АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/473/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 Казидуб О. Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЮвшина В. І.
суддівГончар Н. І., Сіренка Ю. В.
при секретаріГаджієвій Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 07 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчатись,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчатись, мотивуючи свої вимоги тим, що 24.04.2003 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого у них народилося двоє дітей. 22.01.2009 року шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 25.03.2009 року було стягнуто з ОСОБА_7 на користь позивачки аліменти на утримання дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, але оскільки 19.04.2016 року дочці виповнилося 18 років то виплата аліментів припинилася.

ОСОБА_8 являється студенткою державного університету фінансів та міжнародної торгівлі денної форми навчання з загальним терміном навчання з 01.09.2015 року по 10.07.2019 року та проживає в м. Києві в гуртожитку. Позивачка не в змозі самостійно матеріально утримувати дочку, яка продовжує навчання, так як у неї на утриманні перебуває ще і неповнолітній син.

Просила суд стягнути з ОСОБА_7 аліменти на користь ОСОБА_8, яка продовжує навчатись в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення нею 23 років за умови продовження навчання.

Рішенням Придніпровського районного суду Черкаської області від 07 грудня 2016 року позов ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 300 грн. щомісячно до досягнення нею 23 років за умови продовження навчання.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права і просить скасувати рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 07 грудня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким заявлені нею позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

27.01.2017 року ОСОБА_7 також у свою чергу не погоджуючись з вище вказаним рішенням подав апеляційну скаргу та просив суд рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 07 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення яким в задоволення позовних вимог ОСОБА_6 відмовити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчатись, суд першої інстанції прийшов до висновку, відповідно до ч.2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд врахувув: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; можливість надання відповідачем такої допомоги та інші обставини, що мають істотне значення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували у шлюбних відносинах. Шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 та повнолітню дочку ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3. Станом на сьогоднішній день, повнолітня дочка навчається на другому курсі на денній формі у Київському національному торгівельно - економічному університеті, термін навчання в якому становить з 01 вересня 2015 року по 10 червня 2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Вказана норма закону розповсюджує обов'язок батьків надавати утримання повнолітнім дітям на випадки, коли дитина продовжує навчання та вимагає у зв'язку з цим матеріальної допомоги.

Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів :

1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років;

2) продовження ними навчання.

3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі. Навчання дитини має бути її основним заняттям, отже якщо дитина навчається на заочному відділенні і має можливість працювати та заробляти собі на життя, обов'язку батьків утримувати таку дитину не виникає.

4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину.

Вказане кореспондується з положеннями п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», де вказано, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно з вимогами ст. 198 Сімейного кодексу України (далі - СК України ) батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

У зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки сина, інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

З матеріалів справи вбачається, що на утриманні ОСОБА_7 знаходиться вагітна дружина, а сам відповідач являється суб'єктом підприємницької діяльності і відповідно до декларацій, його дохід за період 03.02.2016 року по 30.09.2016 року склав 0,00 грн. Разом з тим, колегія суддів вбачає, що ОСОБА_7 є фізично здоровим, працездатною особою, що не позбавляє його можливості працювати та надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині, яка продовжує навчання на денній формі і потребує такої допомоги.

Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно врахував стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших неповнолітніх дітей.

Посилання ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі про те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі є безпідставним, оскільки ні в суді першої інстанції ні в апеляційній інстанції апелянтом доказів не надано.

Посилання ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі про те, що він не має змоги влаштуватися на роботу, бо його вагітна дружина потребує постійного піклування з його боку, є безпідставним та не дає підстав для зміни чи скасування правильного рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 315, ЦПК України, колегія суддів судової палати,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 07 грудня 2016 року відхилити, а рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 07 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :