Ухвала

іменем україни

22 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О., Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьов ВолодимирЮрійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 6 грудня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовим В.Ю. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2088, про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, яка була передана нею в іпотеку на забезпечення зобов′язань за кредитним договором від 28 грудня 2007 року № 2615/1207/71-046. Оскільки при вчиненні виконавчого напису не було дотримано положень чинного законодавства, позивач просила визнати цей напис таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 14 липня 2015 року, позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано виконавчий напис, вчинений 6 грудня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовим В.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 2088, таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2016 року ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 липня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення у справі про відмову ОСОБА_5 у задоволенні позову.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення, ухвалене судом апеляційної інстанції, і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення, у цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону (частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Відповідно до п. 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень.

Судами попередніх інстанцій було встановлено, що 28 грудня 2007 року між ВАТ «Сведбанк», яке є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 2615/1207/71-046, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 120 000 доларів США, який вона зобов′язувалася повернути до 28 грудня 2032 року та сплатити відсотки за весь строк фактичного користування кредитом у розмірі 12,5 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 28 грудня 2007 року між ОСОБА_5 та АКБ «ТАС-Комерцбанк» було укладено іпотечний договір № 2615/1207/71-046-Z-46, предметом якого є належна на праві власності іпотекодавцю ОСОБА_5 квартира АДРЕСА_1.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 червня 2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_7 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором від 28 грудня 2007 року № 2615/1207/71-046 у розмірі 148 268,13 доларів США.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником ВАТ «Сведбанк», АКБ «TAC-Комерцбанк» та TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу № 15, того ж дня між TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу, за умовами якого до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшло право вимоги за вищезазначеним кредитним договором, укладеним з ОСОБА_5

6 грудня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовим В.Ю. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 2088, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_5, та за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задовольнити вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» у розмірі 1 493 821 грн 67 коп.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусу не було надано рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 червня 2012 року, яким у тому числі з ОСОБА_5 було стягнуто заборгованість за кредитним договором; ним не перевірено, за який період часу стягнуто заборгованість; нотаріусу не надані документи, що свідчать про відступлення права вимоги за іпотечним договором; докази надіслання повідомлення боржнику про відступлення права вимоги та документи, що підтверджують вручення боржнику вимоги про усунення порушення.

Залишаючи ухвалене судом першої інстанції рішення без змін, апеляційний суд вказав на те, що нотаріусу не надавалося рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, ним не перевірено, за який період її стягнуто, а тому апеляційний суд вважав, що наведене свідчить про наявність спору щодо суми заборгованості, і визнав обґрунтованим висновок суду першої інстанції про задоволення позову з цих підстав.

Суд касаційної інстанції вважав такий висновок апеляційного суду передчасним та, направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй ухвалі від 23 березня 2016 року зобов'язав апеляційний суд належним чином перевірити всі обставини справи та надані сторонами докази, надати їм відповідно до статей 57-59 ЦПК України належну правову оцінку, і виходячи із цього зробити висновок щодо наявності (відсутності) підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Під час нового розгляду справи суд апеляційної інстанції встановив, що 6 грудня 2013 року приватному нотаріусу Пономарьову В.Ю. для вчинення виконавчого напису відповідачем у підтвердження наявності заборгованості були надані наступні документи: кредитний договір, договір іпотеки, розрахунок заборгованості станом на 1 жовтня 2013 року, заява про вчинення виконавчого напису, вимога до ОСОБА_5 про усунення порушень, реєстр поштових відправлень, договір про відступлення прав за іпотечними договорами, договір про передачу прав за іпотечним договором, витяг з договору про передачу прав за іпотечним договором від 28 листопада 2012 року, договір факторингу від 28 листопада 2012 року № 15, договір факторингу від 28 листопада 2012 року, витяг з реєстру до договору факторингу від 28 листопада 2012 року.

Наданий нотаріусу розрахунок заборгованості обчислений новим кредитором за період з 28 листопада 2012 року по 1 жовтня 2013 року, згідно з яким заборгованість за кредитом складає 115 563,00 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 923 695 грн 60 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом складає 70 827,80 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 566 126 грн 61 коп.

Встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 червня 2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_7 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 148 268,13 доларів США, з яких: 115 563 доларів США - заборгованість за кредитом та 32 705,13 доларів США - заборгованість за відсотками.

Виходячи з наведеного, суд встановив, що заборгованість за кредитом, на погашення якої за виконавчим написом звернуто стягнення на предмет іпотеки, не відрізняється від тієї, яка стягнута судовим рішенням. Відмінність має лише розмір заборгованості за процентами. Збільшення цієї заборгованості відповідач обґрунтовував тим, що після ухвалення рішення кредит позичальником не погашався.

Суд вважав, що ухвалення судом рішення не припиняє зобов'язання сторін, тому нарахування процентів до повернення кредиту відповідає положенням ст. ст. 1048, 1054 ЦК України.

Дані про те, що у кредитному договорі встановлений інший період нарахування процентів, відсутні.

Встановлено, що вимога про усунення порушень була направлена ОСОБА_5 30 жовтня 2013 року, отримана нею 5 листопада 2013 року, а виконавчий напис вчинено 6 грудня 2013 року, що свідчить про дотримання нотаріусом вимог п. 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, за яким вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень.

Таким чином, апеляційний суд дотримався вимог ч. 4 ст. 338 ЦПК України та під час нового розгляду справи в апеляційному порядку врахував у достатньому обсязі вимоги ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2016 року і, дослідивши всі обставини у справі та надані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку про те, що підстав для задоволення позову ОСОБА_5 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення апеляційного суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими й правильність вищезазначених висновків суду не спростовують. За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції слід залишити без змін.

Керуючись статтями 336, 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає. М.В. Демяносов Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак Головуючий Судді: