АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 654/868/17 Головуючий в І інстанції: Охтень А.А.
Номер провадження: 22-ц/791/1047/17 Доповідач: Майданік В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.

секретар Цулукіані І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3, на ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області від 20 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 (треті особи - приватний нотаріус Негра Лариса Анатоліївна, Ларічева Н.А.) про визнання недійсним правочину, витребування майна з чужого володіння, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та житловий будинок та визнання права власності на земельну ділянку та житловий будинок, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив:

--- визнати недійсними 3 договори купівлі-продажу від 16.09.2014 року кожний по 1/3 частці земельної ділянки загальною площею 0,1929га за кадастровим номером НОМЕР_4 за адресою АДРЕСА_1, за якими власниками зазначених часток земельної ділянки стали ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_7;

--- визнати недійсними 3 договори купівлі-продажу від 16.09.2014 року кожний по 1/3 частці житлового будинку загальною площею 478,00кв.м, житловою площею 465,6кв.м з надвірними будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1, за якими власниками зазначених часток житлового будинку стали ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) та ОСОБА_7 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3);

--- скасувати державну реєстрацію права власності на зазначені земельну ділянку та житловий будинок;

--- витребувати з володіння відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 вказані земельну ділянку та житловий будинок;

--- визнати за ОСОБА_4 право власності на зазначені земельну ділянку та житловий будинок в рахунок виконання зобов'язань за договором позики, забезпеченого договором іпотеки;

--- стягнути з усіх відповідачів судові витрати.

Позов обґрунтований тим, що 06 квітня 2010 року між ним та відповідачем ОСОБА_5 був укладений договір позики, за яким він передав на строк до 06.04.2011 року ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 400 000грн., що еквівалентно 50 000 доларів США. В подальшому були внесені зміни до вказаного договору в частині строку повернення коштів - до 06.10.2011 року.

В забезпечення виконання зобов'язання сторони уклали 06.04.2010 року нотаріально посвідчений договір іпотеки, за яким іпотекодавець ОСОБА_5 передала в іпотеку іпотекодержателю належне їй нерухоме майно: вказані вище земельну ділянку та житловий будинок.

Позичальниця ОСОБА_5 частково виконала зобов'язання, повернувши 40 000 доларів США, тому сторони уклали 06.02.2013 року доповнення до договору позики, за яким на суму боргу, що залишилася, ОСОБА_5 має сплачувати щомісячно 8% відсотків.

Однак свої зобов'язання вона не виконує, більш того, за її позовом до нього Голопристанський районний суд Херсонської області ухвалив 22.10.2013 року заочне рішення, яким припинив зобов'язання за договорами позики та іпотеки, після чого вона відчужила вказав земельну ділянку та житловий будинок, власниками яких, як йому стало відомо, на теперішній час за відповідними договорами купівлі-продажу від 16.09.2014 року є по 1/3 частці кожний ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_7.

Пізніше, 09.08.2016 року за його скаргою апеляційний суд Херсонської області постановив ухвалу, якою скасував вказане рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення про відмову в позові.

За станом на 03.04.2017 року борг ОСОБА_5 перед ним складає 69 096,70 доларів США, з яких 10 000 доларів США - основна сума боргу та 59 096,70 доларів США - 8% від суми боргу за період з 06.02.2013 року по 03.04.2017 року.

Він вважає, що зазначені договори відчуження ОСОБА_5 земельної ділянки та житлового будинку укладені неправомірно та незаконно, а він має право на повернення суми боргу за рахунок іпотечного майна.

А тому на підставі ст.ст.215, 230, 387, 546, 575, 572, 577, Закону України "Про іпотеку" просить задовольнити позов.

Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 20квітня 2017 року було задоволено заяву позивача про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі заявник просить скасувати зазначену ухвалу, посилаючись на порушення норм процесуального права. Зокрема вказав, що суд не звернув увагу на те, що за ст.152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться в нього або в інших осіб. Натомість власниками вказаних земельної ділянки та житлового будинку за договорами купівлі-продажу від 16.09.2014 року є громадяни Республіки Білорусь ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 і це майно не стосується предмета спору. А на належне ОСОБА_5 майно, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 арешт накладено не було. Також зазначив, що судом не враховано ту обставину, що зазначені особи не знали і не могли знати про наявні зобов'язання ОСОБА_5 перед іншими особами і що остання приховала від них наявність своїх зобов'язань перед іншими особами. Крім того, вказав, що поза увагою суду залишилось те, що в оскаржуваній ухвалі не зазначено доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Заслухавши доповідача, перевіривши відповідність ухвали вимогам процесуального закону, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає на такій підставі.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч.1 ст.152 зазначеного Кодексу позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до ч.ч.2 і 3 ст.152 зазначеного Кодексу у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову; види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову": єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі (п.1.); розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи-підприємця; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку з застосуванням цих заходів (п.4.).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з вказаним позовом в квітні 2017 року (а.с.1-6).

Провадження у справі відкрито ухвалою судді від 10 квітня 2017 року і справу призначено до судового розгляду на 20.04.2017 року (а.с.33).

Відповідно до поданої 20.04.2017 року заяви про забезпечення позову позивач просить накласти арешт на вказані вище житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою АДРЕСА_1, а також на належний відповідачці ОСОБА_5 житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_2 (а.с.34-35).

Між позивачем та відповідачкою ОСОБА_5 був укладений 06.04.2010 року письмовий договір позики, за яким позивач передав останній на строк до 06.04.2011 року грошові кошти в сумі 400 000грн., що еквівалентно 50 000 доларів США (а.с.7).

В подальшому, 05.04.2011 року, між вказаними сторонами був укладений договір про внесення змін до договору позики, за яким був змінений п.2.1. договору позики щодо строку договору, а саме зазначено, що позика надається на 1 рік та 6 місяців, до 06.10.2011 року (а.с.8).

В забезпечення виконання зобов'язання сторони уклали 06.04.2010 року нотаріально посвідчений договір іпотеки, за яким іпотекодавець ОСОБА_5 передала в іпотеку іпотекодержателю належне їй нерухоме майно: вказані вище земельну ділянку та житловий будинок (а.с.9-10).

Згідно доповненню до договору позики позичальниця ОСОБА_5 частково виконала зобов'язання, повернувши 40 000 доларів США (а.с.13).

В матеріалах справи наявне заочне рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 22.10.2013 року (у справі №654/4523/13-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Ларічева Наталя Анатоліївна, про визнання договорів позики та іпотеки припиненими), яким було визнано припиненими зобов'язання ОСОБА_5 за договором позики та сам договір позики, укладений 06.04.2010 року між нею та ОСОБА_4, а також було визнано припиненими зобов'язання ОСОБА_5 за договором іпотеки та сам договір іпотеки, укладений 06.04.2010 року між нею та ОСОБА_4 (а.с.14-15).

Відповідно до ухвали суду касаційної ін станції від 14.11.2016 року касаційну скаргу ОСОБА_5 було відхилено та залишено без змін рішення апеляційного суду Херсонської області від 09.08.2016 року, яким рішення суду першої інстанції було скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові (а.с.16-17).

Згідно Інформаційної довідки з різних Державних реєстрів (речових прав на нерухоме майно, прав власності тощо) власниками зазначених спірних земельної ділянки та житлового будинку (по 1/3 частці кожний) за договорами купівлі-продажу від 16.09.2014 року є ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (а.с.18-29).

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, за станом на 03.04.2017 року борг ОСОБА_5 перед ним складає 69 096,70 доларів США, з яких 10 000 доларів США - основна сума боргу та 59 096,70 доларів США - сума відсотків за користування коштами за період з 06.02.2013 року по 03.04.2017 року (а.с.32).

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на вказані вище житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу спірних житлового будинку та земельної ділянки є предметом спору, а невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання судового рішення. Натомість, відмовляючи в задоволенні заяви про накладення арешту на належний відповідачці ОСОБА_5 житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_2, суд виходив з того, що даний вид забезпечення позову не створює ніякої можливості для майбутнього реального виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки до нього він прийшов при повному та всебічному дослідженні всіх обставин справи.

Зазначене вжиття заходів забезпечення позову в частині спірних земельної ділянки та житлового будинку було виконано на підставі письмової заяви позивача про забезпечення позову, яка належним чином мотивована. Зокрема, позивач послався на наявність заборгованості відповідачки ОСОБА_5 перед ним, а також на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднути чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Таким чином, оскільки спір між сторонами виник відносно права на вказане нерухоме майно (земельну ділянку та житловий будинок, розташовані за адресою АДРЕСА_1), то, на думку колегії суддів, вказана ухвала суду про вжиття заходів забезпечення позову в частині зазначеного нерухомого майна за заявою позивача є законною і співмірною із заявленими вимогами.

Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги, оскільки вони не обґрунтовані вимогами закону та не містять підстав для скасування ухвали. Зокрема, посилання заявника на належність спірного майна за договорами купівлі-продажу від 16.09.2014 року громадянам Республіки Білорусь ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 і на те, що вказане майно не стосується предмета спору, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки саме це майно є предметом спору, а зазначені громадяни залучені до справи як відповідачі. Також, слід залишити поза увагою й посилання на незаконність, на думку заявника, відмови суду накладати арешт на інше належне ОСОБА_5 нерухоме майно, оскільки висновок суду з цього питання є належним чином обґрунтованим, а заявник не уповноважений вирішувати питання щодо майна, яке не належить заінтересованим особам. Посилання заявника на те, що теперішні власники спірного майна не знали і не могли знати про наявні зобов'язання ОСОБА_5 перед іншими особами і що остання приховала від них наявність своїх зобов'язань перед іншими особами, також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, а стосуються предмету розгляду справи по суті. Крім того, слід залишити поза увагою й посилання заявника на відсутність доказів мотивування заяви про забезпечення позову, оскільки, на думку колегія суддів, сам факт переходу права власності на спірне нерухоме майно від відповідачки ОСОБА_5 до інших відповідачів за договорами купівлі-продажу, які є предметом спору, та після скасування судового рішення, яким є достатньою підставою для задоволення вказаної заяви.

Оскільки ухвала судді про вжиття заходів забезпечення позову постановлена з дотриманням норм процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не вказують на такі її порушення, що вплинули на правильність вирішеного судом питання, колегія суддів вважає за необхідне на підставі п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України залишити вказану ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області від 20квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська