Справа № 457/661/16 Головуючий у 1 інстанції: Грицьків В.Т.
Провадження № 22-ц/783/1033/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника ТзОВ «Кей-Колект» - Блажівського П.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 03 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа на стороні позивача ОСОБА_5, приватний нотаріус Трускавецького нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання договору іпотеки недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 03 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що передана в іпотеку квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_2, відтак могла бути передана в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників, тому відсутність такої згоди є підставою для визнання договору іпотеки недійсним. Крім цього вказує, що відсутня і нотаріальна посвідчена, як і будь-яка інша згода, ОСОБА_2 на включення до Іпотечного договору від 06.03.2007р. будь-яких застережень про задоволення вимог заставодержателя. Вважає договір іпотеки недійсним. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову в частині визнання недійсним розділу 5 (пункти 5.1., 5.2., 5.3, 5.4) іпотечного договору від 06 березня 2007 року зареєстрованого в реєстрі за номером 321.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід відхилити з таких підстав.

Судом встановлено, що 06 березня 2007 року між ОСОБА_5 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно якого ОСОБА_5 отримав грошові кошти в сумі 180 000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення - 06 березня 2020 року та зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитними коштами.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ОСОБА_5 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено іпотечний договір від 06 березня 2007 року, предметом якого є нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1.

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» (правонаступник ВАТ «УкрСиббанк», яке в свою чергу було правонаступником АКІБ «УкрСиббанк»), та ТзОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 1, за яким ПАТ «УкрСиббанк» відступило право вимоги по Кредитному договору № 0, та на підставі Договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, посвідченого 12.12.2011 року ОСОБА_7, приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області, відступило право вимоги за Договором іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: квартира, що знаходиться за адресою: 82200, АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Підставою недійсності іпотечного договору позивачка зазначає недотримання під час укладення договору вимог ч.1 ст. 578 ЦК України та ч.2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» щодо надання нотаріально посвідченої згоди співвласника на передання майна в іпотеку.

Відмовляючи у задоволені позову про визнання іпотечного договору недійсним, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що підстави для цього відсутні.

Встановлено, що позивачка по справі ОСОБА_2 являється дружиною ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 від 13.05.1978 року.

Передана в іпотеку квартира АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_5 06.03.2007 року за договором-купівлі продажу, що і підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, тобто на момент перебування останнього у шлюбі з позивачкою ОСОБА_2, а відтак є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_2 відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України.

Відповідно до ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст. 578 ЦК України, майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників.

Відповідно до ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

В матеріалах справи наявна копія заяви позивачки ОСОБА_2 від 06.03.2007 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Трускавецького нотаріального округу ОСОБА_6 (зареєстрована в реєстрі за № 317), зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_2 надала свою згоду на купілю з одночасною передачею в іпотеку її чоловіком ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_1, на умовах на його розсуд (а.с. 111).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що квартира АДРЕСА_1, була передана ОСОБА_5 в іпотеку 06.03.2007 року за згодою позивачки ОСОБА_2 і відповідає вимогам ст.ст. 368, 578 ЦК України та ст. 65 СК України.

Щодо посилання позивачки на те, що вона не давала окремої згоди на включення до договору іпотеки відповідного застереження, що підставою для визнання недійсним розділу 5 (пункти 5.1., 5.2., 5.3., 5.4) Іпотечного договору не заслуговують на увагу з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Враховуючи вищезазначену заяву ОСОБА_2 про надання згоди, яка посвідчена приватним нотаріусом Трускавецького нотаріального округу ОСОБА_6 (зареєстрована в реєстрі за № 317), та аналізуючи її зміст, де зазначено: що такі правочини відповідають інтересам їхньої сім'ї та вона погоджується з тим, щоб умови договору купівлі-продажу та іпотечного договору визначалися її чоловіком самостійно і вимоги ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», колегія суддів вважає, що застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, які зазначені у пунктах 5.1.-5.4. договору іпотеки від 06.03.2007 року відбулися за згодою позивачки, відтак підстав для визнання їх недійсними немає.

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними у матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 03 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді: