Справа № 363/3926/15-ц Головуючий у І інстанції Котлярова І. Ю.
Провадження № 22-ц/780/1460/17 Доповідач у 2 інстанції Білоконь О. В.
Категорія 46 02.03.2017
УХВАЛА

Іменем України

02 березня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Білоконь О.В.,

суддів Верланова С.М., Савченка С.І.,

за участі секретаря Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 01 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про встановлення земельного сервітуту,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на таке.

Позивач є власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0617га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Однак позивач не має можливості проїжджати до вказаної земельної ділянки за допомогою транспортних засобів, для проведення оранки, завезення органічних добрив, але у зв'язку з відсутністю проїзду до земельної ділянки із дороги загального користування, що проходить по АДРЕСА_1.

Належна позивачеві земельна ділянка межує із земельними ділянками ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (прізвище до шлюбу ОСОБА_3), та саме ці земельні ділянки мають вихід (проїзд) на АДРЕСА_1 по якій можливий заїзд транспортних засобів.

З урахуванням місця розташування, доступ до земельної ділянки позивача, можливий виключно через земельну ділянку ОСОБА_3, так як на земельній ділянці іншого землекористувача ОСОБА_4, знаходяться будинок та інші капітальні споруди.

На підставі вищевикладеного просила суд встановити на свою користь постійний земельний сервітут на право проїзду на транспортному засобі по встановленому шириною 3,0 м. та довжиною 40,0 м. по земельній ділянці із кадастровим номером НОМЕР_1, розташованій за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_3

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 01 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Встановлено постійний земельний сервітут ОСОБА_2 на право проїзду на транспортному засобі по встановленому шириною 3,0 м та довжиною 32,0 м по земельній ділянці із кадастровим номером НОМЕР_1, розташованій за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_3 , у період з 01 жовтня поточного року до 15 квітня наступного року.

В задоволенні решти позовних вимог відмолено.

Позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила змінити вказане рішення суду в частині доповнення встановленого сервітуту правом проходу до земельної ділянки позивача та зміні встановленого періоду дії сервітуту «з 01 жовтня поточного року до 15 квітня наступного року» на «з 01 квітня по 30 жовтня кожного року».

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказувала, що позивачу потрібен земельний сервітут не лише на право проїзду транспортним засобом, а й на право проходу до своєї земельної ділянки. У зв'язку з відсутністю такого сервітуту вона взагалі позбавляється можливості користуватися земельною ділянкою. Крім того, їй потрібен сервітут не лише під час висадки та збору урожаю, а й для оброблення посаджених рослин під час їх вирощування.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду, що переглядається, відповідає.

Судом встановлено, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 від 08 жовтня 2012 року, позивачеві ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,0617га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Ця земельна ділянка не має проїзду до АДРЕСА_1, де проходить дорога загального користування.

Вказана земельна ділянка межує із сусідніми земельними ділянками, що мають вихід до дороги загального користування та належать відповідачці ОСОБА_3, (площею 0,0988 га, з кадастровим номером НОМЕР_1, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства), та третій особі ОСОБА_4, (площею 0,0655 га, з кадастровим номером НОМЕР_3, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд).

Ці обставини визнані сторонами та підтверджені матеріалами справи.

За змістом ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Статтею 99 ЗК України передбачено види права земельного сервітуту, зокрема, як право проходу, право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху та інші земельні сервітути.

Ініціатором встановлення земельного сервітуту може бути власник або користувач земельної ділянки, що потребує використання суміжної (сусідньої) земельної ділянки, щоб усунути недоліки своєї ділянки, обумовлені місцем розташування або природним станом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 100 ЗК України власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Згідно із ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Відповідно до роз»ясень, викладених у п. 38 Постанови Вищогой спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи спори про встановлення сервітуту, суд має враховувати, що земельний сервітут встановлюється стосовно певного об'єкта і не залежить від власників цих об'єктів, оскільки його дія зберігається в разі переходу права на земельну ділянку, щодо якої його встановлено, до іншої особи. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки в ефективному її використанні; умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, а сервітут, який встановлюється, є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки. При цьому відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК саме позивач має довести, що повноцінне використання своєї земельної ділянки неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки; що задоволення потреб сервітуарія неможливо здійснити в інший спосіб; що відповідно до частини третьої статті 402 ЦК він не досяг з відповідачем домовленості про встановлення сервітуту та про його умови. За певних обставин для вирішення спірних питань може бути призначена відповідна експертиза. У рішенні суд повинен зазначити, в якій саме частині належного відповідачу майна встановлено сервітут і в якому розмірі, чітко визначити обсяг прав особи, що звернулася до суду, стосовно обмеженого користування чужим майном.

Задовольняючи позов часткового, суд першої інстанції вірно виходив з того, що ефективне використання позивачем земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства можливе лише за умови обтяження земельної ділянки відповідача шляхом надання права проїзду по ній транспортним засобами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону і матеріалах справи, оскільки встановлено, що позивач не має можливості проїжджати на транспорті до належної їй земельної ділянки для її орання та завезення органічних добрив з метою ефективного цільового використання зв'язку з відсутністю проїзду до земельної ділянки із дороги загального користування, що проходить по АДРЕСА_1.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду слід змінити, доповнивши встановлений сервітут правом проходу до земельної ділянки позивача, колегія суддів вважає необґрунтованими з таким міркувань.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» N 14 від 18 грудня .2009 року , в Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

Як вбачається з позовної заяви, предметом позовних вимог не було право проходу по земельній ділянці відповідача, сервітут просив позивач встановити лише для проїзду транспортних засобів для оранки земельної ділянки та завезення на неї добрив ( а.с.1-3,15-17).

Отже, у суд не було підстав виходити за межі позовних вимог і встановлювати обтяження земельної ділянки правом проходу, про яке не заявляв позивач.

Крім того, матеріали справи свідчать, що проходити до своєї земельної ділянки позивач має можливість з боку земельної ділянки третьої особи ОСОБА_4,оскільки між цими земельними ділянки є доріжка. Ці обставини підтверджуються рішенням Новопетрівської сільської ради № 45 від 30 березня 2001 року «Про впорядкування земельних ділянок по АДРЕСА_1» та кадастровим планом земельної ділянки ОСОБА_4, де в описі меж від А до Б зазначено - землі загального користування (прохід) ( а.с.7)

З цих міркувань суд вважає наведені доводи апеляційної скарги необґрунтованими.

Не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи і доводи апеляційної скарги про те, що період дії сервітут слід було встановити не та зміні встановленого періоду дії сервітуту «з 01 жовтня поточного року до 15 квітня наступного року» а «з 01 квітня по 30 жовтня кожного року», оскільки позивачеві потрібен сервітут не лише під час висадки та збору урожаю, а й для оброблення посаджених рослин під час їх вирощування.

Встановлено, що земельні ділянка відповідача ОСОБА_3 ( ОСОБА_3), яка їй надана для ведення особистого селянського господарства, має ширину 5,93 метра та довжину 40 метрів ( а.с.6).

Отже, встановлення на цій земельній ділянці сервітуту у вигляді проїзду транспортними засобами шириною 3 метрі та довжиною 40 метрів в період з 01 квітня по 30 жовтня кожного року унеможливить використання цієї земельної ділянки згідно з її цільовим призначенням її власником ОСОБА_3

Оскільки підставою позовних вимог про встановлення сервітуту були саме обставини надання проїзду до земельної ділянки позивача для її орання та завезення добрив , встановлення сервітуту в період «з 01 жовтня поточного року до 15 квітня наступного року» якраз відповідатиме цілям встановлення сервітуту. При цьому колегія суддів враховує, що оброблювати посаджені рослини під час їх вирощування позивач матиме можливість шляхом проходу до своєї земельної ділянки через земельну ділянку ОСОБА_4

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 01 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Білоконь О.В.

Судді: Верланов С.М.

Савченко С.І.