Номер провадження: 22-ц/785/1431/17
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів- Таварткіладзе О.М.,Цюра Т.В.

За участю секретаря- Поліхранової Ю.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09.06.2016 року, у справі за позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору:ОСОБА_8, Малиновський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області

-про визнання особи такою, що втратила право на користування квартирою,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2015 року позивачі звернулись до суду з вищезазначеними позовними вимогами, котрі в подальшому уточнили та остаточно просили суд визнати ОСОБА_7 таким,що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1. Вимоги обґрунтовували тим, що зі згоди попереднього власника- ОСОБА_10 відповідач був зареєстрований в зазначеній квартирі. Посилаючись на зміну власника та на те, що з 10 березня 2014 року відповідач в зазначеній квартирі не проживає, вибув на інше місце проживання, членом їх сімї не являється, добровільно виселитись та знятись з реєстраційного обліку не бажає з підстав ст. 405 ЦК України, ст.107 ЖК України просили суд визнати його таким, що втратив право користування спірним помешканням.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09 червня 2016 року позов ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету споруОСОБА_10, Малиновський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право на користування квартирою залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового, про задоволення позову,посилаючись на вимоги ст.309 ЦПК України. Зокрема посилаються на ті ж обставини, що і в позовній заяві та на те, що зміна співвласників призвело до того, що право користування вказаною квартирою у відповідача перестало існувати після припинення права власності колишнього власника,тобто ОСОБА_10 та на те, що районний суд не взяв до уваги акт про не проживання відповідача у спірному помешканню та на порушення їх права власності.

Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача,перевіривши матеріали справи ,обговоривши доводи апеляційної скарги дійшла висновку,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких міркувань.

В судове засідання всі учасники судового процесу не з'явились,про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином.

В силу ст.305 ч.2 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутністю.

Матеріалами справи встановлено, що з 26 січня 1998 року власниками квартири АДРЕСА_1 в рівних частках були : ОСОБА_10, його дружина ОСОБА_12, його донька ОСОБА_5, його онук ОСОБА_6.( а.с.7)

Після смерті ОСОБА_12 належну їй 1/4частину вказаної квартири успадкував її чоловік ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Сьомою одеською державною нотаріальною конторою за.реєстровим №3-3256 від 30,10,2009 року.

Згідно довідки з місця проживання за № 1064 від 16.11.2015 року (витягу із домової книги про склад сім'ї і реєстрацію) у зазначеній квартирі постійно зареєстровані ОСОБА_10 - з 13.06.1967 року; його син ОСОБА_14 - з 14.11.2012 року; його онук ОСОБА_7 - з 23.12.2011 року; його невістка ОСОБА_15 - з 14.11.2012 року; його онук ОСОБА_6, - з 19.05.1999 року; його онучка ОСОБА_2 - з 14.11.2012 року;

15.09.2015 року ОСОБА_10 подарував належну йому ? частину вказаної квартири своій доньці ОСОБА_5 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом одеського міського нотаріального округу за реєстровим № 1990.

Отже,районний суд прийшов до правильного висновку, що позивачу ОСОБА_6 належить на праві спільної часткової власності ? частина квартири квартири АДРЕСА_1, а ? частини належить- ОСОБА_5

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Така правова позиція висловлена ВСУ під час розгляду справи № 6-158цс14.

Проте, матеріалами справи встановлено, що 23 грудня 2011 року за згодою позивачів, а також, колишнього співвласника ОСОБА_10, у вищевказаній квартирі був зареєстрований відповідач ОСОБА_7, який є близьким родичем позивачів.

Надання згоди позивачами на його проживання та реєстрацію підтверджується заявами останніх про реєстрацію місця проживання, із особистими підписами позивачів та довідкою про склад сім'ї та реєстрацію №1064 від 16.11.2015р. (58-73).

За таких обставин,районний суд прийшов до правильного висновку, що право власності позивачів з 1998 року ніколи не припинялось, не переходило до інших осіб. Укладання договору дарування від 15.09.2015 році між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 призвело тільки до зміни складу співвласників та збільшення частки ОСОБА_5 у власності.

За таких обставин, посилання позивачів на те, що із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї є таким, що не відповідає обставинам по справі, так як самі позивачі свобідно, добровільно та послідовно виражали своє волевиявлення, як власники часткової власності в спірному помешканню щодо проживання та реєстрації відповідача в спірній квартирі, а збільшення їх частки у власності не дає підстави дійти висновку, що відбулася зміна власника в спірній квартирі.

Районним судом встановлено, що ОСОБА_7 є студентом денної форми навчання, І ступеня, за спеціальністю готельний та ресторанний бізнес Вищої школи готельного та ресторанного з 23 лютого 2015 року до 23 лютого 2018р., що підтверджується довідкою Вищої отельного та ресторанного бізнесу в м. Познань, Польща від 13.02.2015 року (а.с.61-62)

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що на даний час він в квартирі не проживає з поважних причин так як навчається та проживає у м. Познань, Польща.

Виходячи з вищезазначеного, судова колегія погоджується з думкою суду першої інстанції, що правовий статус позивачів не змінився так як вони були і залишаються власниками квартири АДРЕСА_1 та в свій час надали відповідачу право користування житловою площею, а відсутність ОСОБА_16 ,в спірному помешканню,пов'язується з його навчанням за кордоном.

Посилання на вимоги ст.107 ЖК України судовою колегією оцінюється критично так як це правило стосується осіб, які проживають у будинках державного і громадського фонду.

Доводи про те, що відповідач ніколи не був членом їх сім"ї не спростовує того факту, що саме за їх згодою,як власників спірного помешкання відповідач вселився в спірну квартиру та здійснив реєстраційний облік, а відтак набув право користування спірним приміщенням.

Сам по собі акт від 10.09.2015 року щодо не проживання відповідача в квартирі АДРЕСА_1 не дає підстав для задоволення позову, оскільки воно пов'язане з навчанням за кордоном, що є поважною причиною такої відсутності.

Виходячи з вищезазначеного, судова колегія дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються та не дають підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 218, 303,308, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09.06.2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів.

Голодуючий суддя - Л.А.Гірняк

Судді - Т.В.Цюра

О.М.Таварткіладзе