Справа № 369/4600/16-ц Головуючий у І інстанції Пінкевич Н. С.
Провадження № 22-ц/780/1516/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 23.05.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

23 травня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Гуля В.В., Іванової І.В.,

за участю секретаря: Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що 15 жовтня 2014 року ОСОБА_2 отримав від нього в борг грошові кошти у розмірі 32 700,00 грн. Відповідач власноруч написав розписку, відповідно до якої зобов'язався повернути кошти до 05 листопада 2014 року. З моменту отримання відповідачем даних коштів, свого зобовязання ОСОБА_2 не виконав. Окрім того, відповідач в разі затримки виплати боргу зобовязався виплатити пеню в розмірі 10% від суми боргу в місяць. На сьогоднішній день гроші йому не повернуті.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти у розмірі 128 383,47 грн, що включає в себе суму основного боргу 32 700,00 грн., пеню 78 480,00 грн. та втрати від інфляції 17 203,47 грн. Судовий збір покласти на відповідача.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 грудня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 15 жовтня 2014 року у розмірі 74 903 грн. 47 коп., яка включає в себе суму боргу в розмірі 32 700,00 грн., інфляційні збитки 17 203,47 грн., неустойка 25 000,00 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 жовтня 2014 року ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_2 отримав у борг грошові кошти у розмірі 32 700,00 грн.

Отримані в борг кошти ОСОБА_2 зобовязувався повернути до 05 листопада 2014 року, що підтверджується власноручно написаною розпискою про отримання позики.

При розгляді справи судом встановлено, що позивач виконав свої договірні зобов'язання перед ОСОБА_2 у повному обсязі, передавши останньому грошові кошти в сумі, визначеній договорами позики.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано достатньо доказів, що підтверджують укладення договору позики та неналежне виконання відповідачем умов договору, а тому позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 суми боргу, інфляційних збитків та неустойки підлягають задоволенню частково.

Колегія суддів повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За правилами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

При розгляді справи судом встановлено, що 15 жовтня 2014 року ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_2 отримав у борг грошові кошти у розмірі 32 700,00 грн.

Отримані в борг кошти ОСОБА_2 зобовязувався повернути до 05 листопада 2014 року, що підтверджується власноручно написаною розпискою про отримання позики.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частина 2 ст.1047 ЦК України допускає предявлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Відповідно до правового висновку про застосування статей 1046, 1047 ЦК України, який міститься у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі №6-63цс13, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором (ч.1 ст.1051 ЦК України).

При цьому, за змістом ч.2 ст.1051 ЦК України при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не може ґрунтуватись на поясненнях свідків, а може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами (ч.2 ст.58, ст.59 ЦПК України).

При розгляді справи судом встановлено, що позивач виконав свої договірні зобов'язання перед ОСОБА_2 у повному обсязі, передавши останньому грошові кошти в сумі, визначеній договорами позики. Однак, у встановлений договором строк, ОСОБА_2 не повернув позивачу борг, тим самим порушивши умови надання позики.

В спростування зазначеного відповідачем суду першої інстанції надавались заперечення (а.с.90 -99), згідно яких останній вказував, що частково суму в розмірі 15 000 грн. до 16 грудня 2014 року було повернуто позивачу та просив (а.с.99-100) застосувати позовну давність щодо стягнення пені.

В судовому засіданні колегії суддів представник позивача пояснив, що вищенаведені суми дійсно перераховувались, але по іншим зобовязанням, при цьому доказів такому твердженню не було надано.

Отже, колегія суддів вважає, що за договором позики з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму основного боргу у розмірі 17 700 грн. (32 700 - 15 000 = 17 700).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відносно строку, в межах якого можливе стягнення неустойки (пені, штрафу) відповідно до вимог ст. 266, ч.2 ст. 258 ЦК України обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-3006цс15 та від 25 травня 2016 року у справі № 6-1138цс15.

За таких обставин, коли строк порушення зобовязання почався з 06 листопада 2014 року, строк позовної давності минув 06 листопада 2015 року, а позивач з вищенаведеним позовом звернувся - 23 травня 2016 року відсутні правові підстави для задоволення позову в частині стягнення неустойки (пені, штрафу).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_3 слід задоволити частково, стягнувши за договором позики з відповідача на користь позивача основну суму боргу у розмірі 17 700,00 грн. та інфляційні втрати, які складають 11 423,58 грн. за період з листопада 2014 року по жовтень 2016 року ( [сума боргу] х [індекс інфляції] / 100% - [сума боргу] = [збитки від інфляції] 17700 х 164,54% / 100 - 17700 = 11 423,58) , а всього 29 123, 58 грн.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог та вимог апеляційної скарги стягненню зі сторін підлягають судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, заборгованість за договором позики від 15 жовтня 2014 року у розмірі 29 123 грн. 58 коп. (двадцять девять тисяч сто двадцять три грн. пятдесят вісім коп.), яка включає в себе суму боргу в розмірі 17 700,00 грн. (сімнадцять тисяч сімсот грн.) та інфляційні збитки 11 423,58 грн. (одинадцять тисяч чотириста три грн. пятдесят вісім коп.).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 291 грн. 23 коп. (двісті девяносто одна грн. 23 коп.).

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 706 грн. 11 коп. (сімсот шість грн. одинадцять коп.).

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: