Справа № 186/77/17
Провадження номер № 2/0186/137/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2017 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області

в складі: головуючої - судді Янжули С. А.

при секретарі - Лиман Н.П.

з участю: представника позивачки - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення шкоди спричиненої невиконанням зобов'язання,

В С Т А Н О В И В:

19 січня 2017 року позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення шкоди, спричиненої невиконання зобов'язання.

В обґрунтування позову зазначила, що з початку осені 2015 року проживала в квартирі відповідача №9, будинку №37 по вул.Гагаріна, м.Першотравенська, Дніпропетровської області, яка належить йому на праві приватної власності. Для забезпечення її проживання її батьками було надано на її користь 10 000,00 гривень на заміну вікон у вказаній квартирі на пластикові та 19 800,00 гривень на придбання меблів: кухонного та спального гарнітурів. Такі дії нею було вчинено в листопаді 2015 року, з усної згоди відповідача. Вказані речі доставлено в дану квартиру, вікна за її кошти замінено на пластикові.

19 грудня 2015 року вона уклала шлюб з відповідачем. В результаті певних життєвих обставин з 10 травня 2016 року вони припинили спільне проживання, розірвали відносини і з того часу їх не підтримують, хоча шлюб між ними не розірвано в силу ч.2 ст.110 СК України.

Після розірвання відносин між ними, але під час спільного шлюбу 30 червня 2016 року в них народився син - ОСОБА_5. Після народження сина відносини між ними не змінилися, вона сама виховує дитину, хоча деяку участь у його вихованні відповідач теж приймає - за рішенням суду з листопада 2016 року з нього стягуються аліменти на користь позивачки.

Після розірвання відносин між ними було досягнуто згоди щодо повернення відповідачем на її користь належного їй на праві особистої приватної власності майна, яке знаходиться у вказаній квартирі: кухонного та спального гарнітурів, вартістю 19 800,00 гривень та в рахунок компенсації за встановлені пластикові вікна 10 000,00 гривень, про що між ними 16 травня 2016 року складено письмову розписку, яку відповідач написав власноруч. Однак, до цього часу він не вчинив жодної дії на виконання взятого на себе зобов'язання. Невиконанням зобов'язання відповідач спричинив їй не лише майнову шкоду, а й моральну, яку вона оцінює в 10 000,00 гривень, так як вона одноосібно доглядає за дитиною, намагається забезпечити її та власний побут, створює сімейний затишок, для чого їй не завадили б меблі та додаткові кошти, але змушена користуватися старими меблями, що вносить свої корективи в їх життя та впливає негативно на її психологічний стан та її відносини з оточуючими її людьми.

Просить суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в розмірі 29 800,00 гривень в рахунок майнової шкоди, спричиненої невиконанням зобов'язання, 10 000,00 гривень моральної шкоди та судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав та просить їх задовільнити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав та зазначив, що вказане майно - це подарунок на весілля і це майно є спільною власністю подружжя. Тому позивачці слід вимагати повернення половини вартості цього майна. Дійсно, його довіритель власноручно складав розписку під диктовку позивачки, але з тієї розписки не вбачається, що він відмовляється від тієї частини його майна, яке її батьками було подароване на весілля. Все зазначене майно було до реєстрації шлюбу було доставлено в квартиру відповідача. З запису на диску весілля сторін видно, що дане майно було подароване їм саме на весілля. Половина цих речей його, бо її батьки подарували їх їм обом. Речі були завезені до весілля в квартиру.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За правилами статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК).

Судом встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах без державної реєстрації шлюбу з осені 2015 року, що ними не заперечується. Проживали в квартирі відповідача, за адресою: АДРЕСА_1, що належить йому на праві приватної власності.

Батьки позивачки надали позивачці 10 000,00 гривень для заміни вікон в даній квартирі на пластикові та 19 800,00 гривень на купівлю меблів: кухонного та спального гарнітуру. Вікна були замінені, гарнітури придбані та завезені в квартиру в листопаді 2015 року, що не заперечується сторонами, а тому не підлягає доказуванню.

19 грудня 2015 року сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області.

Оглянутим в судовому засіданні диском з весілля сторін підтверджується, що батьки позивачки подарували на ремонт гроші і гарнітури - кухонний та спальний. Договір дарування не укладався. Речі та гроші передані позивачці до реєстрації шлюбу.

10 травня 2016 року шлюбні відносини між сторонами припинено.

30 червня 2016 року у сторін народився син - ОСОБА_5.

Копією розписки від 16 травня 2016 року, написаної ОСОБА_3, підтверджується, що він зобов'язався повернути ОСОБА_3 гроші за замінені вікна в листопаді 2015 року в м.Першотравенську по вул.Гагаріна, 37, в сумі 10 000,00 гривень, а також за поставлені нею меблі кухні та спальні зобов'язався повернути (кухню та спальню) вартістю 19 800,00 гривень.

До цього часу відповідач своє зобов'язання не виконав.

У відповідність до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст.532 ЦК України місце виконання зобов'язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов'язання не встановлено у договорі, виконання провадиться: за зобов'язанням про передання нерухомого майна - за місцезнаходженням цього майна. Якщо кредитор на момент виконання зобов'язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов'язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов'язаних із зміною місця виконання.

Відповідно ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ст.620 ЦК України у разі невиконання боржником обов'язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

В судовому засіданні знайшов підтвердження факт того, що кухонний гарнітур та спальний гарнітур вартістю 19 800,00 гривень та грошові кошти в сумі 10 000,00 гривень на заміну вікон на пластикові в квартирі відповідача були надані батьками позивачки їй до реєстрації шлюбу з відповідачем, а посилання представника відповідача на той факт, що дані меблі та грошові кошти були подаровані на весілля, суд не може взяти до уваги, оскільки він спростовується поясненнями сторін та договір дарування не укладений відповідно до вимог закону. Відповідач зобов'язався повернути позивачці грошові кошти, витрачені на купівлю меблів та заміну вікон, однак до цього часу своє зобов'язання не виконав, тому суд вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині задовільнити, стягнувши з відповідача на користь позивачки 29 800,00 гривень в рахунок майнової шкоди, спричиненої невиконанням зобовязання.

Що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000,00 гривень, суд вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених статтями 280, 611, 1167, 1168 ЦК України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої в наслідок порушення її прав.

Відповідно до положень коментованої статті, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту спричинення їй моральної шкоди діями відповідача. Посилання на те, що вона одноосібно доглядає за дитиною та створює для неї сімейний затишок, користується старими меблями, що впливає на її психологічний стан, суд не може взяти до уваги, так як нею не доведено глибини фізичних та душевних страждань, погіршення її здібностей або позбавлення її можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Тому, на підставі ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки 640,00 гривень судового збору, сплаченого нею при пред'явленні позовних вимог майнового характеру до суду, які судом були задоволені, а судовий збір в розмірі 640,00 гривень, сплачений позивачкою за подання позовних вимог немайнового характеру, в задоволенні яких їй судом було відмовлено, слід залишити за нею.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, 509, 526,530,532,599,610,611,620, 614, 1167 ЦК України, - суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення шкоди спричиненої невиконанням зобов'язання - задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування шкоди, спричиненої невиконанням зобов'язання грошові кошти в розмірі 29 800,00 гривень та 640,00 гривень судового збору, сплаченого позивачкою при пред'явленні позову до суду, а всього: 30 440 (тридцять тисяч чотириста сорок) гривень 00 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: С.А.Янжула.