Справа № 477/2474/16-ц
Провадження № 2/477/310/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2017 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі головуючої судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання Хижняк К.А.,

за участю:

позивачки ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 сільської ради Вітовського району Миколаївської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

В с т а н о в и в:

23 грудня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаною позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнення, просить встановити факт батьківства ОСОБА_4 відносно неї, та в порядку спадкування після смерті 20 січня 2009 року ОСОБА_4 визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 2,94, розташовану в межах Котляревської сільської ради Вітовського району Миколаївської області.

В обґрунтування своїх вимог вказувала, що її батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не перебували у зареєстрованому шлюбі, та під час реєстрації її позивача народження, дані про батька взагалі не були внесені до свідоцтва про народження.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, в тому числі на вище вказану земельну ділянку.

Однак вступити у спадкові права вона позбавлена можливості через відсутність доказів родинного звязку між нею та померлим, через що просить про встановлення даного факту.

Окрім того, нотаріальному оформленні її прав перешкоджає втрата оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку Державного акту, що підтверджує право власності ОСОБА_4 на вказане спадкове майно, через що позивач булла змушена звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала та пояснив про вищевикладене, просила позов задовольнити. Зазначила, що її мати та ОСОБА_4 проживали однією сімєю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, вона завжди знала ОСОБА_4 як свого батька. Ще за життя батько склав заповіт, відповідно до якого все належне йому майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, на яке він матиме право за законом заповів їй як своїй доньці. Батько помер 20 січня 2009 року. Вона спільно проживала з померлим, доглядала його, проводила за власні кошти поховання. Нині захист її прав можливий лише встановленням факту батьківства померлого щодо неї, а також шляхом визнання за нею права власності на вказане майно через втрату оригіналу правовстановлюючого документу Державного акту.

Відповідач ОСОБА_3 сільська рада Вітовського району Миколаївської області в судове засідання свого представника не направив, надіслав до суду листа з проханням розглядати справу за відсутності представника сільської ради, заявлені позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглядати справу за відсутністю представника сільської ради.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 підтвердили той факт, що ОСОБА_4 є батьком позивача. Мати позивачки ОСОБА_9 з 1962 року спільно проживала з померлим ОСОБА_4 однією сім'єю, вели спільне господарство, жили як подружжя. У них народилось дві доньки ОСОБА_10 та ОСОБА_11. Позивач до дня смерті ОСОБА_4 спільно з ним проживала, допомагала йому, доглядала, проводила поховання.

Підстави, з яких позивач була змушена звернутися до суду із цим позовом підтверджуються змістом письмової відмови державного нотаріуса Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку. Зокрема, підставою відмови зазначено не надання документів на підтвердження родинних відносин із спадкодавцем ОСОБА_4 та правовстановлюючого документу щодо спадкового майна (а.с.28).

Вирішуючи заявлені вимоги по суті, суд виходить з наступного.

Щодо заявлених вимог про встановлення факту батьківства, то відповідно до статей 234, 256-259 ЦПК України та ст.130 СК України в порядку окремого провадження суд може встановити факт батьківства у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матірю дитини.

Згідно положень ст.ст. 128 ч. 3, 130 ч. 2 СК України, таку заяву може бути подано, в тому числі самою дитиною, яка досягла повноліття.

Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказав, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини.

Аналогічні розяснення надані у п. 7 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі (п. 3.1) від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" наголосив, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За такого, захист прав позивача, у разі встановлення його прав як спадкоємця після смерті ОСОБА_4, можливе лише в судовому порядку з вирішенням питання щодо права власності відносно спадкового майна.

За даними копії свідоцтва про народження позивачки серії ІV-ФП № 726621, в графі мати зазначена ОСОБА_9, в графі батько відсутній будь-який запис (а.с. 16).

Зі змісту витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, актовий запис про народження ОСОБА_10 здійснено 09 грудня 1964 року за № 88. Дані про батька взагалі не внесені до актового запису про народження.

Як вбачається з довідки виконавчого комітету Котляревської сільської ради Вітовського району Миколаївської області № 796/2-12 від 16.07.2009 року ОСОБА_4 та ОСОБА_9 проживали разом як подружжя на території Котляревської сільської ради без реєстрації. Від спільного проживання мали двох доньок (а.с. 19).

Позивачці після реєстрації шлюбу з ОСОБА_12, було присвоєне прізвище - Поперечна, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ФП № 0599967 від 30.08.2011 року шлюб між ними було розірвано 27.06.2002 року (а.с. 17).

08.09.2011 року позивачці після укладення шлюбу з ОСОБА_13 було присвоєно прізвище - Колісанова (а.с. 18).

ОСОБА_4 за життя 20.01.2009 року склав заповіт, в якому вказав, що все належне йому майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, на яке він матиме право за законом заповів своїй доньці ОСОБА_14.

20 січня 2009 року ОСОБА_4 помер, актовий запис № 7, свідоцтво про народження серії 1-ФП № 090996 (а.с. 12).

Як вбачається з довідки виконавчого комітету № 1082/04-03 від 19.07.2016 року позивачка на день смерті була зареєстрована на проживала з померлим. У вказаній довідці позивачка вказана як донька померлого ОСОБА_4 (а.с. 13).

Вислухавши пояснення позивача, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає доведеним батьківство ОСОБА_4, який помер 21 січня 2009 року, відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Так як встановлення даного факту породжує для позивача певні юридичні наслідки та права, а саме: право на спадкування як спадкоємця за заповітом та за законом, то її вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Щодо заявлених вимог про право власності, то відповідно до п.4.15. Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Як вказує позивач, оригінал правовстановлюючого документу Державного акту щодо вказаного майна втрачено, про що свідчить оголошення в газеті про втрату.

Втім, з досліджених письмових доказів, в тому числі копії Державного акту на право приватної власності на землю серії МК № 001416, слідує про належність спадкодавцю ОСОБА_4 права власності щодо земельної ділянки площею 2,94 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Котляревської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. Вказаний Державний акт видано на підставі розпорядження Жовтневої райдержадміністрації від 21 травня 2004 року № 218-р (а.с. 14).

За даними копії спадкової справи № 269/2009 після смерті ОСОБА_4, судом встановлено, що ОСОБА_14 звернулась до державного нотаріуса Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області із заявою про прийняття спадщини.

Спадкоємці, які мають право на обов'язкову частку спадкового майна відсутні.

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 03.12.2016 року державним нотаріусом Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на земельну ділянку на ім'я померлого та не надання доказів родинного звязку, тобто підстав закликання до спадкування (а.с. 28).

Враховуючи викладене, та встановивши, що спадкові правовідносини не вичерпано, та відповідно до ст.1261 ЦК України, позивач є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4, суд вважає, що спадкові права ОСОБА_1 підлягають захисту.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. На заповіт, як односторонній правочин розповсюджуються загальні норми цивільного законодавства стосовно підстав та наслідків визнання недійсності правочинів.

Відповідно до ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Враховуючи наведене, приписи ст. 1218 ЦК України, та встановивши, що вказане майно входить до спадкової маси, що відповідно до вимог ст.ст.1233, 1261, 1268 Цивільного кодексу, позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті батька ОСОБА_4, та відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України її право на спадщину гарантовано державою, однак оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку вичерпано, а тому, на підставі до ст.16 ЦК України, суд вважає що цивільне право ОСОБА_1 підлягає захисту судом, шляхом визнання за нею права власності на вказане спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 209, 212- 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Встановити факт батьківства ОСОБА_4, громадянина України, який помер 20 січня 2009 року (актовий запис про смерть № 7, здійснено виконавчим комітетом Котляревської сільської ради Вітовського (Жовтневого) району Миколаївської області, від 21 січня 2009 року), по відношенню до ОСОБА_1, 08 грудня 1964 року, громадянки України.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 2,94га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до державного акту серії МК № 001416, виданого 25 серпня 2004 року, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлого 20 січня 2009 року актовий запис про смерть № 7 виконавчого комітету Котляревської сільської ради Вітовського (Жовтневого) району Миколаївської області.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення або отримання його копії.

Повний текст рішення виготовлено 06 березня 2017 року.

Суддя Л.М. Семенова