Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Євграфової Є.П., Кадєтової О.В.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства «Дніпропетровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про захист прав споживача, визнання противоправною бездіяльності та зобов'язання виконати послуги, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року, -

вс т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Державного підприємства «Дніпропетровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про захист прав споживача, визнання противоправною бездіяльності та зобов'язання виконати послуги, посилаючись на те, що у березні 2009 року він звернувся до вказаного закладу з проханням виготовити йому проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

Погодившись виконати замовлені роботи, Державне підприємство «Дніпропетровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» запропонувало позивачу, в свою чергу, укласти відповідний договір та сплатити встановлені суми вартості за кожну із трьох робіт (послуг), що передбачає замовлення про виготовлення документації.

Так, за виготовлення документації, необхідної для оформлення права власності на прибудинкову територію і для забезпечення виконання зробленого позивачем у 2009 році замовлення, ним було сплачено: за квитанцією №02 від 02 березня 2009 року - 432 гривні, за послуги від ОСОБА_4 - передача земельної ділянки громадянинові в приватну власність, відповідно рахунку 1932, отримувач ДП «Дніпропетровський інститут землеустрою»; за квитанцією №04 від 02 березня 2009 року - 3 932 гривні 40 копійок, за послуги від ОСОБА_4 - проекти відводу земель, відповідно рахунку НОМЕР_2, отримувач ДП «Дніпропетровський інститут землеустрою»; за квитанцією №06 від 02 березня 2009 року - 1 486 гривень, за послуги від ОСОБА_4 - геодез. зйомка земельної ділянки, відповідно рахунку НОМЕР_1, отримувач ДП «Дніпропетровський інститут землеустрою».

Позивач вважає, що за викладених обставин, між ним та Державним підприємством «Дніпропетровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» виникли обопільні права та обов'язки, що були оформлені письмовим правочином, у вигляді вказаних квитанцій.

В подальшому, на чисельні звернення позивача з проханням видати замовлену документацію, відповідач завжди посилався на завантаженість своїх працівників, а тому виконання замовлених та оплачених позивачем робіт, щоразу відкладав без визначення терміну та надання будь-яких письмових документів на підтвердження цього. Письмову відповідь відповідачем на неодноразові вимоги позивача виконати оплачене замовлення було надано лише на адвокатський запит від 09 лютого 2015 року №6, згідно якої надати документацію, необхідну для приватизації земельної ділянки на території смт. Іларіонове неможливо, у зв'язку з її відсутністю в архіві підприємства.

На підставі викладеного позивач просив визнати правовідносини, що виникли між ним та відповідачем 02 березня 2009 року на підставі прийнятих від ОСОБА_4 відповідачем квитанцій про сплату послуг - цивільно-договірними, а підстави їх виникнення - чинним дійсним письмовим договором; визнати протиправною бездіяльність щодо невиконання відповідачем зобов'язання, що 02 березня 2009 року виникло у відповідача на підставі письмового договору, та неповідомлення його, ОСОБА_4 про зупинення виконання робіт (послуги - передача земельної ділянки громадянинові в приватну власність, проекти відводу земель, геодезична зйомка земельної ділянки), а також незаконною відмову виготовити проектну документацію землеустрою для відведення йому земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1; стягнути з Державного підприємства «Дніпропетровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» неустойку у розмірі 10 861,20 грн; зобов'язати відповідача належним чином виконати зобов'язання шляхом виконання обумовлених письмовим договором робіт послуг (передача земельної ділянки громадянинові в приватну власність, проекти відводу земель, геодезична зйомка земельної ділянки), які відповідач зобов'язався виконати за здійснену ним 02 березня 2009 року плату трьома платежами.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, обґрунтовано виходив із недоведеності ОСОБА_4 позовних вимог, оскільки здійснення позивачем оплати послуг науково-дослідного та проектного інституту землеустрою не свідчать про досягнуту між сторонами домовленість щодо надання оформлення права власності на земельну ділянку та надання платних послуг, визначених Постановою Кабінету Міністрів України № 835 від 01 серпня 2011 року «Про деякі питання надання державною службою з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальними органами адміністративних послуг», так як згідно зі статтею 26 Закону України «Про землеустрій» взаємовідносини замовників і розробників документації із землеустрою регулюються законодавством України і договором, з чого слідує, що проект землеустрою розробляється за замовленнями громадян суб'єктами господарювання на підставі договору, але який між сторонами не укладався.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів першої інстанції апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
Є.П. Євграфова
О.В. Кадєтова