_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/1996/17
Провадження № 2/520/6707/17
УХВАЛА

01.03.2017 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Єгоровій Н.Ю.

розглянувши у попередньому судовому засіданні в місті Одесі заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Споживчого товариства «Житлово-будівельний кооператив «Будова-Ріелт», ОСОБА_3, про визнання угоди про заміну сторони у договорі недійсною,

ВСТАНОВИВ:

17.02.2017 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Споживчого товариства «Житлово-будівельний кооператив «Будова-Ріелт», ОСОБА_3, про визнання угоди про заміну сторони у договорі недійсною, в якій позивач просить суд: визнати недійсною угоду №2 від 29.07.2015 року про заміну сторони в договорі №6/23 від 29.09.2014 року Асоційованого членства в Споживчому товаристві «Житлово-будівельний кооператив «Будова-Ріелт».

Позивачем усунуті недоліки поданої заяви відповідно до ухвали судді Ккиївського районного суду міста Одеси від 20.02.2017 року, у звязку з чим ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 01.03.2017 року на підставі вищевказаної позовної заяви відкрито провадження по справі та призначено до попереднього судового засідання.

В позовній заяві позивачем ОСОБА_1 заявлено вимогу про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

У випадку, коли заяву про забезпечення позову подано до відкриття провадження у справі, така заява має бути розглянута впродовж двох днів та лише у випадку поли порушується питання про захист прав інтелектуальної власності, у іншому випадку вирішення питання про забезпечення позову до відкриття провадження у справі вбачається не можливим. Таким чином вимоги позивача про забезпечення позову розглянуті невідкладно після відкриття провадження у справі.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, встановив наступні обставини:

Подана позивачем заява про застосування заходів забезпечення позову відповідає приписам та вимогам, встановленим ч.2 ст. 151 ЦПК України, та таким чином вона підлягає невідкладному розгляду.

Згідно з ч. ч.1-3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.1, п. 2 ч. 1 та ч. 3 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до положень ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та в межах і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому сторони мають право обґрунтовувати належність конкретно доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень та зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень.

Так, з наданих до суду відомостей та доказів вбачається наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась з вимогами до відповідача про визнання недійсною угоду №2 від 29.07.2015 року про заміну сторони в договорі №6/23 від 29.09.2014 року Асоційованого членства в Споживчому товаристві «Житлово-будівельний кооператив «Будова-Ріелт».

Також зазначено, що 29.09.2014 року між Споживчим товариством «Житлово-будівельний кооператив «Будова-Ріелт» та ОСОБА_2 був укладений договір № 6/23, згідно з яким Товариство зобов'язалось надати ОСОБА_2 двокімнатну квартиру, в побудованому будинку в Одесі, по вул. Люстдорфська дорога, 55, 6 секція, а ОСОБА_2 - оплатити її вартість.

Як зазначено позивачем, зобов'язання, передбачені у вищевказаному договорі, ОСОБА_2 виконані в повному обсязі.

До отримання квартири № 22 за вищевказаною адресою, взаємини між позивачем і колишнім чоловіком ОСОБА_2 погіршилися. Позивачем також зроблено посилання, що, під час сварок ОСОБА_2 неодноразово висловлювався про те, що залишить позивача і дітей без квартири шляхом передачі своїх прав і обов'язків за раніше укладеним ним договором своєї матері - ОСОБА_3. З цієї причини, в грудні 2015 року, позивач звернулася із заявою до Голови Товариства ОСОБА_4, яку офіційно попередила про те, що вона категорично заперечує проти передачі ОСОБА_2 своїх прав і обов'язків за договором третій особі: ОСОБА_3 або іншій особі.

На цей час, позивачеві стало відомо про те, що ОСОБА_2 без її письмової згоди, діючи не в інтересах сім'ї, 29.07.2015 р. уклав трьохсторонню угоду № 2, учасниками якого були відповідачі про заміну первинного пайовика і асоційованого члена товариства - ОСОБА_2, тобто заміна ОСОБА_2 на нового пайовика і асоційованого члена Товариства - ОСОБА_3, до якої перейшли всі права на квартиру. У звязку з чим позивач вважає, що ОСОБА_2С і ОСОБА_3 свідомо позбавили її права на придбану під час шлюбу квартиру, а дітей можливості проживати в ній.

Тобто, квартира АДРЕСА_2, є предметом договору №6/23 від 29.09.2014 року Асоційованого членства в Споживчому товаристві «Житлово-будівельний кооператив «Будова-Ріелт», до якого було укладено між відповідачами угоду №2 від 29.07.2015 року про заміну сторони в договорі, яка оскаржується позивачем по цій справі.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов'язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд дійшов висновку, що між сторонами виник спір стосовно укладеної між відповідачами угоди №2 від 29.07.2015 року про заміну сторони в договорі №6/23 від 29.09.2014 року Асоційованого членства в Споживчому товаристві «Житлово-будівельний кооператив «Будова-Ріелт», згідно з яким (останнім договором) Товариство зобов'язалось надати ОСОБА_2 квартиру №22, в побудованому будинку в Одесі, по вул. Люстдорфська дорога, 55, невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача, а відтак й порушить права позивача на судовий захист, у звязку з чим суд вважає, що є необхідність у вжитті заходів забезпечення позову ОСОБА_1 шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову по цивільній справі №520/1996/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Споживчого товариства «Житлово-будівельний кооператив «Будова-Ріелт», ОСОБА_3, про визнання угоди про заміну сторони у договорі недійсною, шляхом:

- накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3.

Копію ухвали направити для виконання до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради (65000, м. Одеса, вул. Черняхівського, 6).

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її оголошення, а особи, які були відсутні під час оголошення ухвали протягом пяти днів з дня отримання її копії, однак оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий Калініченко Л. В.