У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гримич М.К., Кафідової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про поновлення на роботі, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 01 грудня 2009 року працював на посаді майстра майстерні з ремонту транспортних засобів Центру механізації Дніпропетровської філії ВАТ «Укртелеком». Наказом від 21 квітня 2010 року переведений на посаду начальника автотранспортного цеху № 3 (м. Дніпродзержинськ) Центру механізації Дніпропетровської філії ВАТ «Укртелеком» з 23 квітня 2010 року. Наказом від 03 листопада 2014 року ОСОБА_4 було переведено на посаду старшого механіка транспортної дільниці 522К м. Дніпродзержинськ відділу управління транспортом Департаменту підтримки бізнесу Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком».

Зазначав, що наказом від 25 грудня 2015 року № 3610/вк його було звільнено із займаної посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором.

Посилаючись на те, що звільнення позивача з займаної посади відбулося із порушення норм трудового законодавства, без згоди профспілкової організації, йому не було видано копію наказу про звільнення, не було повідомлено про будь-які випадки застосування до нього дисциплінарних стягнень, позивач просив визнати його звільнення незаконним та поновити його на посаді старшого механіка транспортної дільниці 522К м. Дніпродзержинськ відділу управління транспортом Департаменту підтримки бізнесу Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком»

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, правильно визначивши, які норми матеріального права підлягають застосуванню та надавши належну оцінку доказам в їх сукупності, обґрунтовано виходив із того, що звільнення позивача на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства.

Пунктом 3 ч.1 ст.40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», за передбаченими п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках ураховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (ст.151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення не минуло більше одного року.

Судами встановлено, що наказом Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» від 30 жовтня 2015 року № 1313 «Про дисциплінарне стягнення» ОСОБА_4 була оголошена догана за відсутність контролю за діяльністю підпорядкованих працівників та невиконання покладених посадових обов'язків, що призвело до завдання матеріальних збитків та шкоди ділової репутації ПАТ «Укртелеком». З даним наказом ОСОБА_4 був ознайомлений під особистий підпис 02 листопада 2015 року та надав письмове пояснення з приводу цих порушень.

Крім того, згідно протоколу засідання робочої інвентаризаційної комісії по ОЗ від 27 листопада 2015 року № 1, за результатами проведення інвентаризації необоротних активів та товарно-матеріальних цінностей, які знаходяться на відповідальному зберіганні у матеріально-відповідальної особи - ОСОБА_4, станом на 01 листопада 2015 року по транспортній дільниці 522К м. Дніпродзержинськ відділу управління транспортом Департаменту підтримки бізнесу Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» була виявлена нестача товарно-матеріальних цінностей, а саме вогнегасників на суму 1 672 грн 39 коп. та розкомплектування транспортних засобів, а саме: відсутність обладнання на суму 19 грн 90 коп. З цього приводу позивачем надавалися відповідачу пояснення від 27 листопада 2015 року.

Доказів оскарження дисциплінарних стягнень у відповідності до положень ст. 150 КЗпП України, ОСОБА_4 не надано.

Крім того, колегія суддів відхиляє доводи заявника про відсутність згоди профспілкової організації на його звільнення, оскільки, як вбачається з протоколу засідання Президії комітету профспілкової організації Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» від 25 грудня 2015 року, було надано згоду на звільнення ОСОБА_4 на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України (а. с. 40-41).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, та фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.К. Гримич

О.В.Кафідова

І.М.Фаловська