У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.
суддів:Євграфової Є.П., Ізмайлової Т.Л.,Євтушенко О.І., Мостової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Житомирської обласної дитячої лікарні Житомирської обласної ради до ОСОБА_6 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на заочне рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 26 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 23 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року Житомирська обласна дитяча лікарня Житомирської обласної ради звернулась до суду із позовом до ОСОБА_6, про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, посилаючись на те, що відповідачка проживає в кімнаті № АДРЕСА_1, що знаходиться на балансі позивача.

У зв'язку з тим, що у відповідачки за період з 01 листопада 2013 року по 31 травня 2015 року утворилась заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 3 393,05 грн, позивач звернувся до суду з указаним позовом.

Заочним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 26 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 23 грудня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Житомирської обласної дитячої клінічної лікарні Житомирської обласної ради заборгованість за

житлово-комунальні послуги з утримання гуртожитку та прибудинкової території у розмірі 3 393,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищийспеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із доведеності позовних вимог.

Зазначені висновки судів відповідають вимогам матеріального і процесуального закону та зроблені при повному з'ясуванні всіх обставин справи.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_6 на підставі ордеру від 22 травня 1995 року № 20 проживає в кімнаті № НОМЕР_1 гуртожитку, який знаходиться на балансі Житомирської обласної дитячої лікарні Житомирської обласної ради.

Згідно довідки про нараховані та відшкодовані комунальні послуги за проживання в гуртожитку Житомирської обласної дитячої лікарні Житомирської обласної ради у ОСОБА_6 наявна заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 листопада 2013 року по 31 травня 2015 року в сумі 3 393,05 грн.

Заперечуючи проти розміру заборгованості за житлово-комунальні послуги, ОСОБА_6 вказувала на те, що позивачем при нарахуванні житлово-комунальних послуг не врахована пільга, передбачена Законом України «Про соціальний захист дітей війни», а також не враховано те, що оплату вказаних послуг вона повинна здійснювати за показниками лічильників.

Згідно п. п. 9,10,11 Правил надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, у квартирі (будинку садибного типу) роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії (далі - квартирні засоби обліку) проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача. Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон), відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово- комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (п.1 ч. 3 ст. 20 Закону).

Відповідно до ст. 67 ЖК Української РСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги (ч. 1 ст. 68 ЖК Української РСР).

Згідно з п. 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води й водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води й водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила), централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання.

Згідно з п. 20 Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа, або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Разом із тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_6 не укладала з позивачем Договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та не подавала позивачу інформацію щодо наявності у неї відповідних пільг.

Вирішуючи даний спір, суди попередніх інстанцій належним чином з'ясували фактичні обставини по справі та дійшли до правильного висновку щодо задоволення позовних вимог, оскільки факт отримання відповідачем житлово-комунальних послуг не заперечувався, правильність розрахунку заборгованості відповідачкою не спростована, а відсутність Договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, у зв'язку з відмовою ОСОБА_6 від його укладення, не надала можливості балансоутримувачу реалізувати право відповідача на отримання пільги та переведення її на розрахунки за показами індивідуальних приладів обліку.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судамим правильно встановлені та належно перевіреніобставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судовірішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Установивши, що оскаржувані рішення відповідають вимогам статей 213, 214 ЦПК України, та керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Заочне рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 26 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова