АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/3286/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2150/17Головуючий у 1-й інстанції Жага Е. Г. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Дряниці Ю.В.,

Суддів: Кривчун Т.О., Чумак О.В.

при секретарі: Ткаченко Т.І.

за участю: адвоката Павличенка В.Г., позивача ОСОБА_3, адвоката Садового В.В., відповідача ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 7 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його розподіл,-

в с т а н о в и л а :

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його розподіл.

В ході судового розгляду в суді першої інстанції позивач неодноразово збільшувала позовні вимоги, остаточно просила суд: визнати автомобіль «MERCEDES-BENZ» «VITO 110», 2002 року випуску, що зареєстрований за відповідачем ОСОБА_5 об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3, встановивши, що кожному з них належить по 1/2 частці; стягнути з відповідача ОСОБА_5 на її користь грошову компенсацію у розмірі вартості 1/2 частини вказаного автомобіля, що відповідно до проведеної судової авто-товарознавчої експертизи становить 86 125 грн.; визнати причіп бортовий ПА-004, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3, зареєстрований у РЕВ МРВ ДАІ м. Лубни УМВС України в Полтавській області за ОСОБА_5 та автомобільний сканер «Launch-X 431» об'єктами права спільної сумісної власності подружжя, встановивши, що кожному з них належить по 1/2 частці причепу та сканера, залишити їх відповідачу та стягнути з останнього на її користь грошову компенсацію половини їх вартості у розмірі 10 730 грн.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 7 липня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано право спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на причіп бортовий ПА-044, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований у РЕВ МРВ ДАІ м. Лубни УМВС України у Полтавській області на ім'я ОСОБА_5, встановлено, що кожному з них належить по 1/2 частині причепу та залишено його ОСОБА_5.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 3 355 (три тисячі триста пятдесят пять) грн. грошової компенсації половини вартості причепу.

В іншій частині позов залишено без задоволення.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням місцевого суду, його в апеляційному порядку оскаржила позивач ОСОБА_3 в частині відмови у задоволенні її позовних вимог.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог в повному обсязі. При цьому посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу слід відхилити з підстав, визначених в ст. 308 ЦПК України.

Місцевим судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 серпня 2003 року. Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10 липня 2013 року шлюб було розірвано. Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В період шлюбу, а саме 3 квітня 2007 року був придбаний причіп бортовий ПА-004, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований у РЕВ МРВ ДАІ м. Лубни УМВС України в Полтавській області на ім'я відповідача ОСОБА_5, вартість якого відповідно до довідки ТОВ РОК «Полтаваексперт» становить 6 710 грн. (а.с.49-59).

Крім того, в період шлюбу був придбаний автомобільний сканер «Launch-X 431», що підтверджується копією відповідного товарного чеку (а.с.61), та перебував у користуванні ОСОБА_5

02.04.2013 року, вказане майно було продано ОСОБА_7, що підтверджується відповідною розпискою (а.с.90).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання спільним сумісним майном подружжя автомобільного сканеру «Launch-X 431», місцевий суд виходив з того, що вказане майно було продано у квітні 2013 року, тобто у період, коли сторони перебували у шлюбі. При цьому позивачка не довела, що кошти, отримані від продажу сканера відповідач витратив на власні потреби.

Відповідно до положень ст.ст. 57, 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи те, що матеріали справи дійсно не містять належних та допустимих доказів того, що кошти, отримані від продажу сканера відповідач витратив на власні потреби, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині. Не надано таких доказів і до суду апеляційної інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності на легковий пасажирський автомобіль «MERCEDES-BENZ» модель «VITO 110», 2002 року випуску, кузов (шасі) НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_2 , місцевий суд виходив з того, що на момент перебування сторін у шлюбі відповідач ОСОБА_5 не набув права власності на зазначений автомобіль у визначеному законом порядку, а отже це майно не може бути об'єктом спільної сумісної власності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, та зазначає наступне.

Місцевим судом встановлено, що 15.08.2012 року ОСОБА_8 була оформлена довіреність на ОСОБА_9 щодо розпорядження транспортним засобом «MERCEDES-BENZ VITO 110 CDI», 2002 року випуску (а.с.76-77).

Згідно довідки територіального сервісного центру №5343 РСЦ в Полтавській області МВС України №573 від 08.12.2016 року автомобіль марки «MERCEDES-BENZ VITO 110 CDI», 2002 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, кузов (шасі) НОМЕР_4, власником якого був ОСОБА_8, знятий з обліку 21.01.2014 року ОСОБА_5, який діяв на підставі доручення серія ВРХ №094035 від 15.08.2012 року, виданого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Снитюк Л.Г. та був зареєстрований за ОСОБА_5 22.01.2014 року на підставі довідки-рахунку серія ААВ №161036 від 22.01.2014 року, виданої філією Лубенського ТОВ «Торг Транс», вартістю 85 000 грн., про що видане свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 та д.н.з. НОМЕР_5.

Згодом автомобіль неодноразово перереєстровувався на інших власників, станом на 31.01.2017 року власником спірного автомобіля є ОСОБА_11 (а.с.111).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба) самостійного заробітку ( доходу).

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Відповідно до змісту п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів,а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388 документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб.

З матеріалів справи слідує, що 15.08.2012 року відповідно до довіреності, виданої ОСОБА_8 на ім'я ОСОБА_5, останній набув права представляти інтереси ОСОБА_8 як власника спірного автомобіля під час розпорядження зазначеним транспортним засобом.

Доводи апелянта на те, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля фактично відбувся 15.08.2012 року в розумінні положень ст..ст. 640, 655 ЦК України колегія суддів не бере до уваги, оскільки 15.08.2012 року нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу спірного автомобіля між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 в установленому порядку не укладався, а отже ОСОБА_5 на той момент права власності на автомобіль не набув.

З наведеного слідує, що висновки місцевого суду про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання легкового пасажирського автомобіля «MERCEDES-BENZ» модель «VITO 110», 2002 року випуску, кузов (шасі) НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_2 спільною власністю зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доводів, яким судом надана вірна правова оцінка.

Дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скарга ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 7 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) Ю.В. Дряниця

Судді: (підпис) Т.О. Кривчун

(підпис) О.В. Чумак

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Ю.В. Дряниця