13.09.2017 Єдиний унікальний номер 205/2384/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 рокум. ДніпроСправа № 205/2384/16-ц
2/205/220/17

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Нижного А.В., за участю секретаря судового засідання Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 з позовом, у якому, з урахуванням уточнених вимог, просила стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у сумі 33500 грн. та стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у сумі 15 000 грн.

Позовна заява мотивована тим, що відповідачами були написані розписки, в яких вони у рахунок погашення шкоди, завданої позивачу їх неповнолітніми дітьми, зобов'язались виплатити позивачу певні кошти, проте відповідачі порушують взяті на себе позикові зобов'язання.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та задовольнити у повному обсязі, натомість представники відповідачів просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його необґрунтованість.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

У червні 2015 року ОСОБА_4 (1999р.н., син позивача ОСОБА_1), ОСОБА_5 (1999р.н., син відповідача ОСОБА_2) та ОСОБА_6 (2000р.., син відповідача ОСОБА_3) заподіяли збитки позивачу внаслідок вчинення ними дій, які призвели до протиправного відчуження належних позивачу виробів із золота на користь третіх осіб.

У зв'язку з викладеними обставинами у провадженні Новокадацького ВП ДВП ГЕНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №0000287 від 23.01.2016р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1179 ЦК України у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов'язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини.

Водночас, згідно з ч.2 ст.604 ЦК України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація).

Відповідно до положення ч.1 ст.1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням.

Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (ст.1047 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості позивач посилається на те, що відповідачі, які несуть відповідальність за шкоду, завдану їх неповнолітніми дітьми, домовились з позивачем про заміну зобов'язань з відшкодування шкоди позиковим зобов'язанням, на підтвердження чого були складені відповідні розписки.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 складено розписку від 15.06.2015р., згідно з якою вона взяла на себе зобов'язання відшкодувати вартість ювелірних виробів у сумі 9000,00 грн. та оплатити роботу ювеліра (а.с. 16).

Водночас, на виконання своїх зобов'язань ОСОБА_3 сплатила ОСОБА_1 9000,00 грн. за лом золота та 5300,00 грн. в якості оплати роботи ювеліра, що підтверджується розпискою позивача від 02.08.2015р. (а.с. 40).

За таких обставин суд доходить висновку, що ОСОБА_3 у повному обсязі виконала позикове зобов'язання перед ОСОБА_1, взяте на себе внаслідок новації деліктного зобов'язання та складення розписки від 15.06.2017р., що є підставою для відмови у задоволенні позову в частині вимог, пред'явлених до ОСОБА_3

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 складено розписку від 15.06.2015р., згідно з якою вона взяла на себе зобов'язання відшкодувати вартість ювелірних виробів у сумі 9000,00 грн. та оплатити роботу (а.с. 17).

В подальшому ОСОБА_2 складено розписку від 09.10.2015р., згідно з якою вона взяла на себе зобов'язання виплатити 9000,00 грн. за золото та роботу за вироби до 09.11.2015р. (а.с. 28).

У судовому засіданні, зокрема, 13.09.2017р. представник позивача підтвердив, що вказані розписки від 15.06.2015р. та від 09.10.2015р. були складені ОСОБА_2 на підтвердження одного і того ж зобов'язання.

Із тексту розписки ОСОБА_2 від 09.11.2015р. вбачається, що на виконання позикового зобов'язання, взятого перед ОСОБА_1 внаслідок новації деліктного зобов'язання та складення розписок від 15.06.2017р. та 09.10.2015р., ОСОБА_2 було виплачено позивачу 1000,00 грн. 09.10.2015р. та 2000,00 грн. 17.10.2015р.

Таким чином, заборгованість ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за вказаними розписками на момент розгляду справи становить 6000,00 грн.

Суд не бере до уваги посилання позивача та її представника на докази заподіяння їй шкоди у більшому розмірі, ніж це визначеного вказаними розписками, оскільки за змістом ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи виключно в межах заявлених позовних вимог, тоді як в межах даної справи позивачем заявлено лише вимоги про стягнення заборгованості за договорами позики, укладеними сторонами внаслідок новації деліктних зобов'язань та складення відповідних розписок.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.

Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи, що ОСОБА_2 порушує взяті на себе грошові зобов'язання, а також приймаючи до уваги факт часткового погашення нею боргу на день ухвалення рішення, суд доходить висновку, що вимоги позивача є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Водночас судом встановлено, що при зверненні позивача з цим позовом нею було сплачено судовий збір у меншому розмірі, ніж це встановлено Законом України «Про судовий збір» (515,00 грн. замість 551,20 грн.), з урахуванням чого сума недоплаченого судового збору підлягає стягненню з ОСОБА_2 в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 6000,00 грн. (шість тисяч гривень).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 515, 00 грн. (п'ятсот п'ятнадцять гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 36,20 грн. (тридцять шість гривень 20 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяА.В. Нижний