Номер провадження: 22-ц/785/7150/17
Номер справи місцевого суду: 520/8615/17
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів- Дрішлюка А.І., Калараша А.А.

За участю секретаря- Бахірко А.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 26.07.2017 року, у справі за заявою ОСОБА_5, заінтересовані особи Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИЛА:

25 липня 2017 року ОСОБА_5 звернувсь до суду з заявою про встановлення юридичного факту про те, що його вимушене переселення, у серпні 2015 року з окупованої території Донецької області України відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області України. Заявники зазначають, що у квітні 2014 року розпочалася друга фаза збройної агресії Російської Федерації проти України та контрольовані,керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки». 23 серпня 2014 року почалися масові вторгнення на територію Дорнкцької та Луганських областей регулярних підрозділів Збройних Сил Російської Федерації.

9-11 вересня 2014 року під час проведення ним занять в технікумі зайшло двоє озброєних проросійських бойовиків та попросили пройти до Комендатури міста,де він побачив військових з російськими шевронами. Знаючи його проукраїнську позицію через місяць його стали переслідувати та заявили ,що йому необхідно покинути місто так як він не підтримує їх позицію. Через декілька днів до хати приїхали троє незнайомих людей в козацькій формі,стали вибивати двері та вікна, але не змогли, що дало можливість йому вибігти з дому. Близько двох місяців він переховувався,а згодом прибув в м. Горлівка де знаходився по липень 2015 року,так як в м. Горлівка були присутні війська з російськими шевронами,на будівлях вивішені російські прапори та прапори «ДНР» він вирішив виїхати з окупованої територію,щоб не турбуватись про свою безпеку.

Вважав, що встановлення юридичного факту його вимушеного переселення з окупованої території України через збройну агресію Російської Федерації необхідно для уникнення загрози життю,здоров'ю, свободи, особистих пав на свободу пересування,вираження думки,майнових прав, вільного володіння,розпорядження та користування майном,що також буде породжувати юридичні наслідки - виникнення прав на справедливу компенсацію з держави агресора. Іншого порядку встановлення такого юридичного факту законом не передбачено.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26.07.2017 року відмовлено у відкритті провадження по справі,судовий збір повернуто заявнику.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали суду з передачею справи до суду 1-ї інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження по справі посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання представники Міністерства соціальної політики України, Російської Федерації в судове засідання не з'явились,про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином.

В силу ст.305 ч.2 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутністю.

Відмовляючи у відкриті провадження по справі,суд першої інстанції виходив з того, що довідки від 05.08.2015 року про взяття на облік ,переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції,факт переселення ОСОБА_5 з тимчасово окупованої території України вже засвідчено вказаною довідкою,тому він повторному встановленню на підставі ст.256 ЦПК України не потребує. Обставини,які свідчать про факт збройної агресії Росії проти України є загальновідомим фактом,який закріплено державою на законодавчому рівні, і є таким,що не підлягає доказуванню.

Проте з таким судженням районного суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1,п 5 ч.2 ст.234 ЦПК України окреме провадження-це вид непозовного цивільного судочинства,в порядку якого розглядається цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз'яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується із наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні; '

Згідно ч. 1 ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу,

Пунктом 3 ч. 1 ст. З Закону України «Про основи національної безпеки України» об'єктами національної безпеки, між іншим, є держава, конституційний лад, суверенітет, територіальна цілісність і недоторканість.

Згідно ст.4 Конвенції про захист цивільного населення під час війни особами,що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації,під владою сторони конфлікту або окупаційної держави,громадянами яких вони не є.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що підставами внутрішнього переміщення осіб на території України у тому числі може бути: збройний конфлікт, тимчасова окупація, повсюдні прояви насильства та надзвичайні ситуації природного чи техногенного характеру.

У ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 цього Закону.

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у ст. 1 цього Закону.

Із матеріалів справи вбачається, що заявник просить встановити вищезазначений факт у зв'язку з тим, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи встановленої форми,що була видана,не містить відомостей про конкретні причини внутрішнього переміщення.

Згідно з ч. 2 ст. 256 ЦГЖ України у судовому. порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян.

Таким чином, районний суд порушення зазначених вище положень закону та не перевірив заяву ОСОБА_5,не з'ясував підстави поданої заяви,тому дійшов передчасного висновку про наявність підстав відмови у відкритті провадження у справі.

Керуючись ст. 218, 303,307, 312,315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 26.07.2017 року скасувати,матеріали справи передати до суду першої інстанції на новий розгляд для вирішення питання щодо відкриття провадження по справі.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржено до касаційного суду на протязі 20 днів.

Голодуючий суддя - Л.А.Гірняк

Судді - А.І.Дрішлюк

А.А.Калараш