АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 638/4867/15 Головуючий суддя І інстанції Задорожний М.І.
Провадження № 22-ц/790/1250/17 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: трудові правовідносини
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Гуцал Л.В., Котелевець А.В.,

за участю секретарів: Пашнєвої Ю.Є., Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до товаристві з обмеженою відповідальністю «Евяп Трейдинг Україна», третя особа Шен ОСОБА_2, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

встановила:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, мотивуючи який зазначив, що з 03 лютого 2014 року працював на посаді старшого мерчендайзера відділу продажів товариства з обмеженою відповідальністю «Ев'яп Трейдинг Україна» (ТОВ «Ев'яп Трейдинг Україна») за безстроковим трудовим договором. 29 січня 2015 року йому було вручено попередження про наступне звільнення у зв'язку із скороченням займаної посади, дата на якому не відповідала фактичній даті ознайомлення, у зв'язку з чим він прописом зазначив поточну дату ознайомлення із вказаним попередження. 12 березня 2015 року він отримав листа з наказом від 02 березня 2015 року, за змістом якого його звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Посилаючись на те, що його звільнено незаконно, оскільки двохмісячний термін після отримання попередження не сплив, скорочення штату не відбулося, йому не запропонували іншу роботу на підприємстві, у день звільнення йому не було видано належним чином оформлену трудову книжку та наказ про звільнення, позивач просив поновити його на посаді старшого мерчендайзера відділу продажів ТОВ «Ев'яп Трейдинг Україна» шляхом визнання наказу про звільнення від 02 березня 2015 року № 008-К-ЗВ незаконним та його скасування, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 липня 2015 року та додатковим рішенням цього ж суду від 01 жовтня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Ев'яп Трейдинг Україна» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03 березня 2015 року до 29 березня 2015 року включно у розмірі 2 778 грн. 64 коп. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким заявлений ним позов задовольнити. В обґрунтування скарги зазначив, що судом першої інстанції не було належним чином зясовано чи дійсно у відповідача мало місце скорочення чисельності працівників, чи пропонував власник переведення на іншу роботу, чи користувався він переважним правом на залишення на роботі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявилися,, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовим розглядом встановлено, що на підставі наказу № 005-К-ПР від 03 лютого 2014 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу на посаду старшого мерчендайзера відділу продажів ТОВ «Ев'яп Трейдинг Україна».

Наказом № 007-К-ЗВ від 02 березня 2015 року позивача звільнено із займаної посади у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено факт порушення відповідачем його трудових прав, звільнення ОСОБА_1 відбулося правомірно з дотриманням вимог трудового законодавства, а недодержання двохмісячного строку персонального попередження позивача про наступне звільнення не є підставою для поновлення позивача на роботі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (вивільнення працівників).

Право власника або уповноваженого ним органу визначати чисельність працівників і штатний розпис нормативно закріплено щодо підприємств та їх об'єднань у ч. 3 ст. 64 ГК.

Наказом директора ТОВ «Ев'яп Трейдинг Україна» № 12-ШР від 31 грудня 2014 року «Про внесення змін до штатного розпису» у звязку зі службовою необхідністю внесено зміни до штатного розпису: виведено посади старшого мерчендайзера в кількості двох одиниць, штатний розпис затверджений 01 жовтня 2014 року визнано таким, що втратив чинність, затверджено та введено в дію з 02 березня 2015 року новий штатний розпис.

Із наданих представником відповідача витягів вбачається, що станом на 01 жовтня 2014 року штатним розписом ТОВ «Ев'яп Трейдинг Україна» було передбачено 10 штатних одиниць посади старшого мерчендайзера, а станом на 03 березня 2015 року 2 одиниці вказаної посади.

Відповідно до ч. 1 ст. 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці, а згідно з ч. 2 ст. 40 КЗпП звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Як убачається зі змісту персонального попередження про наступне вивільнення від 31 грудня 2014 року, у зв'язку з кризовою економічною ситуацією, що склалася у ТОВ «Ев'яп Трейдинг Україна», в умовах низьких економічних показників, керуючись п. 3 ст. 64 ГК України, на підставі наказу № 12 ШР 29 січня 2015 року ОСОБА_1 було попереджено про майбутнє звільнення та про неможливість переведення його на іншу роботу у звязку з відсутністю будь-яких вакантних посад.

Відсутність вакантних посад підтверджується наданими представником відповідача довідками, що позивачем не спростовано.

Відповідно до розяснень, які містяться в п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При недодержанні строку попередження працівника про звільнення, якщо він не підлягає поновленню на роботі з інших підстав, суд змінює дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого він працював.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобовязаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Згідно п.п. 4.1, 4.2 п. 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110, власник або уповноважений ним орган зобовязаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Оскільки ТОВ «Ев'яп Трейдинг Україна» знаходиться в м. Києві, а позивач ОСОБА_1. працював та проживав у м. Харкові, копія наказу про його звільнення та повідомлення про необхідність прибути за трудовою книжкою 02 березня 2015 року було направлена на адресу останнього та отримано ним 12 березня 2015 року, що не заперечується позивачем.

Встановлено та не заперечується сторонами по справі, що всі виплати, належні позивачеві від підприємства, ОСОБА_1 отримав в день звільнення в загальному розмірі 5 492 грн. 69 грн.

Доводи представника позивача про те, що станом на 03 березня 2015 року в ТОВ «Ев'яп Трейдинг Україна» були збережені дві посади старшого мерчендайзера, які обіймали ОСОБА_3 та ОСОБА_4, крім того на роботу було прийнято нового працівника ОСОБА_5, посаду якого мали запропонувати позивачу, є безпідставними, оскільки на час проведення скорочення штату працівників ОСОБА_3 з 10 березня 2015 року перебувала у довгостроковій відпустці, повязаної з наступними пологами, ОСОБА_4 з 30 грудня 2014 року по 21 жовтня 2017 року знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, в звязку з чим на них поширюються гарантії, передбачені ст. 184 КЗпП України щодо заборони звільнення, а ОСОБА_5 було прийнято на роботу на посаду менеджера з питань регіонального розвитку м. Одеса 23 грудня 2014 року, тобто до попередження позивача про наступне звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до штатного розкладу в ТОВ «Ев'яп Трейдинг Україна» було скорочено 8 з 10 посад старшого мерчендайзера, за виключенням двох посад, які займали вищевказані працівники, а тому питання про переважне право позивача на залишення на роботі правомірно не вирішувалось.

Що стосується рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд дав належну правову оцінку встановленому й обґрунтовано дійшов висновку про безпідставність вимог позивача в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Доводи представника позивача, викладені в наданих суду апеляційної інстанції поясненнях про те, що стягненню з відповідача підлягає заборгованість по заробітній платі за 02 березня 2015 року, судова колегія до уваги не приймає, оскільки таких позовних вимог заявлено не було, апеляційна скарга ОСОБА_1 вказаних доводів не містить.

Отже, не встановивши під час розгляду справи порушень вимог трудового законодавства та законних прав позивача, за виключенням недодержання строку попередження працівника про звільнення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для поновлення ОСОБА_1 на роботі та про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 03 березня 2015 року до 29 березня 2015 року включно у розмірі 2 778 грн. 64 коп.

Оскільки судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи, апеляційна скарга відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 ЦПК підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді