Номер провадження 2/229/383/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 року Дружківський міський суд Донецької області

у складі:

головуючого судді Петрова Є.В.

при секретарі Польської Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа відділ опіки та піклування Дружківської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В :

25.01.2017 року позивач звернулася до суду з позовом та просив визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_1 Валеріойвичем, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 23 грудня 2003 року по 29.08.2012 року, дитина після розірвання шлюбу залишилась проживати з матірю, відповідачем по справі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Від спільного проживання сторони мають малолітню дитину сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначає що після розірвання шлюбу, не припиняв брати участь у виховані сина, сплачувати аліменти та надавати іншу необхідну допомогу. За час проживання окремо від малолітнього сина. У позивача з останнім склались доброзичливі стосунки, вони часто зустрічаються і проводять разом час.

Однак, колишня дружина уклала повторний шлюб, і у її чоловіка з малолітнім сином не склались відносини, часто виникали сварки, чоловік відповідачки декілька разів бив сина, син декілька разів убігав з дому.

Позивач наголошує, що і він і малолітній син хочуть проживати разом, для проживання сина є всі необхідні умови, позивач має постійну роботу і стабільний заробіток, позитивно характеризується за місцем проживання і роботи. В той же час, проживання малолітнього сина з відповідачкою, призведе до порушення його прав, оскільки остання не може дати сину ні належного виховання, ні матеріального забезпечення.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив позов задовольнити і визначити місце проживання малолітнього сина з ним.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив суд його задовольнити в повному обсязі.

Відповідач надала суду заяву, в якій вказала, що позов визнає, просить суд позов задовольнити

Третя особа - Органи опіки та піклування Дружківської міської ради надала висновок, в якому просила суд задовольнити позов /а.с. 26/.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Такі ж гарантії для батьків, що проживають окремо від дітей, та для самих дітей, встановлені ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства".

Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення питання щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що малолітня дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками якої є: ОСОБА_1 та ОСОБА_4, після укладення другого шлюбу ОСОБА_2 (а.с.8).

Судом також встановлено, що рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 29.08.2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було розірвано.

Встановлено, що малолітній син ОСОБА_3, зокрема, після розірвання шлюбу сторін проживав разом з матір'ю ОСОБА_2

З довідки-характеристики від 17.01.2017 року, виданої відносно ОСОБА_1 вбачається, що він з червня 2016 року працює на посаді слюсаря механо-збірних робіт 2 розряду на ПАТ «Грета». За час праці зарекомендував себе як дисциплінований, працьовитий, самостійний робітник, у колективі користується авторитетом та повагою серед колег. Ініціативний, зауважень не має, був позитивно відмічений у місцевій газеті «Дружковский рабочий» (а.с.11).

З матеріалів справи вбачається, що позивач характеризується позитивно, є хорошим та турботливим батьком, який приймає активну участь у вихованні та утриманні дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою батьків.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Суд звертає увагу також на те, що в Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6) проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір'ю.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1).

Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Частиною 2 ст. 161 СК України визначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до Конвенції ООН про права дитини діти мають право на належне спілкування та допомогу.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 150 СК України батьки повинні поважати дитину; ст. 155 цього ж Кодексу встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

З викладеного випливає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них.

Як роз'яснено ст. 161 СК України, суд при вирішенні спору про місце проживання дитини має враховувати те, хто із батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, особисті якості батьків, можливість створення належних умов до виховання дитини.

Згідно Висновку органу опіки та піклування Дружківської міської ради від 03.03.2017 року вбачається, що орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього з батьком. .

Виходячи з вимог чинного законодавства та обставин справи, суд вважає, що дитина має більш тісний психологічний зв'язок саме з батьком, проживання з матірю унеможливлює факт неприязних стосунків з другим чоловіком матері дитини.

З огляду на викладене та оцінюючи матеріали справи, приймаючи до уваги вік дитини, суд приходить до висновку, що проживання малолітньої дитини ОСОБА_1, саме з батьком, відповідає інтересам дитини та забезпечить її права на належне утримання, виховання, лікування, розвиток, оздоровлення та безпеку.

За таких обставин, суд вважає, доцільним визначити місце проживання дитини разом з батьком, тобто позивачем по справі.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 150, 155, 157, 160, 161 СК України, Законом України "Про охорону дитинства", Конвенцією ООН про права дитини, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа відділ опіки та піклування Дружківської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, з батьком ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Є. В. Петров