Справа № 152/393/17
УХВАЛА

09 березня 2017 року Суддя Шаргородського районного суду Вінницької області

ОСОБА_1,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

встановив:

06.03.2017 року ОСОБА_2 звернувся до Шаргородського районного суду з позовом до ОСОБА_3 про повернення боргу.

Мотивуючи позовні вимоги, зазначив, що 28.09.2016 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого він позичив відповідачеві грошові кошти в сумі 360000 гривень, які останній повинен був повернути йому до 28.10.2016 року, про що надав розписку.

Проте станом на час звернення з позовом до суду відповідач коштів не повернув, що свідчить про те, що добровільно борг повернути останній не бажає.

Отже, згідно договору позики, відповідач повинен повернути йому кошти в сумі 360000 грн.

Просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його користь заборгованість сумі 360000 грн., 3 % річних в сумі 2811 грн., збитки, спричинені інфляцією в сумі 23040 грн., а також понесені ним судові витрати.

Вказана позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки її подано з порушенням вимог цивільного процесуального законодавства України.

Відповідно до ст.119 ЦПК України позовна заява повинна містити: імя (найменування) позивача і відповідача, а також імя представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів звязку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви. Позовна заява підписується позивачем або його представником із зазначенням дати подання. До позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

У вказаній позовній заяві не всі зазначені вимоги ст.119 ЦПК України дотримані.

Так, в порушення вимог ч.5 ст. 119 ЦПК України, до позовної заяви позивачем не додано квитанцію про сплату ним судового збору, а також не зазначено підстав для звільнення від його сплати, якщо такі наявні.

За статтею 67 Конституції України кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Закон України «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, платників, обєкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору (преамбула Закону).

За статтями 1, 2 цього Закону судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом і включається до складу судових витрат. Платниками цього платежу є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Частина 2 статті 3 цього Закону містить перелік обєктів, за які не справляється судовий збір, а його стаття 5 перелік субєктів, які звільняються від сплати судового збору за подання до суду позовів, заяв, скарг.

У контексті наведених вище законодавчих норм Конституційний суд України у своєму Рішенні від 28.11.2013 року №12-рп/2013 зазначив, що «гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету ОСОБА_4 Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя, від 14 травня 1981 року №R (81) 7: «У тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (підпункт 12 пункту D). Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України».

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Проте, в переліку додатків до позовної заяви квитанція про сплату судового збору позивачем не зазначена та не додана до позову.

У випадку наявності підстав для звільнення від сплати судового збору, позивачем повинні бути зазначені вказані підстави та додані докази на їх підтвердження.

Згідно із ст.121 ЦПК України, позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у ст.ст.119 і 120 ЦПК України, або по якій не сплачено судовий збір, підлягає залишенню без руху.

Таким чином, позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості підлягає залишенню без руху.

Керуючись ст.ст.121, 210 ЦПК України,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправлення недоліків позовної заяви у строк, який не може перевищувати трьох днів з дня отримання ним даної ухвали, і розяснити, що в разі невиконання вимог цієї ухвали позовна заява буде вважатися неподаною і повернута йому.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: