РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2017 м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Стефанишина С.Л.

при секретарі Ніколайчук А.В.

за участю представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, ОСОБА_3 Федерація, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулася ОСОБА_2 з вказаною заявою в якій просила встановити факт, а саме, що її вимушене переселення в липні 2014 року з окупованої території Донецької області України відбулося внаслідок збройної агресії ОСОБА_3 Федерації проти України та окупації ОСОБА_3 Федерацією частини території Донецької області України. В обґрунтування поданої заяви зазначила, що до початку збройної агресії ОСОБА_3 Федерації вона проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1, який належить їй на праві власності. В кінці лютого на початку березня 2014 року ОСОБА_3 Федерація розпочала військову агресію проти України окупувавши своїми військами Кримський півострів. Продовжуючи військову агресію проти України, у квітні 2014 року, контрольовані та підтримувані спецслужбами ОСОБА_3 Федерації незаконні збройні формування проголосили створення так званих «ЛНР» та «ДНР», а у серпні цього ж року почалися масові вторгнення на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних сил ОСОБА_3 Федерації. Також зазначила, що з червня 2014 року у м. Горлівка розпочалися систематичні обстріли за сторони проросійських бойовиків, що значно погіршило гуманітарне становище (була зруйнована інфраструктура міста, почалися перебої з електропостачання, припинили свою роботу банкомати, почалися затримки з виплати пенсій та інших соціальних платежів). Вказані події призвели до неможливості проживання у м. Горлівка та 26 липня 2014 року вона разом зі своєю донькою та малолітньою онукою вимушені були покинути своє місце проживання та переїхали у м. Хмельницький.

05 листопада 2014 року Управлінням праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради вона була взята на облік як внутрішньо-переміщена особа, про що їй було видано відповідну довідку.

Встановлення вказаного факту необхідно заявнику для того, щоб визначити її статус, як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни.

З огляду на викладене вище ОСОБА_2 просить її вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні заявник та її представник, кожен окремо, свої вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Міністерства соціальної політики України в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_3 Федерації в судове засідання також не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку.

Суд, заслухавши пояснення заявників та дослідивши матеріали справи, вважає, що подана заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні місце проживання ОСОБА_2 було зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до довідки № від 8 грудня 2014 року та № від 05 листопада 2014 року ОСОБА_2 було взято на облік як внутрішньо переміщену особу. На даний момент фактичним місцем проживання ОСОБА_2 є АДРЕСА_1.

Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» у ст.1 дано визначення внутрішньо переміщеної особи, якою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з постановою Верховної ОСОБА_1 України Про Заяву Верховної ОСОБА_1 України "Про відсіч збройній агресії ОСОБА_3 Федерації та подолання її наслідків" від 21 квітня 2015 року, 20 лютого 2014 року були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами ОСОБА_3 Федерації, всупереч міжнародно-правовим зобов'язанням ОСОБА_3 Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання нею своїх військових формувань, дислокованих у Криму відповідно до Угоди між Україною і ОСОБА_3 Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту ОСОБА_3 Федерації на території України від 28 травня 1997 року, для блокування українських військових частин. На початковій стадії агресії особовий склад окремих російських збройних формувань не мав розпізнавальних знаків. 27 лютого 2014 року збройні підрозділи спеціального призначення Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил ОСОБА_3 Федерації захопили будівлі ОСОБА_1 міністрів та Верховної ОСОБА_1 Автономної ОСОБА_4 Крим. Водночас відбулося створення і озброєння іррегулярних збройних формувань найманців з числа місцевих жителів, якими керували офіцери спецслужб і Збройних Сил ОСОБА_3 Федерації, а Чорноморський флот ОСОБА_3 Федерації заблокував українські порти, де знаходилися кораблі Військово-Морських Сил України. В подальшому лідер партії "Русское единство" ОСОБА_5 у незаконний спосіб проголосив себе головою ОСОБА_1 міністрів Автономної ОСОБА_4 Крим та закликав Президента ОСОБА_3 Федерації «забезпечити мир і спокій в Криму». У відповідь на цей заклик Президент ОСОБА_3 Федерації звернувся до ОСОБА_1 Федерації Федеральних зборів ОСОБА_3 Федерації, яка своєю постановою від 1 березня 2014 року надала згоду на використання на території України Збройних Сил ОСОБА_3 Федерації. Як наслідок, це призвело до збройного захоплення і воєнної окупації невід'ємної частини України - Автономної ОСОБА_4 Крим та міста Севастополя.

Сформована в умовах російської воєнної окупації виконавча влада Автономної ОСОБА_4 Крим 16 березня 2014 року провела референдум про входження Автономної ОСОБА_4 Крим до складу ОСОБА_3 Федерації, однак результати референдуму не були визнані жодною країною світу, крім ОСОБА_3 Федерацією, що підтверджується Резолюцією Генеральної ОСОБА_8 ООН 68/262 від 27 березня 2014 року "Територіальна цілісність України".

17 березня 2014 року Верховна ОСОБА_1 Автономної ОСОБА_4 Крим, розпущена постановою Верховної ОСОБА_1 України, всупереч цьому проголосила Крим незалежною державою. 18 березня 2014 року самозвані представники Верховної ОСОБА_1 Автономної ОСОБА_4 Крим підписали з президентом ОСОБА_3 Федерації «Договір про прийняття до ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_4 Крим і створення у складі ОСОБА_3 Федерації нових суб'єктів».

21 березня 2014 року владою ОСОБА_3 Федерації було прийнято Федеральний конституційний закон "О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субьектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя".

Згідно ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15 квітня 2014 року із змінами і доповненнями, внесеними відповідно Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення дати початку тимчасової окупації" від 15 вересня 2015 року, ОСОБА_4 Крим та місто Севастополь визнано тимчасово окупованою територією України з зазначенням дати початку тимчасової окупації - 20 лютого 2014 року.

Незаконно анексувавши ОСОБА_4 Крим, Росія продовжила свою військову агресію по відношенню до України, коли контрольовані, керовані і фінансовані ОСОБА_3 Федерацією озброєні бандитські формування проголосили створення "Донецької народної республіки" (7 квітня 2014 року) та "Луганської народної республіки" (27 квітня 2014 року).

Згідно з постановою Верховної ОСОБА_1 України «Про Заяву Верховної ОСОБА_1 України «Про відсіч збройній агресії ОСОБА_3 Федерації та подолання її наслідків»», прийнятою 21 квітня 2015 року, протягом травня 2014 року самозвані лідери "ДНР" та "ЛНР", серед яких було багато громадян ОСОБА_3 Федерації, у неконституційний спосіб провели фіктивні референдуми про відокремлення цих нелегітимних утворень від України. Під приводом і з метою їхньої підтримки на територію України були заслані розвідувально-диверсійні групи, які очолювали кадрові офіцери Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил ОСОБА_3 Федерації, парамілітарні формування російського козацтва та укомплектований чеченцями - громадянами ОСОБА_3 Федерації батальйон "Восток", а також задіяні такі озброєні групи найманців як "Русский сектор" та "Оплот". За їхньої участі відбулися захоплення адміністративних будівель у багатьох населених пунктах Донецької та Луганської областей, здійснено збройні напади на частини українських Сухопутних військ та літаки Повітряних сил Збройних Сил України.

11 травня 2014 року на окупованій території Донецької і Луганської області у незаконний спосіб відбувся референдум щодо самовизначення в Луганському та Донецькому регіонах з погано прихованою метою відокремлення та проголошення так званих "Луганської Народної Респубілки" та "Донецької Народної Респубілки", який та його результати не були визнані міжнародною спільнотою.

23 серпня 2014 року почалися масові вторгнення на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних Сил ОСОБА_3 Федерації, зокрема, військовослужбовців 9-ї окремої мотострілецької бригади, 76-ї та 98-ї дивізій повітряно-десантних військ Збройних Сил ОСОБА_3 Федерації. Участь регулярних Збройних Сил ОСОБА_3 Федерації у збройній агресії проти України супроводжувалося поширенням серед населення України агітаційних листівок, в яких, зокрема, був такий заклик: "За жодних обставин не чиніть перепон пересуванню російських військ (техніка та особовий склад)".

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про оборону України" від 06 грудня 1991 року, збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.

Україною, за наслідками збройної агресії ОСОБА_3 Федерації, прийнято постанову Верховної ради України від 17 березня 2015 року "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями", якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

В другому абзаці постанови Верховної ради України "Про Заяву Верховної ОСОБА_1 України "Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами ОСОБА_3 Федерації та керівниками терористичних організацій "ДНР" та "ЛНР", які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян" від 04 лютого 2015 року, зазначається, що з 20 лютого 2014 року проти України триває збройна агресія ОСОБА_3 Федерації та підтримуваних нею бойовиків-терористів, під час якої було анексовано ОСОБА_4 Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки".

Постановою Верховної ОСОБА_1 України від 27 січня 2015 року №129-VIII затверджено звернення до Організації Об'єднаних Націй, Європейського Парламенту, ОСОБА_6 ОСОБА_7 Європи, ОСОБА_6 ОСОБА_7 НАТО, ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОБСЕ, ОСОБА_6 ОСОБА_7 ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання ОСОБА_3 Федерації державою-агресором.

Результатом такого звернення стало визнання та засудження військових дій ОСОБА_3 Федерації на території України, рядом міжнародних інстанцій.

Так, 15 січня 2015 року Європейський парламент рішуче засуджує агресивну та експансіоністську політику Росії, що становить загрозу цілісності та незалежності України, а також потенційну загрозу для самого Європейського Союзу, включаючи незаконну анексію Криму та ведення неоголошеної гібридної війни проти України, у тому числі інформаційної війни, поєднуючи кібервійни, використання регулярних та нерегулярних збройних сил, пропаганда, економічного тиску, енергетичного шантажу, дипломатії та політичної дестабілізації, підкресливши при цьому, що такі дії є порушенням міжнародного права.

Аналізуючи наведені обставини та докази, що містяться у досліджених судом нормах міжнародного та національного законодавства, суд приходить до висновку, що наслідком саме збройної агресії ОСОБА_3 Федерації відбулася окупація частини території Луганської та Донецької областей.

При вирішенні справи, суд виходить з того, що факти збройної (військової) агресії ОСОБА_3 Федерації відносно України, окупації частини тертої Луганської та Донецької областей є загально відомими, а тому не підлягають доказуванню, згідно приписів ч.2 ст.61 ЦПК України.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об'єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної ОСОБА_7 України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Факт збройної агресії ОСОБА_3 Федерації на території України, в тому числі і щодо окремих районів Донецької та Луганської областей є загальновизнаним неодноразово обговорювався на засіданнях ООН, періодично мова про це йде і на офіційному сайті Уповноваженого Верховної ради України з прав людини , в тому числі і щодо необхідності вироблення державної стратегії захисту внутрішньо переміщених осіб, публікації, а тому в силу чинного законодавства окремого доказування не потребує.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що внаслідок саме збройної агресії ОСОБА_3 Федерації на частині території Луганської області було порушено низку конституційних прав заявника, передбачених Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 р., IV Женевською конвенцією 1949 р. про захист цивільного населення під час збройного конфлікту, розділом II Конституції України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Видана 15 листопада 2014 року довідка посвідчує лише факт вимушеного переселення заявника з м. Горлівка до м. Хмельницького і не встановлює причини такого переселення, оскільки даний орган не має таких повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Враховуючи викладене, а також те, що заявник ОСОБА_2В переселилася з території Донецької області задля уникнення загрози життю, здоров'ю, свободи, насильницької втрати громадянства, особистих прав на свободу пересування, вираження думки, майнових прав вільного володіння, розпорядження та користування майном, прав на працю та захист в результаті збройної агресії ОСОБА_3 Федерації, та те, що встановити даний юридичний факт заявнику необхідно для виникнення права на справедливу компенсацію з держави - агресора ОСОБА_3 Федерації, суд вважає, що подана заява підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10-11, 28-29, 57-60, 158, 179, 185, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_2 про встановлення факту що має юридичне значення - задоволити.

Встановити юридичний факт вимушеного переселення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, у липня 2014 році з окупованої території Донецької області внаслідок збройної агресії ОСОБА_3 Федерації проти України та окупації ОСОБА_3 Федерацією частини Донецької області України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Хмельницької області, через Хмельницький міськрайонний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. Стефанишин