Справа № 653/1117/17
Провадження № 2/653/667/17
РІШЕННЯ

іменем України

22.05.2017

Генічеський районний суд Херсонської області у складі:

головуючої судді Шарко Н.А.,

при секретарі Тимашовій Т.А.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Генічеську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просила розірвати укладений між сторонами шлюб від 28 серпня 1976 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28 серпня 1976 року між сторонами по справі було укладено шлюб, про що Генічеським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану зроблено актовий запис №148. Від сумісного проживання з відповідачем мають повнолітніх доньок. Спільне життя з відповідачем не склалось через нестерпний характер останнього, постійні сварки та суперечки. Оскільки подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам, просила укладений між ними шлюб розірвати.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала вимоги, викладені в позовній заяві та просила їх задовольнити в повному обсязі. Зазначила, що з відповідачем спільно не проживає близько 14 -15 років. Вони не ведуть спільного господарства. Крім того, вона остаточно втратила до відповідача почуття любові та поваги, оскільки останній постійно з неї знущається, застосовував фізичне та психічне насилля до неї та дітей, зловживає алкогольними напоями. Фактично їх шлюб існує лише «на папері». Зазначила, що надавати час для примирення не доцільно, оскільки він ні чого не змінить, так як вона впевнилась у своєму рішенні розлучитись, та повернути своє дівоче прізвище «Давидова».

Відповідач у судове засіданні не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 заперечував проти розірвання шлюбу та просив надати строк на примирення. Зазначив, що його довіритель бажає зберегти сім'ю, та своїми діями буде намагатись довести своє виправлення.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали шлюб 28 серпня 1976 року, про що Генічеським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану зроблено актовий запис № 148 та видано свідоцтво про шлюб серії 1-КГ № 300895.

Як пояснила у судовому засіданні позивач, вона втратила почуття любові та поваги до відповідача, оскільки останній майже за весь час їхнього спільного подружнього життя піднімає на неї руку, принижує її честь та гідність. Оскільки у неї урвався терпець, вона майже 15 років назад припинила проживати з відповідачем як чоловік та дружина, перестала з ним вести спільний побут. Зазначила, що їх шлюб існує лише на папері.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4, підтвердили той факт, що їх матір та батько не проживають спільно як одна сім я більше 14 років. Причиною цьому стало те, що батько психологічно та фізично знущався над їх матір'ю.

Надаючи праву оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Правовідносини між сторонами врегульовані нормами Сімейного кодексу України.

Стаття 112 Сімейного кодексу України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 51 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

За умовами ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на добровільній згоді чоловіка та жінки. Примушування до шлюбу не допускається.

Судом встановлено, що розлад в сім"ї сторін носить стійкий характер, сторони тривалий час проживають окремо та не ведуть спільного господарства, в сім'ї виникають постійні скарги та непорозуміння, які супроводжуються фізичним та психологічним насиллям зі сторони відповідача, а тому суд приходить до висновку, що подальше збереження сім'ї є недоцільне, оскільки шлюб існує лише формально, та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, тому шлюб слід розірвати.

При цьому суд не приймає до уваги доводи представника відповідача щодо надання часу для примирення, оскільки проти цього категорично заперечує позивач, а також те, що що цей шлюб вичерпав своє значення для сторін, він не відповідає принципам, встановленим законом і суспільством для такого союзу.

Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Враховуючи те, що позивач виявила бажання повернути собі дівоче прізвище, суд вважає таку вимогу підлягаючою до задоволення.

Керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрований 28 серпня 1976 року Генічеським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану зроблено актовий запис № 148 розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 повернути дівоче прізвище «Давидова».

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається з дня отримання копії рішення.

Суддя ОСОБА_5