ЄУН №337/3732/16-ц
№2/337/71/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді - Сидорової М.В.

за участю секретаря - Коваленко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на майно, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів, який після уточнення позовних вимог, обґрунтовує тим, що вона з березня 1995 року проживала однією сімєю з ОСОБА_5, з яким 20.02.1998р. зареєструвала шлюб. Перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, 31.08.2005р. за спільні кошти подружжям була придбана однокімнатна квартира АДРЕСА_1, яка була оформлена на ОСОБА_5Після цього нею спільно з ОСОБА_5 в квартирі був зроблений ремонт та вони в ній мешкали тривалий час. Також в період зареєстрованого шлюбу на імя ОСОБА_5 було відкрито депозитний рахунок в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», на якому перебувають грошові кошти в сумі 5000,00 грн., які були накопичені нею спільно з ОСОБА_5

Вважає, що набуте під час шлюбу з ОСОБА_5 майно, а саме спірна квартира та грошовий вклад є спільною сумісною власністю подружжя і її частка та частка ОСОБА_5 в цьому майні є рівними та становлять по 1/2 частки кожному.

18.02.2016р. ОСОБА_5 помер, в звязку з чим відкрилась спадщина.

При цьому, 28.10.2015р. ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за №1795, відповідно до змісту якого спірну квартиру заповідав своєму онуку ОСОБА_2

Також зазначає, що спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_5 є три спадкоємця: вона, як дружина померлого, відповідач ОСОБА_3 син померлого, та відповідач ОСОБА_2 онук ОСОБА_5 за правом представлення, оскільки донька спадкодавця та мати ОСОБА_2 ОСОБА_6 померла в 1999р.

В порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, як спадкоємцю першої черги, їй належить 1/6 частка спірної квартири та 1/6 частка грошових коштів, які внесені на депозитний рахунок.

На підставі викладеного просить визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя; визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаної квартири, як на частку в спільній сумісній власності, та на 1/6 частку вказаної квартири в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5; визнати за нею право власності на частку грошового вкладу з відсотками та компенсаціями, які знаходяться на депозитному рахунку, відкритому у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на імя ОСОБА_5, а саме на 1/2 частку вкладу як на частку в спільній сумісній власності подружжя, на 1/6 частку вкладу в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5; визначити, що частка померлого ОСОБА_5 в праві спільної сумісної власності на спірну квартиру та грошовий вклад становила 1/2 частку; стягнути з відповідачів понесені судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу.

Ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 27.02.2017р. позовну вимогу ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним залишено без розгляду.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та зменшення розміру обовязкової частки, який обґрунтовує тим, що 28.10.2015р. його дід ОСОБА_5 склав заповіт, яким всю належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 заповів йому. 18.02.2016р. ОСОБА_5 помер. 05.09.2016р. він звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак постановою нотаріуса від 05.09.2016р. йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на все майно, вказане у заповіті, без урахування обовязкової частки відповідачки та без видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя. Вважає, що квартира зазначена в заповіті, належить спадкодавцю на праві особистої власності, не є спільним сумісним майном подружжя, оскільки придбана ним 31.08.2005р. за особисті кошти, які він отримав в цей же день - 31.08.2005р. від продажу власної квартири АДРЕСА_2.

Крім того вважає, що розмір обовязкової частки у спадщині відповідачки ОСОБА_1, яка є непрацездатною вдовою, повинна бути зменшена з урахуванням набуття нею права особистої приватної власності на усе рухоме майно подружжя (речі звичайної домашньої обстановки та вжитку), а також в звязку з неприязними стосунками між відповідачкою та спадкодавцем на момент смерті останнього.

Просить зменшити обовязкову частку ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_3 до 1/12 частки та визнати за ним право власності на 11/12 частки квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, який помер 18.02.2016р.; стягнути зі ОСОБА_1 на його користь понесені судові витрати; в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що вона знайома з ОСОБА_5 з 1995 року, в зареєстрованому шлюбі перебувала з ним з 1998р. Спочатку вони мешкали в квартирі, яка належала їй на праві власності. Разом з ними мешкав її син зі своєю сімєю. В 2005 році вони спільно вирішили купити однокімнатну квартиру. Пошуком квартири займалась вона. Після підбору квартири, вона з чоловіком зустрілись із продавцем, обумовили ціну квартири, яка становила еквівалент 18 000 доларів США та 19.07.2005р. вона передала продавцю квартири ОСОБА_7 завдаток в сумі 9500 доларів США, щоб останній не продав квартиру іншим. Це були її особисті гроші, які вона накопичувала протягом тривалого часу, в тому числі до укладання шлюбу, зокрема, це різниця між вартістю її власних квартир, одну з яких вона продала, а іншу купила за меншу вартість, отримані від матері грошові кошти в німецьких марках, грошові кошти отримані від продажу спадкового будинку у селі. Оскільки відразу повної суми для купівлі квартири у подружжя не було, тому вони домовились із продавцем квартири, що залишок коштів за квартиру 8 500 доларів США, буде йому передано під час оформлення угоди у нотаріуса. З цією метою ОСОБА_5 продав власну однокімнатну квартиру та 31.08.2005р. вони у нотаріуса під час оформлення договору купівлі-продажу спірної квартири передали частину отриманих ОСОБА_5 коштів від продажу своєї квартири, а саме - 8500 доларів США, продавцю ОСОБА_7 31.08.2005р. була оформлена нотаріальна угода купівлі-продажу спірної однокімнатної квартира АДРЕСА_1, яка була оформлена на ОСОБА_5 Вона була присутня у нотаріуса під час оформлення вказаного правочину, нотаріус пояснював, що немає різниці на кого з подружжя квартира буде оформлена, квартира вважається спільною сумісною власністю подружжя. Після покупки квартири, вона з чоловіком вселилися до неї та жили там спільно тривалий час, зробили ремонт, купили меблі та інші речі домашнього вжитку. В 2008 році загинув її син, тому вони з ОСОБА_5 вирішили перейти мешкати до трикімнатної квартири, де мешкав син, а спірну квартиру здавати квартирантам.

Також в період зареєстрованого шлюбу на імя ОСОБА_5 було відкрито депозитний рахунок в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», на якому перебувають грошові кошти в сумі 5000,00 грн., які були накопичені нею спільно з ОСОБА_5 в шлюбі.

Також зазначає, що ОСОБА_5 тривалий час страждав на онкологічне захворювання, про яке вона дізналась після укладання шлюбу. Вже перебуваючи у шлюбі він переніс багато операцій, в тому числі на очах, багато грошей витрачалось на його лікування. Останню онкологічну операцію ОСОБА_5 зробили в квітні 2015 року, він вживав багато ліків, до дому приїздила медична сестра, яка робила йому уколи. Вона самостійно доглядала за чоловіком до його смерті, відповідачі ніякої допомоги в нагляді за її чоловіком не надавали. Вона особисто купувала чоловіку ліки, зокрема, за рецептом лікаря-онколога. Вважає, що це були ліки з наркотичними обезболюючими.

В грудні 2015 року вона дізналась про те, що ОСОБА_5 склав заповіт за змістом якого, всю спірну квартиру заповідав своєму онуку ОСОБА_2 Копію заповіту вона знайшла випадково в документах. При цьому чоловік пояснював, що вона має право на квартиру. Оскільки на той час її чоловік вже дуже погано почувався, був емоційно напружений, тому вона не стала більше зясовувати у нього щодо заповіту.

Вважає, що ОСОБА_5 під час складання заповіту внаслідок його психічного стану та наявних у нього захворювань не усвідомлював значення своїх дій, не міг керувати ними, оскільки хворів на онкологічне захворювання, приймав медичні препарати, які сприяли погіршенню його психічного стану, був залежний від обезболюючих наркотичних препаратів. Крім того на нього здійснювали тиск відповідач ОСОБА_2 та колишня дружина ОСОБА_8

Оскільки спірна квартира та кошти, які знаходяться на депозитному рахунку, є спільним сумісним майном подружжя, враховуючи рівність часток подружжя, їй на праві власності належить 1/2 частина вказаного майна. Тому спадщина, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5, складає 1/2 частину спірної квартири та 1/2 частину грошових коштів, які знаходяться на депозиті. Розмір її обовязкової частки в спадщині, які непрацездатної вдови, складає 1/12 частку спірної квартири. Крім того, в порядку спадкування за законом, після смерті чоловіка, їй належить 1/6 частка грошового внеску з усіма процентами та компенсаціями.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 просила відмовити.

Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_9 в судовому засіданні дала аналогічні пояснення, вказавши, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5, оскільки придбана в зареєстрованому шлюбі та за їх спільні кошти, що підтверджується змістом договору купівлі-продажу вказаної квартири, заявою ОСОБА_1 нотаріусу про надання згоди на придбання цієї квартири чоловіком, розпискою про отримання продавцем квартири ОСОБА_7 від ОСОБА_1 авансу в сумі 9500 доларів США, показами свідків. Крім того спільною сумісною власністю подружжя є грошові кошти на депозитному рахунку в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Частка позивачки та частка її чоловіка ОСОБА_5 в цьому майні є рівними та становлять по 1/2 частки кожному. Отже після смерті ОСОБА_5 спадкуватись може лише його частка. Просила задовольнити вимоги позивачки про визнання спірної квартири спільним сумісним майном подружжя, визнати за позивачкою право власності на 1/2 частку квартири та 1/2 частку грошового внеску з усіма процентами та компенсаціями, як на частку, яка належить їй як подружжю, а також визнати за позивачкою право власності на 1/12 частку спірної квартири, як на обовязкову частку в спадщині, та на 1/6 частку грошового внеску з усіма процентами та компенсаціями, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 в судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнав в повному обсязі, просив в його задоволенні відмовити, задовольнити зустрічний позов з підстав викладених в зустрічній позовній заяві. Додатково пояснив, що його дідусь ОСОБА_5 за життя йому розповідав, що він розмовляв зі ОСОБА_1 щодо долі спірної квартири та казав, що після його смерті вона достанеться його дітям. Заповіт - це його воля. Про заповіт дід повідомив йому в листопаді 2015 року, віддав його оригінал та попросив не казати про це ОСОБА_1 В цей час ОСОБА_5 був в адекватному стані, при памяті та розумі. У ОСОБА_1 та ОСОБА_5 часто виникали сварки та скандали, що свідчить про неприязні відносини між ними. Про наявність у діда онкологічного захворювання дізнався в 2013 році, коли йому зробили операцію, але останній був противником вживання ліків. Він відвідував діда у лікарні.

Представник відповідача ОСОБА_2 за первісним позовом ОСОБА_10С в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі вказавши, що спірна квартира АДРЕСА_1, є особистою приватною власністю спадкодавця ОСОБА_5, оскільки була придбана ним за особисті кошти, отримані від відчуження квартири, яка належала йому на праві особистої власності, приблизно за 10 хвилин до укладання угоди про придбання спірної квартири. Позивач ОСОБА_1 належними та допустимим доказами не спростувала ту обставину, що спірна квартира придбана спадкодавцем виключно за власні кошти і є особистою власністю ОСОБА_5, не довела, що спірна квартира була придбана за спільні кошти подружжя. Отже, позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 не має права претендувати на визнання за нею права власності на частку спірної квартири, як на частку в спільному майні подружжя. Крім того вказує на пропуск ОСОБА_1 строку позовної давності до вимоги про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя.

За цих обставин вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя та визнання за нею права власності на 1/2 частку, як на частку в спільному сумісному майні подружжя, необхідно відмовити та задовольнити зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, визначене в заповіті від 28.10.2015р., а саме на 11/12 часток квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5

При цьому вказує, що обовязкова частка ОСОБА_1, яка є непрацездатною вдовою спадкодавця, повинна бути зменшена до 1/12 частки, оскільки вона набула право власності на все рухоме майно подружжя та перебувала в неприязних стосунках із спадкодавцем на момент його смерті.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на грошові кошти, що зберігаються на депозитному рахунку, відкритому на імя ОСОБА_5, вважає такі вимоги безпідставними, необґрунтованими та заявленими передчасно.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 в судове засідання не прибув, надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій також заперечив проти задоволення позову ОСОБА_1 через те, що його батько ОСОБА_5 придбав спірну квартиру за власні кошти і до самої смерті не виявляв ніяких психічних розладів. З цих же підстав просив задовольнити позов ОСОБА_2

Третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що заповіт від імені ОСОБА_5 посвідчував він. Заповіт був складений та посвідчений після того, як він впевнився, що заповідач ОСОБА_5 вміє писати, читати, володіє українською мовою. Заповіт був посвідчений згідно волевиявленню заповідача та на підставі закону, після попередньої розмови з ОСОБА_5 та розяснення йому наслідків заповіту.

Представник третьої особи ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК в судове засідання не прибув, суду надана заява про розгляд справи у відсутність представника, заперечень проти задоволення позову ОСОБА_1 не надано.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 та представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Суд, вислухавши доводи сторін та їх представників, третьої особи приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

ОСОБА_11 ч.1 ст. 10, ч.1 ст.11, ч.1 ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 20.02.1998 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб (т.1 а.с.9).

31.08.2005р. згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_12, реєстровий №2698, ОСОБА_5 продав однокімнатну квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 35,13 кв.м., жилою площею 17,2 кв.м., яка належала йому на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло №1613, виданого виконавчим комітетом Ленінської районної Ради народних депутатів 23.06.1993р., згідно з розпорядженням №2513-П від 23.06.1993р. Продаж зазначеної квартири здійснено за 105000,00грн. (т.1 а.с.87-88).

ОСОБА_11 з державного реєстру правочинів №1421793 від 31.08.2005р., вказаний договір купівлі-продажу зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за №805896, дата та час реєстрації: 31.08.2005р. 18.34 год.(т.1 а.с.55).

Також судом встановлено, що перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1, ОСОБА_5 згідно договору купівлі-продажу від 31.08.2005р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_12, реєстровий №2700, придбав у ОСОБА_7, який діяв від імені ОСОБА_13, однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 29,76 кв.м., жилою площею 14,6 кв.м. Придбання зазначеної квартири здійснено за 92500,00 грн. Право власності на зазначене домоволодіння зареєстровано в електронному Реєстрі права власності на нерухоме майно 02.09.2005р. на імя ОСОБА_5 (т.1 а.с.11,13, т.2 а.с.57-66).

ОСОБА_11 змісту заяви ОСОБА_1 приватному нотаріусу ЗМНО ОСОБА_12 від 31.08.2005р., вона не заперечує проти купівлі її чоловіком ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_1, за ціну та на умовах на його розсуд. Зміст ст.60, 65 СК України нотаріусом їй розяснені (т.2 а.с. 62).

ОСОБА_11 з державного реєстру правочинів №1421837 від 31.08.2005р., вказаний договір купівлі-продажу зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за №805916, дата та час реєстрації: 31.08.2005р. о 18.45 год. (т.1 а.с.12).

З розписки від 19.07.2005р., підписаної спільно ОСОБА_1 та ОСОБА_7, оригінал якої був оглянутий в судовому засіданні, вбачається, що 19.07.2005р. ОСОБА_1 передала ОСОБА_7, а останній отримав від ОСОБА_1, аванс в розмірі 9500 доларів США в рахунок покупки квартири АДРЕСА_1, яку вона має намір купити з чоловіком ОСОБА_5 у власниці ОСОБА_13 Залишок вартості квартири ОСОБА_1 з чоловіком зобовязується сплатити під час нотаріального оформлення угоди (т.1 а.с.189).

Судом також встановлено, що ОСОБА_5 був зареєстрований у спірній квартирі з 13.10.2005р. (т.1 а.с.153-154). ОСОБА_1 у спірній квартирі зареєстрована не була (т.1 а.с.146, 154).

Також судом встановлено, що 05.05.2015р. між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено договір №SAMDNWFD201 - Вклад «Стандарт на 12 мес.» відповідно до якого ОСОБА_5 вніс депозит на рахунок №4806 у сумі 5000,00 грн. з нарахуванням процентів по вкладу на рахунки №617844 та №5541 (т.1 а.с.14).

ОСОБА_11 довідки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» по рахунках ОСОБА_5 станом на 10.11.2016р., на рахунку №4806 залишок коштів складає 5000,00 грн., на рахунку №4806 - 746,67 грн., на рахунку №5541 34,16 грн. (т.1 а.с. 105).

Також встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонеркою за віком, з 23.03.2004 року перебуває на обліку в УПФУ в Хортицькому районі м.Запоріжжя, отримує пенсію (т.2 а.с.67). Крім того, згідно відомостей з центральної бази даних державного реєстру фізичних осіб ДФС України про джерела доходів та сум виплачених доходів, ОСОБА_1 у період з 1998р. по 1 півріччя 2005 року отримувала доходи у вигляді заробітної плати (т.1 а.с.238).

Крім того судом встановлено, що ОСОБА_5 у періоди з 1997р. по 31.01.2001р., з 07.10.2003р. по травень 2008 року та з січня 2010р. по травень 2010р. перебував в трудових відносинах з ТОВ НВП «Дніпроенергосталь», отримував заробітну плату (т.2 а.с.70-82).

28.10.2015р. ОСОБА_5 склав заповіт, за змістом якого на випадок своєї смерті заповів ОСОБА_2 належну йому на праві приватної власності квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4. Вказаний заповіт посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за №1795 (т.1 а.с.50).

18.02.2016р. ОСОБА_5 помер (т.1 а.с.10), в звязку з чим відкрилась спадщина.

ОСОБА_11 даних, які містяться в довідці про причину смерті (до форми 106/0 №103), виданою 18.02.2016р. КЗ «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги №5», причиною смерті ОСОБА_5 були: а) ракова інтоксикація; б) меланома шкіри тулуба (т.1 а.с.16).

Крім того судом встановлено, що за життя ОСОБА_5 хворів, з 2007 року спостерігався в КЗ «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги №5», знаходився на стаціонарному лікуванні в різних медичних закладах, зокрема, 18.06.2013р. та 21.04.2015р. в звязку з наявністю діагнозу: меланома шкіри тулуба, переніс онкологічні операції по видаленню пухлини в КУ «ЗОКОонкодиспансер» ЗОР; 19.06.2007р., 31.01.2008р., 31.10.2013р., 21.11.2013р. переніс операції на очах в КУ «Запорізька міська багатопрофільна клінічна лікарня №9». В звязку з цим йому призначались та ним приймались різні медичні препарати. Вказані обставини підтверджені медичними документами, зокрема, амбулаторною картою ОСОБА_5 з КЗ «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги №5», медичними картами амбулатрного хворого №81489 та медичними картами стаціонарного хворого № 3518, №2579 з КУ «ЗОКОонкодиспансер» ЗОР, медичними картами стаціонарного хворого №3110, №541, №5056, №4589 з КУ «Запорізька міська багатопрофільна клінічна лікарня №9», оригінали яких були оглянуті в судовому засіданні.

05.03.2016р. ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Запорізького МНО ОСОБА_4 з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 (т.1 а.с.130).

31.03.2016р. ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса ЗМНО ОСОБА_4 з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_5, а також з заявою про видачу свідоцтва про право власності на належну їй частку квартири за адресою: АДРЕСА_4 (т.1 а.с.131-132).

23.04.2016р. та 05.09.2016р. ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Запорізького МНО ОСОБА_4 з заявою про відмову у видачі свідоцтва про право власності на частку майна ОСОБА_1 та свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки має намір звертатись до суду (т.1 а.с.161, 164).

27.04.2016р. ОСОБА_3, спадкоємець за законом, звернувся до приватного нотаріуса Запорізького МНО ОСОБА_4 з заявою про відмову від прийняття спадщини, яка залишилась після свого померлого батька - ОСОБА_5 на користь онука спадкодавця - ОСОБА_2 (т.1 а.с.133).

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 є онуком ОСОБА_5, що підтверджується його свідоцтвом про народження (а.с.145), свідоцтвом про укладання шлюбу між ОСОБА_14 та ОСОБА_15 (а.с.144) та свідоцтвом про народження ОСОБА_15 (т.1 а.с.143).

Мати ОСОБА_2 ОСОБА_6, яка є рідною донькою ОСОБА_5, померла 16.04.1999р. (т.2 а.с.93).

ОСОБА_11 постанови приватного нотаріуса Запорізького МНО ОСОБА_4 за №411/02-31 від 05.09.2016р. ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на все майно вказане в заповіті, без урахування обовязкової частки, яка належить спадкоємцю за законом згідно ст.1241 ЦК України та без видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя (т.1 а.с.165).

ОСОБА_11 постанови приватного нотаріуса Запорізького МНО ОСОБА_4 №413/02-31 від 06.09.2016р. ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, оскільки інша сторона (ОСОБА_2М.) буде вирішувати спір у судовому порядку (т.1 а.с.166).

ОСОБА_11 наданого позивачем ОСОБА_1 витягу зі звіту про оцінку однокімнатної квартири АДРЕСА_1, виконаної ТОВ «Оціночно-консалдінгова фірма «Бізнес-Експерт-Сервіс», ринкова вартість спірної квартири станом на 26.09.2016р. становить 278460,00грн. (т.1 а.с.17).

ОСОБА_11 наданого позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 висновку про вартість спірної квартири АДРЕСА_1, виконаної ТОВ «Укрспецекспертиза», ринкова вартість спірної квартири станом на 06.10.2016р. становить 210000,00грн. (т.1 а.с.70-74).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснила, що вона знає ОСОБА_1 з 1966 року, вони є подругами, її чоловіка ОСОБА_5 знала приблизно 20 років до його смерті, вони часто спілкувались. Їй відомо, що сімя у подруги була добра, мешкали подружжя дружно. Їй також відомо, що ОСОБА_1 з молоду накопичувала гроші, в цьому їй допомагала її мати. Також у батьків ОСОБА_1 був будинок в селі, який позивачка продала після їх смерті. До шлюбу з ОСОБА_5, ОСОБА_1 придбала квартиру в центрі м.Запоріжжя, яку потім обміняла на іншу в Хортицькому районі, в якій мешкала разом із сином та ОСОБА_5 Вважає, що спірну однокімнатну квартиру по вул.Запорізького козацтва в м.Запоріжжя ОСОБА_1 придбала за власні кошти для проживання там з ОСОБА_5, куди потім вони і перейшли мешкати. Вона бувала в цій квартирі, бачила, що там знаходились особисті речі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ОСОБА_5 перед смертю часто хворів, але на яке захворювання їй не відомо. Точну дату смерті ОСОБА_5 не знає.

Свідок ОСОБА_17, яка є троюрідною сестрою ОСОБА_1 пояснила, що з сімєю позивачки у неї були дружні відносини, вона часто відвідувала її родину, вони спілкувались і їй відомо, що у ОСОБА_1 до шлюбу з ОСОБА_5 були власні грошові накопичення. Позивачка до шлюбу з ОСОБА_5 мала квартиру в центрі м.Запоріжжя, яку потім продала, купила іншу подешевше в Хортицькому районі м.Запоріжжя. Також їй відомо, що ОСОБА_1 матеріально допомагали батьки, зокрема, її мати яка була вязнем концтаборів та отримувала компенсаційні виплати. Після смерті батьків ОСОБА_1 продала їх будинок в селі. Після одруження, ОСОБА_18 та ОСОБА_5 мешкали в квартирі ОСОБА_18 спільно з її сином. Потім ОСОБА_1 та ОСОБА_5 вирішили придбати власну квартиру. За спільні кошти придбали спірну однокімнатну квартиру, за яку ОСОБА_1 вносила завдаток і після цього вони перейшли туди мешкати. Відносини в їх сімї були добрі. Останній рік життя ОСОБА_5 вона часто його відвідувала Приблизно за два місяці до його смерті, його поведінка стала неадекватною, він «терялся», намагався кудись піти з дому, в той час хворів на онкологічне захворювання. Під час хвороби за чоловіком доглядала ОСОБА_1, ніхто їй в цьому не допомагав.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що познайомився зі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 влітку 2005 року при обставинах продажу їм квартири за адресою: АДРЕСА_4, яка належала його бабусі та яку він продавав за довіреністю. Вартість квартири ним була запропонована в 18 000 доларів США. До нього зверталось декілька покупців, в тому числі ОСОБА_1 з ОСОБА_5 Всієї суми грошей для придбання квартири у останніх не було, тому ОСОБА_1 19.07.2005р. передала йому в якості авансу 9500 доларів США, про що він написав розписку. Залишок несплачених коштів за квартиру йому передав ОСОБА_5 у нотаріуса під час оформлення договору купівлі-продажу. Під час нотаріального оформлення договору купівлі-продажу спірної квартири у нотаріуса був він, ОСОБА_5 та ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснила, що знала ОСОБА_5 приблизно з 1990р. через свого чоловіка, вони разом були студентами. В 1994р. ОСОБА_5 зробили першу онкологічну операцію, після якої вона разом з чоловіком відвідували його у лікарні, доглядали за ним, допомагали. ОСОБА_5 мешкав один в однокімнатній квартирі по вул. Воронезькій м.Запоріжжя. В 1995 році ОСОБА_5 познайомився з ОСОБА_1, потім вони одружились. Після укладання шлюбу вони мешкали в трикімнатній квартирі ОСОБА_1 разом з її сином, а в серпні 2005р. вони придбали власну квартиру за адресою АДРЕСА_4. за 18000 доларів США. За життя ОСОБА_5 розповідав їй, що ОСОБА_1 внесла завдаток за квартиру в розмірі 9500 доларів США. Після придбання квартири ОСОБА_1 та ОСОБА_5 мешкали разом в спірній квартирі, робили ремонт та купували меблі, також казали, що квартира належить їм двом. В 2013р. ОСОБА_5 зробили ще одну онкологічну операцію, а в 2015р. він переніс ще дві операції. Після цього вона спілкувалась з ним по телефону. Останній раз ОСОБА_5 дзвонив їй приблизно наприкінці літа на початку осені 2015 року, скаржився на здоровя, у нього була погана мова. 18.02.2016р. ОСОБА_5 помер. ОСОБА_1 сама доглядала за ним до самої смерті.

Свідок ОСОБА_20, яка є невісткою ОСОБА_1, в судовому засіданні пояснила, що знайома з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 1996р. В 1997р. вона зареєструвала шлюб з сином ОСОБА_1 Євгеном, та вони всі мешкали в одній квартирі. Через певний час ОСОБА_1 та ОСОБА_5 вирішили придбати окрему квартиру для сумісного проживання. Грошей для придбання квартири не вистачало, вони радились з нею та її чоловіком і їм було відомо, що у ОСОБА_1 було 9500 доларів США. В серпні 2005р. позивачка зі своїм чоловіком придбали квартиру за адресою АДРЕСА_4. Перед цим ОСОБА_1 внесла завдаток за спірну квартиру в розмірі 9500 доларів США з власних коштів, які мала від продажу двокімнатної квартири, що була розташована на пр.Леніна в м.Запоріжжі та яку продала в 1996-1997 році, а також від продажу будинку в селі, який належав її батькам та який вона продала на початку 2000-х років. Також їй відомо, що мати ОСОБА_1, яка була вязнем концтабору та отримувала за це компенсаційні виплати, також за життя надавала їй матеріальну допомогу. У ОСОБА_5 власних накопичень не було. В 2005р. вона з чоловіком, а також зі ОСОБА_1 та ОСОБА_5, ходили разом відносити завдаток за спірну квартиру. При цьому вона з чоловіком чекали ОСОБА_1 та ОСОБА_5 біля підїзду будинку, де розташована спірна квартира, а коли останні вийшли, ОСОБА_1 показувала їм розписку про отримання продавцем квартири завдатку. Після цього ОСОБА_5 продав свою квартиру, яка була розташована в м.Запоріжжя по вул.Воронезькій, 24. Після придбання спірної квартири ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перейшли туди мешкати. Їй також відомо, що в квітні 2015р. ОСОБА_5 зробили онкологічну операцію, до цього була операція на очах. ОСОБА_1 постійно за ним доглядала, оскільки він часто хворів. В січні 2016р. ОСОБА_5 був тяжко хворий, повідомив, що склав заповіт на онука ОСОБА_2, але шкодує про це, і казав, що він не знає чому він так зробив, образив дружину та просив за це вибачення.

Свідок ОСОБА_21 пояснила суду, що зі ОСОБА_1 є подругами з 1970р., знала її чоловіка ОСОБА_5 з 1995р. Після укладання шлюбу, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 жили в трикімнатній квартирі ОСОБА_1, там же мешкав її син зі своєю сімєю. Потім позивачка з чоловіком вирішили придбати окрему квартиру. В серпні 2005р. знайшли однокімнатну квартиру в Хортицькому районі м.Запоріжжя, але грошей на придбання даної квартири не вистачало. Вони вирішили внести за квартиру завдаток в розмірі 9500 доларів США, які накопичила ОСОБА_1 Потім ОСОБА_5 продав свою однокімнатну квартиру, в якій мешкав до шлюбу з ОСОБА_1П, та сплатив повністю вартість придбаної квартири, яка складала в загальній сумі 18000 доларів США. Ці обставини їй відомі зі слів ОСОБА_1 та ОСОБА_5, які розповідали їй про це. Після цього подружжя мешкали в спірній квартирі разом. В 2008 році, в звязку із смертю сина ОСОБА_1, вони повернулись до трикімнатної квартири ОСОБА_1 Їй відомо, що в 2013р. та в квітні 2015р. ОСОБА_5 робили онкологічні операції, він часто хворів. Останній раз вона бачила ОСОБА_5 приблизно в вересні-жовтні 2015р., він мав «притуплений» погляд, скаржився на здоровя. Зі слів ОСОБА_1 їй відомо, що після цієї зустрічі він зліг. 10.02.2016р. вона останній раз спілкувалась з ОСОБА_5 по телефону, він плакав, повідомив їй, що склав заповіт на онука, про що дуже шкодує та не знає навіщо це зробив. Потім дізналась, що 18.02.2016р. ОСОБА_5 помер.

Свідок ОСОБА_22 пояснив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 2001 року були його сусідами по дачі, яка розташована в с.Приморське Василівського району Запорізької області, також вони спілкувались в м.Запоріжжі, де і він, і вони мали помешкання. З ОСОБА_5 мав дружні відносини. Зі слів ОСОБА_5 йому відомо, що на імя останнього було зареєстровано однокімнатну квартиру, що розташована в Хортицькому районі м.Запоріжжя, точну адресу не памятає, яку ОСОБА_5 здає квартирантам. Походження цієї квартири йому не відомо. Приблизно в 2010-2011рр. він бував однокімнатній квартирі, допомагав по сантехніці. Знає, що ОСОБА_5 робили операції на очах, а також в 2015р. йому зробили ще одну операцію, після якої він погано став пересуватися, мешкав майже весь час на дачі. ОСОБА_1 піклувалась про чоловіка, постійно за ним доглядала, у подружжя були добрі відносини. Приблизно в грудні 2015р. - січні 2016р. він відвідував ОСОБА_5 дома, останній погано почувався, скаржився на здоровя. Психічних відхилень та неадекватної поведінки за ним не помічав.

Свідок ОСОБА_23 пояснила, що ОСОБА_1 знає з дитинства, вони дружать, спілкуються. В 1995р. ОСОБА_1 познайомила її з ОСОБА_5 Приблизно в 1996р. ОСОБА_1 продала свою квартиру в центрі м.Запоріжжя за 13 000 доларів США та купила квартиру в Хортицькому районі м.Запоріжжя за 8 000 доларів США. В квартирі, яку купила ОСОБА_1, вона мешкала разом з ОСОБА_5, сином та його родиною. В 2005р. ОСОБА_5 запропонував купити окрему квартиру, але грошей не вистачало. ОСОБА_1 накопичувала гроші, певна сума у неї залишилась від продажу попередньої квартири, потім вона продала спадковий будинок в селі, певну частину грошей отримала в німецьких марках від своєї матері, яка була вязнем під час війни. В липні 2005р. ОСОБА_1 в якості завдатку за спірну квартиру надала продавцю квартири особисті 9500 доларів США, про що отримала розписку, яку показувала їй. В серпні 2005р. ОСОБА_5 продав свою квартиру та вніс залишок коштів за квартиру. Після покупки спірної квартири ОСОБА_1 та ОСОБА_5 стали там мешкати спільно. В 2008р. загинув син ОСОБА_1, після чого ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перейшли до попередньої квартири, а спірну почали здавати. ОСОБА_5 ніколи не оспорював право дружини на спірну квартиру. Про заповіт їй нічого не відомо, і ОСОБА_5 ніколи не висловлював наміру скласти заповіт. Їй відомо, що ОСОБА_5 хворів на онкологічне захворювання, багато грошей було витрачено на операції та ліки. З ОСОБА_5 останній раз зустрічалась в серпні 2015р., після цього спілкувались по телефону. Коли останній раз бачила ОСОБА_5, він був слабкий здоровям, просив ОСОБА_1 не віддавати його нікому. За ОСОБА_5 доглядала одна ОСОБА_1, і він ніколи на неї не скаржився.

Свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 її рідна бабуся, з якою вона часто спілкується. Вона також спілкувалась з ОСОБА_5, приїздила до них в гості. Дідусь ОСОБА_5 страждав на онкологічне захворювання про яке вона дізналась за рік до його смерті. Їй відомо, що приблизно за півроку до своєї смерті, ОСОБА_5 приймав багато ліків, в тому числі через інєкції. Про заповіт вона дізналась за тиждень до смерті ОСОБА_5, він дуже шкодував, що написав заповіт та казав, що не знає навіщо це зробив. Також їй відомо, що спірна квартира була куплена бабусею та дідусем ОСОБА_5 навпіл. Памятає, як в 2005 році, коли їй було 8 років, вона спільно з батьками, а також з бабусею та ОСОБА_5 ходили до будинку, де знаходиться спірна квартира, щоб бабуся віддала гроші за квартиру. В 2015 році дізналась про розписку, яку бабуся отримала за те, що віддала завдаток за квартиру. ОСОБА_5 ніколи не оспорював право бабусі на спірну квартиру.

Свідок ОСОБА_25 пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_2, з 2005р. знайома з ОСОБА_5, який є дідусем чоловіка, та його дружиною - ОСОБА_1 Коли вони познайомилась, спірна однокімнатна квартира АДРЕСА_5 вже була і ОСОБА_5 там робив ремонт. На той час він мешкав зі ОСОБА_1 в її трикімнатній квартирі, потім вони переїхали в спірну однокімнатну квартиру. Зі слів ОСОБА_5, їй відомо, що вказану квартиру він купив за власні кошти, отримані від продажу власної квартири, яка була розташована на вул.Воронезькій в м.Запоріжжя, ремонт робив за кошти, які також залишились від продажу його квартири. Вона з чоловіком часто бували у останніх в гостях, але після 2007р. спілкувались з ОСОБА_5 переважно по телефону, він до себе не запрошував, оскільки у нього через це були конфлікти зі ОСОБА_1 ОСОБА_5 завжди підтримував свого онука ОСОБА_2, оскільки він був сиротою. Їй відомо про операції, які робили ОСОБА_5 на лопатці, на очах. Останню операцію йому зробили влітку 2015р. на лімфовузлах. ОСОБА_5 знаходився на лікуванні в онкодиспансері. Після цього його стан стабілізувався, він самостійно їздив на дачу. Восені 2015 року ОСОБА_5 склав заповіт на імя ОСОБА_2 та віддав йому оригінал. В листопаді 2016 року у них з ОСОБА_5 була розмова з приводу вже складеного ним заповіту та він пояснював, що це його воля і ОСОБА_1 не має права претендувати на спірну квартиру. ОСОБА_5 розповідав, що після того, як ОСОБА_1 дізналась про те, що він склав заповіт на ОСОБА_2, у них постійно виникають сварки та скандали. Просив, що в разі, якщо ОСОБА_1 не припинить скандалити, щоб вони забрали його до себе. В грудні 2015 року січні 2016 року ОСОБА_5 перестав виходити з квартири через погане самопочуття, тому вона з чоловіком та дітьми навідували його вдома. Останній раз спілкувалась з ОСОБА_5 11.02.2016р., він її впізнавав, був при памяті та адекватний.

Свідок ОСОБА_26 пояснив, що знайомий з ОСОБА_5 з 1970р., разом працювали, потім товаришували, останній час спілкувались та бачились рідко. ОСОБА_1 не знає. В червні 2014р. випадково зустрів ОСОБА_5 і він повідомив про своє життя, розповів про операцію на очах і про те, що в нього поганий зір, а також, що у нього є однокімнатна квартира та він мешкає з жінкою. Наступна та остання зустріч з ОСОБА_5 була в червні 2015р., він скаржився на погане самопочуття, багато не розповідав. Нічого підозрілого та дивного в поведінці ОСОБА_5 він не помітив. В лютому 2016р. був в нього на похоронах.

Свідок ОСОБА_27 пояснив, що знав ОСОБА_5 з 1960р., разом навчались, працювали, спілкувались рідко. Останній раз бачились в листопаді 2015р., у ОСОБА_5 був поганий настрій, але він був в адекватному стані. Розповідав що хворіє, але без подробиць. Під час спілкування по телефону казав, що в нього є дружина ОСОБА_1 та те, що планує віддати онукам квартиру, яку отримав після розлучення.

Свідок ОСОБА_28 пояснив, що знає ОСОБА_5 з 1979р., разом працювали, були сусідами. З ОСОБА_1 не знайомий, проте ОСОБА_5 добре відзивався про неї. Останній раз бачились приблизно 15-18 липня 2015 року. При спілкуванні ніяких особливостей в його поведінці не помітив. За життя ОСОБА_5 розповідав, що хоче заповісти свою квартиру онуку ОСОБА_26. Також розказував, що свою квартиру по вул. Воронезькій в м.Запоріжжя він продав та придбав іншу однокімнатну квартиру в Хортицькому районі Запоріжжя по вул. Запорізького козацтва, а за кошти, які залишились від продажу квартири зробив ремонт.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що ОСОБА_5 був її колишнім чоловіком, а ОСОБА_2 є її онуком. В 1988 році після розірвання шлюбу з ОСОБА_5, вони розміняли двокімнатну квартиру, в якій мешкали, на дві однокімнатні. ОСОБА_5 мешкав в квартирі по вул. Воронезькій в м.Запоріжжя. Потім ОСОБА_5 познайомився з ОСОБА_1 та вони мешкали разом в квартирі по вул. Запорізького козацтва в м.Запоріжжі, яка належить ОСОБА_1, а квартиру по вул. Воронезькій ОСОБА_5 здавав. В 1999 році померла їх спільна донька - ОСОБА_6, яка є матірю відповідача ОСОБА_2, онук залишився сиротою, тому колишній чоловік постійно опікувався ним. В 2005 році ОСОБА_5 продав за 105 000 грн. свою квартиру на вул.Воронезькій в м.Запоріжжя, та на отримані кошти за 92 000 грн. купив іншу однокімнатну квартиру на вул.Запорізького козацтва в м.Запоріжжя, а за різницю у вартості квартир зробив ремонт. Про те, що ОСОБА_1 давала гроші на придбання квартири, ОСОБА_5 не розповідав. Казав лише те, що його квартира залишиться його дітям, а квартира ОСОБА_1 - її дітям. Також казав, що залишить заповіт на онука ОСОБА_2. Останній раз вона випадково зустрілась з ОСОБА_5 в січні 2016р. у приміщенні банку, вони поспілкувались. ОСОБА_5 пересувався самостійно, нічого дивного в його поведінці не було. При цьому він скаржився на те, що у них зі ОСОБА_1 постійно виникають сварки.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

ОСОБА_11 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісно власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1). Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (ч.2). Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.3).

Відповідно до ст.63, 65 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено договором між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою іншого подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладання одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладання договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Окрім того, відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 07.12.2016р. у справі № 6-1568цс16, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Верховний Суд зазначив, що у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Оцінивши обставини справи та надані докази в їх сукупності суд вважає, що квартира АДРЕСА_1, незважаючи на те, що при придбанні була оформлена на ОСОБА_5 і за ним було зареєстровано право власності на квартиру в цілій частині, належить подружжю ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності, оскільки придбана ними в період зареєстрованого шлюбу, за спільні кошти та в інтересах сімї.

Вказані обставини підтверджуються наданими позивачкою ОСОБА_1 і безпосередньо дослідженими судом доказами, зокрема, поясненнями свідків ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_7, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_23, ОСОБА_24, які є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та показами позивачки ОСОБА_1, а також узгоджуються із іншими доказами, які містяться в матеріалах справи, в т.ч. з копією розписки від 19.07.2005р. про внесення авансу за спірну квартиру, копією договору купівлі-продажу спірної квартири від 31.08.2005р., копією заяви ОСОБА_1 від 31.08.2005р. про згоду на укладання договору купівлі-продажу спірної квартири її чоловіком.

Вказані докази є належними та допустимими, сумнівів в їх достовірності немає, тому суд приймає їх в сукупності за основу при ухваленні рішення. Доказів, щоб спростовували ці обставини суду відповідачами за первісним позовом не надано.

Судом достовірно встановлено, що під час придбання спірної квартири, позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі понад 7 років, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільно вирішували питання організації сімейного побуту, в т.ч. щодо необхідності придбання спільного житла, зокрема, за рахунок накопичених грошей та за рахунок продажу нерухомого майна ОСОБА_5 Також встановлено, що після придбання спірної квартири вона використовувалась в інтересах сімї, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 мешкали в ній.

Ці обставини в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_23, ОСОБА_24, які тривалий час були знайомі з позивачкою та її чоловіком, перебували з ними в дружніх або родинних відносинах, та показали, що їм достовірно відомо про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5, перебуваючи у шлюбі, дбали та піклувались один про одного, кожний з них мав як власне майно, так і спільне майно, а спірна квартира була придбана ними по взаємній згоді і за кошти подружжя.

Свідок ОСОБА_22 також підтвердив добрі відносини подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 2001 року. При цьому його пояснення, що ОСОБА_5 казав, про те, що квартира, яка зареєстрована на нього та він її здає квартирантам, не спростовують ті обставини, на які посилається позивачка ОСОБА_1, як на підставу своїх вимог.

Крім того, ці обставини доводяться показами свідка ОСОБА_7, зокрема, в частині отримання від позивачки ОСОБА_1 перед укладанням договору купівлі-продажу спірної квартири, в якості попередньої оплати за покупку квартири, авансу в розмірі 9500 доларів США.

Покази свідка ОСОБА_7 об'єктивно підтверджуються письмовим доказом, а саме розпискою від 19.07.2005р., яка свідчить про факт отримання ним перед укладанням договору купівлі-продажу спірної квартири від ОСОБА_1 грошових коштів (авансу), тобто попередньої оплати за продаж спірної квартири. За курсом НБУ, який діяв станом на 19.07.2005р., 9500 доларів США є еквівалентом 48022,50 грн. (100 дол.США дорівнює 505,5 грн.)

Також суд приймає до уваги твердження позивачки ОСОБА_1 про те, що вона була присутня у нотаріуса під час укладання угоди про купівлю спірної квартири та нотаріусом їй було розяснено, що незалежно від того на кого з подружжя буде оформлена квартира, вона вважається спільною сумісною власністю подружжя.

Такі доводи позивачки підтверджуються письмовим доказом, зокрема, її заявою від 31.08.2005р., яка міститься в нотаріальній справі про посвідчення договору купівлі-продажу спірної квартири, а саме про те, що вона не заперечувала проти купівлі її чоловіком ОСОБА_5 спірної квартири. При цьому нотаріусом їй розяснені положення щодо підстав набуття права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України) та право розпорядження подружжям таким майном (ст. 65 СК України).

На час укладення вказаного договору купівлі-продажу, ОСОБА_5 ніяких заперечень щодо змісту такої заяви не зробив, тим самим фактично підтвердив те, що джерелом набуття квартири були спільні кошти подружжя та придбане майно є спільною сумісною власністю подружжя.

За вказаних обставин, спірна квартира, яка придбана в період зареєстрованого шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5, належить їм на праві спільної сумісної власності відповідно до вимог ст.60 СК України, незалежно від того на кого оформлено право власності на неї.

Відповідач ОСОБА_2, його представник та відповідач ОСОБА_3 вважають, що спірна квартира, хоча і придбана ОСОБА_5 в період зареєстрованого шлюбу зі ОСОБА_1, фактично є особистою приватною власністю ОСОБА_5, оскільки придбана за його особисті грошові кошти, що виручені ним від продажу належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_6.

Судом встановлено, що дійсно ОСОБА_5 на праві приватної власності належала однокімнатна квартира АДРЕСА_2. Вказану квартиру ОСОБА_5 продав 31.08.2005р. за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, отримавши за неї 105000,00грн. Вказаний договір був зареєстрований нотаріусом в Державному реєстрі правочинів 31.08.2005р. о 18.34 год., тобто за декілька хвилин до реєстрації в Державному реєстрі правочинів іншого договору за його участю, а саме договору купівлі-продажу спірної квартири АДРЕСА_1 (31.08.2005р. о 18.45 год.), придбання якої здійснено за 92000,00 грн.

Суд вважає, що кошти, що були отримані ОСОБА_5 від продажу квартири, є коштами отриманими від реалізації майна, яке ним було придбано до шлюбу, а тому в силу ч.1 ст.57 СК України є його особистою приватною власністю.

В той же час, судом достовірно встановлено і це підтверджується поясненнями позивачки ОСОБА_1, вищевказаних свідків, розпискою від 19.07.2005р. про передачу авансу за покупку спірної квартири, документами нотаріальної справи про купівлю-продаж спірної квартири, що отримані ОСОБА_5 від продажу власної квартири грошові кошти лише частково були витрачені на придбання спірної квартири. Частину грошових коштів за спірну квартиру було внесено від імені ОСОБА_1 до нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, шляхом надання продавцю квартири грошових коштів в якості авансу. При цьому, вказане майно придбалось в інтересах родини за спільним, узгодженим між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 рішенням про оформлення права власності на нього за ОСОБА_5 Спірна квартира перебувала у спільному користуванні подружжя по день смерті ОСОБА_5

Отже, доводи відповідачів за первісним позовом про придбання спірної квартири виключно за особисті кошти ОСОБА_5 та про те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не було домовленості про створення спільної сумісної власності при придбанні спірної квартири, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки достатніх, переконливих, достовірних доказів в підтвердження зазначених обставин суду не надано.

Пояснення свідків ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_8, які допитані в судовому засіданні за клопотанням відповідача ОСОБА_2 та його представника, не спростовують тієї обставини, що спірна квартира була придбана ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в період зареєстрованого шлюбу за їх взаємною згодою, за спільні кошти та в інтересах їх сімї.

Покази свідка ОСОБА_8 про те, що її колишній чоловік ОСОБА_5 придбав спірну квартиру виключно за кошти, отримані ним від продажу власної квартири, суперечать сукупності зазначених вище доказів, досліджених під час судового розгляду.

Продаж власної квартири ОСОБА_5 за 105 000,00грн. безпосередньо перед укладання договору купівлі-продажу спірної квартири, на думку суду, не є переконливим підтвердженням того, що кошти на придбання спірної квартири в сумі 92 500,00грн. були надані в повному обсязі виключно ОСОБА_5 з власних коштів та квартира придбана лише в інтересах ОСОБА_5, а не за спільні кошти подружжя та не в інтересах сімї.

Доводи свідків ОСОБА_25, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_8 про те, що померлий мав намір залишити спірну квартиру онуку ОСОБА_2, також не свідчать про те, що спірна квартира належала ОСОБА_5 на праві особистої приватної власності.

Доводи представника відповідача ОСОБА_2 про недопустимість та неналежність як доказу розписки від 19.07.2005р. про отримання продавцем ОСОБА_7 в якості попередньої оплати за спірну квартиру від ОСОБА_1 авансу через те, що вона виконана пізніше вказаної в ній дати, є безпідставними, необґрунтованими, належними доказами такі доводи не доведені. Зокрема, клопотання про призначення відповідної технічної експертизи щодо давності виконання цього документу не заявлялось.

Доводи представника відповідача ОСОБА_2 про те, що вказана розписка не повинна прийматись до уваги, оскільки має нечітку дату і фактично містить умови попереднього договору, який повинен укладається у формі, встановленій для основного договору та такий договір повинен бути підписаний сторонами основного договору, суд вважає в даному випадку безпідставними.

Розглядаючи справу суд зясував, що 19.07.2005р. ОСОБА_1, будучи дружиною ОСОБА_5, фактично передала продавцю спірної квартири в якості авансу 9500 доларів США, як попередню оплату вартості квартири, яку вона з чоловіком мали намір придбати, про що і була складена розписка, і що підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 ОСОБА_20 обставина, що вказану розписку не підписав ОСОБА_5, не спростовує факту передачі грошових коштів. Розписка містить дату її складання 19.07.2005р., підписи ОСОБА_1 та ОСОБА_29, і підстав сумніватись в її достовірності у суду немає.

Отже, підстав вважати квартиру АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_5 у суду немає, оскільки це майно придбано за рахунок спільних коштів подружжя, за взаємною згодою та в інтересах сімї.

Відповідно до вищевказаних вимог діючого законодавства та встановлених обставин, суд вважає доведеним, що спірна квартира належить подружжю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності і позивачка ОСОБА_1 має право на частку спірної квартири.

При цьому, суд враховує роз'яснення, викладені у п.12 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до яких: у разі смерті співвласника будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК України) Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

В звязку з чим суд приймає частки подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в спільному сумісному майні рівними.

Отже, позовні вимоги позивачки за первісним позовом ОСОБА_1 про визнання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя та визнання за нею права власності на 1/2 частку спірної квартири, як на частку в спільному сумісному майні подружжя, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Заяву представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 про застосування позовної давності до заявлених вимог про визнання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя, суд вважає необґрунтованою через таке.

У відповідності до положень ст.ст. 256-257 та 261 ч.1 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, законодавство не пов'язує початок перебігу строку позовної давності з датою укладення договору купівлі-продажу квартири, оформленого на одного з подружжя. Після купівлі спірної квартири у сторін виникло право спільної сумісної власності на цю квартиру, не зважаючи на те, що за договором купівлі-продажу покупцем виступав тільки ОСОБА_5 Само по собі оформлення договору купівлі-продажу нерухомого майна на чоловіка не порушувало права позивачки на це майно.

В даному випадку строк позовної давності обчислюється від дня коли позивачка, як співвласник, дізналася або могла дізнатись про порушення свого права власності, тобто з моменту виникнення спору.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини та видачу їй свідоцтва про право власності на належну їй частку в квартирі, яка є спільною сумісною власністю подружжя, в березні 2016 року. Постановою нотаріуса від 06.09.2016р. їй відмовлено у видачі такого свідоцтва. Отже саме з цього часу почався перебіг позовної давності, оскільки позивачка дізналась про порушення свого права власності. У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду за захистом своїх, тобто в межах загальної позовної давності.

Отже доводи представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 про пропуск позивачкою строку позовної давності є безпідставними.

При вирішенні вказаної справи суд також враховує, що відповідно до п.21 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вклади незалежно від їх виду та від того, на чиє ім'я з подружжя вони внесені, відповідно до ст. 61 СК України є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи, в період зареєстрованого шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5, на ім'я ОСОБА_5 відкрито депозитний рахунок в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на суму 5000,00грн. (договір №SAMDNWFD201 від 05.05.2015р.). Залишок вкладу на момент смерті ОСОБА_5 становить 5000,00 грн.

Таким чином позовна вимога ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на 1/2 частку вказаного грошового внеску з усіма процентами та компенсаціями, які знаходяться на рахунках, відкритих у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на імя ОСОБА_5 відповідно до договору №SAMDNWFD201 від 05.05.2015р. з залишком вкладу на момент смерті ОСОБА_5 5000,00 грн., як на частку в спільному сумісному майні подружжя, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

В той же час, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення рішенням суду частки померлого ОСОБА_5 у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно, а саме спірну квартиру, та грошові кошти на депозитному вкладі, суперечить вимогам ст.3 ЦПК України, статей 27-31 ЦПК України, оскільки судом вирішується питання про права осіб, які не є сторонами процесу та у зв'язку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності.

За змістом ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст.46 цього Кодексу).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті( ч.1 ст.1218 ЦК України).

ОСОБА_11 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

ОСОБА_11 з ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України).

Відповідно до ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 ст.1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, що можуть належати йому в майбутньому. Визначено також, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

ОСОБА_11 з ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка).

Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1266 ЦК України спадкування за правом представлення мають право внуки, правнуки спадкодавця, які спадкують ту частку спадщини, яка б належала за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Порядок прийняття спадщини передбачений ст.ст 1268, 1269 ЦК України.

Відповідно до роз'яснень п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008р., роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як вже встановлено судом, спірна квартира АДРЕСА_1 та депозитний вклад в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в сумі 5000,00 грн. є обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5, частка ОСОБА_1 в праві спільної власності складає 1/2, отже після смерті ОСОБА_5 до складу спадкового майна ввійшла лише 1/2 частка спірної квартири та 1/2 частка вкладу в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

В заповіті, що був складений ОСОБА_5 28.10.2015р. зазначено його розпорядження на випадок смерті лише щодо нерухомого майна - спірної квартири АДРЕСА_1.

В той же час суд враховує, що спадкодавець мав право розпорядитись тільки своєю часткою спільного сумісного майна подружжя.

Вищевказаний заповіт є чинним, позовна вимога позивачки за первісним позовом ОСОБА_1 про визнання недійсним заповіту, яка заявлялась в межах даної цивільної справи, в ході судового розгляду ухвалою суду від 27.02.2017р. за її заявою залишена без розгляду.

Також судом встановлено, що єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 за заповітом є позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2, який реалізував своє право на прийняття спадщини за заповітом шляхом подання відповідної заяви нотаріусу у встановлений законом строк та не здійснював відмову від прийняття спадщини, але нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в звязку з наявністю спору щодо спадкового майна, іншим шляхом оформити право власності неможливо, в звязку з чим ОСОБА_2 звернувся до суду за захистом своїх прав.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на частку квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 є частково обґрунтованими з урахуванням того, що спадковим майном є не вся квартира, а 1/2 частка.

В той же час, при вирішенні питання щодо визнання за ОСОБА_2 права власності на частку спірної квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України ОСОБА_1, як непрацездатна вдова спадкодавця, яка прийняла спадщину шляхом подання відповідної заяви нотаріусу у встановлений законом строк, має право на обов'язкову частку у спадщині після смерті свого чоловіка, і таке її право не оспорюється спадкоємцем за заповітом. Предметом спору є питання визначення розміру її обов'язкової частки. Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 вважає, що розмір обовязкової частки ОСОБА_1 повинен бути зменшений до 1/12 частки спірної квартири з урахуванням неприязних відносин між нею та спадкодавцем ОСОБА_5, а також з урахуванням набуття ОСОБА_1 права власності на усе інше рухоме майно, зокрема, речі звичайної домашньої обстановки та вжитку.

Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України обов'язкова частка вдови спадкодавця складає половину частки, яка належала би їй у разі спадкування за законом.

Як роз'яснено постановою Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» у п.19 при визначенні розміру обов'язкової частки у спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, віртість відповідально відказу.

Оскільки спадкоємцями за законом першої черги, а це відповідно до ст.1261, 1266 ЦК України та встановлених у даній справі обставин, є: дружна спадкодавця - ОСОБА_1, син спадкодавця - ОСОБА_3 та онук спадкодавця за правом представлення ОСОБА_2 (всього три особи), то розмір частки, яка належала б кожному зі спадкоємців за законом, у тому числі і ОСОБА_1, становить 1/3 частину спадкового майна, а тому розмір обов'язкової частки ОСОБА_1 становитиме половину від 1/3 частини спадкового майна (? частини спірної квартири), а саме: 1/12 частину квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до положень, які містяться в абз.2 ч.1 ст.1241 ЦК України, розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Виходячи зі змісту зазначених положень, суд досліджував питання, які стосуються спілкування між спадкодавцем ОСОБА_5 і спадкоємцем ОСОБА_1, обставини наявності між ними неприязних стосунків, зокрема, зумовлених аморальною поведінкою спадкоємця, майновий стан спадкоємця, спадкодавця тощо.

Судом було встановлено, що між ОСОБА_1 та спадкодавцем були сімейні стосунки, вони проживали разом на час смерті спадкодавця, ОСОБА_1 доглядала свого чоловіка, який страждав на ряд захворювань, в т.ч. мав онкологічне захворювання, яке стало причиною його смерті, жодних обставин, які свідчити б про аморальну поведінку ОСОБА_1 взагалі або по відношенню до свого чоловіка, судом не встановлено.

Посилання позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 та свідків ОСОБА_25, ОСОБА_8 на наявність складних відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 після того, як остання дізналась про заповіт, який склав ОСОБА_5 на користь онука ОСОБА_2, не свідчить про вчинення ОСОБА_1 аморальних чи інших протиправних дій, наявність неприязних відносин між нею та чоловіком.

При цьому суд враховує, що свідки ОСОБА_25 та ОСОБА_8, що вказували на неприязні відносини ОСОБА_1 з чоловіком, є близькими родичами ОСОБА_2, тому не є безсторонніми у цьому питанні.

В свою чергу твердження позивача спростовуються показаннями свідків ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_19, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, які заперечили факт неприязних відносин між покійним ОСОБА_5 та його дружиною ОСОБА_1 Ці свідки не перебувають з ОСОБА_2 у неприязних стосунках, а тому не мають особистого інтересу у цій справі.

Посилання ОСОБА_2 на те, що обовязкова частка ОСОБА_1 повинна бути зменшена з урахуванням речей домашнього вжитку, які залишились у неї після смерті чоловіка, на думку суду, є безпідставними. Так, суд враховує, що сторонами не повідомлялось нотаріусу про зазначене майно, його опис та оцінка у встановленому законодавством порядку не проводились. Природа походження згаданих речей не з'ясовувалась. Тому визначити до якої саме частки з врахуванням рухомих спадкових речей слід зменшити розмір обов'язкової частки ОСОБА_1 в суді на час розгляду даної справи неможливо.

Отже суд прийшов до висновку, що позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2М не доведено наявність підстав для зменшення обовязкової частки ОСОБА_1 у спадщині, що відкрилася після смерті її чоловіка ОСОБА_5

Крім того позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 просить зменшити обовязкову частку ОСОБА_1 до 1/12 частки спірної квартири, яка і так становить 1/12 частку. Тобто такі вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на частку в спірній квартирі в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 з урахуванням обовязкової частки ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а саме в частині визнання за ним права власності на 5/12 часток спірної квартири.

При ухваленні рішення суд також враховує, що наявність заповіту на нерухоме майно позбавляє можливості спадкоємців за законом прийняти спадщину після смерті ОСОБА_5 у вигляді 1/2 частини спірної квартири, на яку б вони мали право у випадку відсутності спадкоємців за заповітом. Отже позовні вимоги позивачки за первісним позовом ОСОБА_1 про визнання за нею право власності на 1/6 частку спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_5 є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Вимоги позивачки ОСОБА_1 та її представника, заявлені наприкінці судового розгляду, про те, що за позивачкою в межах даної справи слід визнати право власності на 1/12 частку спірної квартири, як на обовязкову частку непрацездатної вдови спадкодавця, на підставі ст. 1241 ЦК України, задоволенню не підлягають через те, що суд, відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог.

За останніми уточненими позовними вимогами ОСОБА_30, які були прийняті судом до розгляду, вона вимогу про визнання за нею права власності на 1/12 частку спірної квартири на підставі ст.1241 ЦК Українине заявляла.

Заява позивачки ОСОБА_1 про зменшення позовних вимог від 27.02.2017р. не була прийнята судом до розгляду, оскільки розгляд справи було розпочато по суті і такий розгляд проводився в межах заявлених позовних вимог, зокрема, за позовними вимогами ОСОБА_1 про визнання за нею, як спадкоємцем першої черги, права власності на 1/6 частку спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5, від яких позивач не відмовлялась та не просила залишити без розгляду та які повязувались із позовними вимогами про визнання недійсним заповіту. Заявляючи про зменшення позовних вимог, позивачка ОСОБА_1 фактично включила позовну вимогу про визнання права власності на спадкове майно, яка обґрунтовувалась іншими підставами. Враховуючи те, що позивач може змінити предмет або підставу позову до початку розгляду справи по суті, ухвалою від 27.02.2017р. суд відмовити позивачці за первісним позовом ОСОБА_1 у прийнятті до розгляду її заяви від 27.02.2017р. та продовжив розгляд за позовними вимогами, розгляд яких проводився по суті.

При вирішенні вимоги позивачки за первісним позовом ОСОБА_1 про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 на спадкове майно неохоплене заповітом, а саме на 1/6 частку грошових коштів, які знаходяться на депозитному рахунку в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», відкритому на імя ОСОБА_5, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1228 ЦК України, вкладник має право розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі). Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним.

ОСОБА_11 зі ст.1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.

Як вже зазначалось, до складу спадкового майна, неохопленого заповітом, ввійшла 1/2 частка вкладу в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», який знаходиться на депозитному рахунку, відкритому на імя ОСОБА_5 Із копії спадкової справи вбачається, що ОСОБА_5 на свою частку вкладу заповідальне розпорядження зроблено не було.

ОСОБА_1, будучі спадкоємцем першої черги, реалізувала своє право на прийняття спадщини за законом після свого померлого чоловіка ОСОБА_5, шляхом подачі відповідної заяви нотаріусу про прийняття спадщини у встановлений законодавством строк та не здійснювала відмову від прийняття спадщини, іншими спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_5 є його син ОСОБА_3 та онук ОСОБА_2, позивачці було відмовлено нотаріусом в оформленні спадщини та відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в звязку з чим суд вважає можливим задовольнити її позовні вимоги та визнати за нею право власності на 1/6 частку грошового внеску з усіма процентами та компенсаціями, які знаходяться на рахунках, відкритих у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на імя ОСОБА_5 відповідно до договору №SAMDNWFD201 від 05.05.2015р. з залишком вкладу на момент смерті ОСОБА_5 5000,00 грн., як на частку спадщини за законом після смерті ОСОБА_5

На підставі викладеного, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість та достовірність наданих доказів, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги як за первісним так і за зустрічним позовом підлягають частковому задоволенню.

При вирішення питання щодо стягнення судових витрат суд виходить з такого.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

ОСОБА_11 п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Частиною 1 ст. 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При визначенні розміру судового збору суд бере до уваги висновок про вартість однокімнатної квартири АДРЕСА_1, поданий позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2, відповідно до якого ринкова вартість спірної квартири становить 210000,00 грн., оскільки він складений пізніше звіту про оцінку майна, наданого позивачем ОСОБА_1, і згідно цього висновку, оцінка вартості квартири здійснена субєктом оціночної діяльності, право якого на здійснення такої оцінки підтверджене відповідними документами, які містяться в матеріалах справи (відповідні сертифікати, свідоцтва). Витяг зі звіту про оцінку спірної квартири, поданий позивачем ОСОБА_1 в неповному обсязі, виконаний раніше вказаного висновку, право на здійснення такої оцінки майна, відповідними документами не підтверджений.

Таким чином, враховуючи розмір задоволених позовних вимог позивачу за первісним позовом ОСОБА_1 на загальну суму 108 333,33 грн. (210 000 грн. : 1/2 + 5000,00 грн. : 1/2 + 2500,00 грн. : 1/3) та сплату нею судового збору (т.1 а.с.1, т.1 а.с.22, т.1 а.с.173), з відповідачів підлягає стягненню на її користь судовий збір в сумі 1083,33 грн.

Враховуючи розмір задоволених позовних вимог позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_2 на загальну суму 87500,00грн. (210 000 грн. : 5/12), та сплату ним судового збору (т.1 а.с.65а), зі ОСОБА_1 на його користь підлягає стягненню судовий збір в сумі 875,00 грн.

При вирішенні питання про відшкодування витрат на оплату правової допомоги, яку просить стягнути позивач за первісним позовом ОСОБА_1 в сумі 7085,00грн. та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 в сумі 5300,00грн., суд виходить з наступного.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», в редакції, яка діяла до 01.01.2017р. передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

ОСОБА_11 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» мінімальна заробітна плата в 2016 році з 1 травня складала 1450 грн., з 1 грудня 1600 грн.

ОСОБА_11 ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», в редакції, що діє з 01.01.2017р., розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

ОСОБА_11 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на 1 січня становить 1600,00 грн.

ОСОБА_11 роз'яснень у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а її у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин позивачкою за первісним позовом ОСОБА_1 та її представником надані: договір про надання правової допомоги від 29.10.2016р., укладений між ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_9 (т.1 а.с.58); копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №65 від 28.01.1994р. (т.1 а.с.57), довідка про внесення станом на 02.03.2017р. ОСОБА_1 адвокату гонорару в сумі 7085,00грн. (т.2 а.с. 91); довідка від 02.03.2017р. про розрахунок гонорару про надання правової допомоги в розмірі 7085,00грн. (т.2 а.с. 92).

При цьому суд вважає, що заявлені позивачкою за первісним позовом ОСОБА_1 вимоги про стягнення на її користь витрат на правову допомогу у розмірі 7085,00 грн. задоволенню не підлягають через те, що не підтверджені документально.

Так, в матеріалах справи відсутні квитанції чи інші належні платіжні документи про сплату зазначеної суми адвокату, а надана на підтвердження обставин оплати правової допомоги адвокату ОСОБА_9 довідка, яка складена цим же адвокатом, відповідно до якої вона отримала від ОСОБА_1 гонорар у сумі 7085,00 грн., не є належними фінансовим документом, що підтверджує сплату коштів адвокату, оскільки документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, повинні бути оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанцією до прибуткового касового ордеру, платіжним дорученням з відміткою банку або іншим банківським документом, касовим чеком, тощо). Суд вважає недопустимими та неналежними документи, які не відповідають встановленим вимогам, зокрема, особисту довідку адвоката про одержання гонорару.

На підтвердження складу та розміру витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 надані: договір про надання правової допомоги №11-16 від 08.09.2016р., укладений між ОСОБА_2 та АБ «ОСОБА_21, Інашвілі та партнери» в особі адвоката ОСОБА_10 (т.1 а.с.76-79); ордер про надання адвокатом ОСОБА_10 правової допомоги серії ЗП №027859 від 08.09.2016р. (т.1 а.с.80); копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №426 від 30.10.2003р. (т.1 а.с.75); заява про стягнення судових витрат з розрахунком таких витрат від 02.03.2017р. (т.2 а.с.94-96); документи, що свідчать про оплату гонорару, а саме копії квитанцій (оригінали оглянуті в судовому засіданні): №1718 від 01.11.2016р. на суму 1800,00грн., №8 від 04.11.2016р. на суму 1000,00грн., №0.0.653283792.1 від 17.11.2016р. на суму 1100,00грн., №0.0.658204466.1 від 23.11.2016р. на суму 500,00грн., №60 від 26.11.2016р. на суму 1100,00грн., №95 від 17.12.2016р. на суму 1600,00грн., №0.0.679184707.1 від 29.12.2016р. на суму 1000,00грн., №0.0.690736424.1 від 20.01.2017р. на суму 1000,00грн., №0.0.717648893.1 від 01.03.20917р. на суму 1000,00грн. (т.2 а.с. 97-105).

Отже витрати на правову допомогупідтвержені належними та допустимими доказами.

Крім того, з матеріалів цивільної справи вбачається, що адвокат ОСОБА_10 приймав участь в судових засіданнях: 27.10.2016р. тривалістю 7 хвилин, 04.11.2016р. тривалістю 156 хв., 22.11.2016р. тривалістю 4 хв., 14.12.2016р. тривалістю 28 хв., 27.12.2016р. тривалістю 105 хв., 19.01.2017р. тривалістю 166 хв., 23.01.2017р. тривалістю 32 хв., 09.02.2017р. тривалістю 203 хв., 16.02.2017р. тривалістю 124 хв., 20.02.2017р. тривалістю 2 хв., 27.02.2017р. тривалістю 224 хв., 02.03.2017р. тривалістю 75 хв.

Суд вважає, що розрахунок правової допомоги проведено без перевищення розміру, встановленого Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Відповідно до ст.84, 88 ЦПК України, враховуючи вчинення процесуальних дій поза судовим засіданням та під час судового засідання, заявлену суму понесених витрат на правову допомогу в розмірі 5300,00 грн., наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково (45% від заявлених вимог),суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування витрат на правову допомогу, пропорційно задоволеним вимогам - 2385,00 грн.

Керуючись ст.ст.57, 60, 61, 63, 65, 70 СК України, ст.ст.3, 256-257, 261, 1217, 1220, 1223, 1226, 1228, 1235, 1236, 1241, 1245, 1261, 1266, 1268, 1269 ЦК України, ст.ст.3, 4, 10,11, 57-61, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, як на частку у спільному сумісному майні подружжя.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/2 частку грошового внеску з усіма процентами та компенсаціями, які знаходяться на рахунках, відкритих у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на імя ОСОБА_5 відповідно до договору №SAMDNWFD201 від 05.05.2015р. з залишком вкладу на момент смерті ОСОБА_5 5000,00 грн., як на частку в спільному сумісному майні подружжя.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/6 частку грошового внеску з усіма процентами та компенсаціями, які знаходяться на рахунках, відкритих у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на імя ОСОБА_5 відповідно до договору №SAMDNWFD201 від 05.05.2015р. з залишком вкладу на момент смерті ОСОБА_5 5000,00 грн., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, який помер 18.02.2016р.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на 5/12 часток квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, який помер 18.02.2016 року.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі по 541,66 грн. з кожного

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в сумі 875,00 грн., витрати повязані з оплатою правовою допомоги в сумі 2385,00 грн., а всього 3260,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів через Хортицький районний суд м. Запоріжжя.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: М.В.Сидорова