. Войтенко