Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/4958/14-ц Головуючий у 1-й інст. Бондарчук В. В.
Категорія 5 Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

Головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Шевчук А.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на нерухоме майно та визнання права власності

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 05 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив припинити право власності ОСОБА_2 на 31/300 частину будинку по провулку АДРЕСА_3 з виплатою компенсації її вартості в сумі 12 000 грн. та визнати за ним право власності на цю частину будинку. В обґрунтування позову зазначав, що йому на прaвi власності належить 155/300 частин вказаного житлового будинку, з яких 31/300 - на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.03.1992 року та 124/300 - на підставі договору дарування від 04.12.1995 року. Його брату, відповідачу у справі, належить 31/300 частина цього будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.03.1992 року, а решта - 38/200 належить іншим співвласникам - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Посилаючись на те, що частка відповідача відносно площі будинку є незначною, це виключає виділ її в натурі або встановлення порядку користування нею, позивач просив припинити право власності відповідача з виплатою компенсації вартості зазначеної частки.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 05 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що згідно довідки Житомирського обласного міжміського бюро технічної інвентаризації у відповідача на праві власності знаходиться квартира АДРЕСА_1. Вказану довідку позивач отримав вже після розгляду справи по суті, а тому вважає, що судом першої інстанції помилково зроблено висновок, що припинення права власності ОСОБА_2 завдасть істотної шкоди його інтересам та інтересам його сім»ї.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено відповідними доказами, що спільне володіння і користування спірною частиною будинку є неможливим і клопотань про витребування таких доказів не заявлялося. Натомість відповідачем доведено, що припинення його права власності на 31/300 частину спірного будинку завдасть істотної шкоди його інтересам та інтересам його сім"ї, оскільки це житло належить йому на праві приватної власності, відповідач зареєстрований та бажає проживати в належній йому частині будинку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є співвласниками частини домоволодіння АДРЕСА_4

Відповідно до довідки Комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 05.10.2009 № 16-А-5731 позивачу належить 155/300 ідеальних частин вище вказаного домоволодіння, а відповідачу - 31/300 ідеальних частин. Крім того, співвласниками цього ж домоволодіння є ОСОБА_4 (38/200 ідеальні частини) та ОСОБА_3 (38/200 ідеальні частини) /а.с.6,61/. Відповідач набув право власності на належну йому 31/100 частину спірного домоволодіння на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.03.1992року/а.с.4/. Позивач набув право власності на належну йому 31/100 частину спірного домоволодіння,на підставі цього ж Свідоцтва, а також набув право власності на 124/300 ідеальні частини цього ж домоволодіння - на підставі Договору дарування від 04.12.1995року /а.с.4,5/.

Зі змісту рішення апеляційного суду Житомирської області від 10 березня 2016 у справі №296/12692/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна в натурі та усунення перешкод в користуванні власністю вбачається, що у справі було призначено та проведено судову будівельно-технічну експертизу. Відповідно до висновку експерта № 26/11-2014 та висновку експерта № 210/10-2015 за результатами проведення додаткової судової будівельно-технічної експертизи розподіл житлового будинку та господарських споруд, розташованих по АДРЕСА_4 відповідно до визначених часток співвласників не вбачається можливим. Крім цього зазначено, що ринкова вартість 31/300 частини спірного будинку складає 53 382 грн. 00 коп./а.с.44-48/.

30 березня 2015 року, а в подальшому 27 жовтня 2016 року позивачем було внесено на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області 12 000 грн. 00 коп. та 40 600 грн. 00 коп. відповідно, що разом становить 52 600грн./а.с.38,120/.

На підтвердження доводів апеляційної скарги позивачем до апеляційного суду надано довідку КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 13.09.2016 року №5743 про наявність у відповідача на праві власності нерухомого майна, а саме квартири загальною площею 14,00 кв.м. у АДРЕСА_2 /а.с.83/.

Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджується, що зазначена квартира придбана відповідачем за договором купівлі-продажу, №9734 від 11.09.2009 року /а.с.99/.

У свою чергу відповідач надав докази того, що у вказаній квартирі він не проживає через наявність перешкод для цього з боку продавця зазначеної квартири, який демонтував стіну між власною квартирою та проданою та не виконує рішення суду щодо його примусового виселення з проданої квартири /а.с.106,123-126/.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

У силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд ухвалює рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, а суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Колегія суддів вважає, що припинення права на частку у спільному майні завдасть істотної шкоди інтересам відповідача з таких підстав.

31/300 частина будинку АДРЕСА_4 належить відповідачу на праві приватної власності, він там зареєстрований і бажає проживати.

Зазначені обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 10 березня 2016 року яким зобов'язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні належною ОСОБА_2 на праві власності 31/300 частиною житлового будинку АДРЕСА_4 шляхом надання ключів від вхідних дверей /а.с.44-48/.

Із постанов про відмову в порушенні кримінальної справи від 29.07.2009, 25.08.2010, 18.04.2011 вбачається, що відповідач не проживає у спірному будинку приблизно з 2008 року. Позивач пояснив, що квартиру він здає квартирантам, проте відповідач постійно приходить до домоволодіння, вчиняє конфлікти з квартирантами, самовільно користується сараєм, стверджуючи, що він має право власності на дану квартиру /а.с.102-105/.

Оскільки експертиза, за висновками якої відповідач вніс на депозитний рахунок суду

52 600грн. була проведена у іншій справі та більше двох років тому, апеляційним судом за клопотанням позивача було призначено та проведено судову будівельно-технічну експертизу №443/02-2017 від 08.02.2017 року, відповідно до якої дійсна ринкова вартість житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельної ділянки площею 0,0567га по АДРЕСА_4 в цінах на дату дослідження, становить 1 199 400грн., у тому числі вартість 31/300 частини в будинковолодінні становить 123 928грн. /а.с.144-160/.

Зі змісту експертизи вбачається, що співвласниками будинковолодіння по АДРЕСА_4 є ОСОБА_2, частка якого становить 9/100, ОСОБА_1 з часткою - 46/100, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 - 45/100.

З описової частини висновку експерта вбачається, що вартість 9/100 частки будиноковолодіння без врахування земельної ділянки становить 67 311грн./а.с.156/.

Саме таку суму в остаточному розмірі вніс позивач на депозитний рахунок суду /а.с.179/.

При цьому є обґрунтованими доводи представника позивача ОСОБА_6 про те, що експертом визначена вартість частини будинковолодіння, належної відповідачу, з урахуванням вартості земельної ділянки, проте земельна ділянка не приватизована, а тому не підлягає оцінці, а відтак визначена експертом вартість 31/300 частин в будинковолодінні у розмірі 123 928грн. не має враховуватись при внесенні позивачем на депозитний рахунок суду.

Разом з тим в добровільному порядку, з метою врегулювання спору мирним шляхом, позивач не погодився внести на депозитний рахунок суду суму, визначену експертом, з урахуванням вартості земельної ділянки.

Водночас, заперечуючи проти позову, відповідач вказував, що позивач приватизував частину земельної ділянки, пропорційну до його частини будинку і він, відповідач, також має право на земельну ділянку, у розмірі пропорційному до належної йому частини будинку. Він бажає реалізувати своє право на приватизацію земельної ділянки та здійснення відповідної прибудови. Окрім того вартість частки в будинку з урахуванням частки земельної ділянки буде набагато більшою, ніж без урахування такої.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що припинення права на частку у спільному майні завдасть істотної шкоди інтересам відповідача.

Окрім того, колегія суддів враховує також ту обставину, що відповідач, хоч і має на праві власності квартиру (14кв.м.), проте фактично позбавлений права користування нею, оскільки житло зайняте та використовується її попереднім власником.

Постановами про відмову в порушенні кримінальної справи підтверджується, що у частині будинку, належній сторонам, проживають квартиранти, відповідач не втрачав інтересу до спірного житла та бажає користуватись частиною будинку, господарськими прибудовами. Наявність перешкод у цьому з боку позивача встановлено судовим рішенням.

З матеріалів справи також вбачається, що співвласниками спірного будинку є також ОСОБА_5 та ОСОБА_3 /45/100 ід.ч./, проте вони до участі у справі притягнуті не були.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі наданих сторонами та досліджених у судовому засіданні доказів, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог і заперечень.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 05 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді