Ухвала іменем україни
17 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ізмайлової Т.Л.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до відділу реєстру житлового фонду департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Волинської області від 22 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації, свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Вимоги позову, з урахуванням доповнень до позовної заяви, мотивувала тим, що 23 лютого 2006 року на базі гуртожитку по АДРЕСА_1 було створено будинковий комітет «Відродження». 24 квітня 2008 року було зареєстровано ОСББ «Відродження». Усі житлові приміщення, в яких проживали мешканці гуртожитку, були приватизовані. На першому поверсі будинку НОМЕР_1 знаходиться приміщення адміністрації ОСББ, яке є загальним майном об'єднання, є нежитловим і ніколи в житлове не переводилось. Однак, у січні 2016 року їй стало відомо, що приміщення № 1 на першому поверсі будинку НОМЕР_1, де знаходиться адміністрація ОСББ, було приватизовано та відповідно до свідоцтва, виданого згідно з розпорядженням (наказом) № 790-р і зареєстрованого у відділі реєстру житлового фонду 04 грудня 2007 року, було включено до об'єкту приватизації та передано на праві спільної часткової власності відповідачам. Відповідачі ніколи в спірному приміщенні не проживали, договорів найму не укладали, ордерів на вселення не отримували, не оплачували за утримання приміщення. Спірне приміщення є допоміжним приміщенням будинку і не могло бути відчуженим без згоди усіх співвласників, в тому числі й позивача. З моменту створення будинкового комітету жодних рішень про зміну цільового призначення спірного приміщення з нежитлового на житлове, про вселення відповідачів не приймалося.

ОСОБА_3 вважала, що приватизація приміщення АДРЕСА_1 відбулася з порушенням вимог закону та порушує її права як співвласника допоміжних приміщень будинку.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просила визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житло від 04 грудня 2007 року, видане відділом реєстру житлового фонду департаменту житлово-комунального господарства і будівництва Луцької міської ради на приміщення АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_4 (1/3 частини), ОСОБА_5 (1/3 частини), ОСОБА_6 (1/3 частини).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 22 грудня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом установлено, що будівля гуртожитку по АДРЕСА_1 належала Українській кооперативно-державній корпорації по агропромисловому будівництву.

23 лютого 2006 року на базі гуртожитку по АДРЕСА_1 було створено будинковий комітет «Відродження», що підтверджується протоколом № 1 загальних зборів мешканців гуртожитку. У засіданні брали участь позивач ОСОБА_7 та відповідач ОСОБА_4, що підтверджується їхніми підписами в протоколі.

Рішенням Луцької міської ради від 30 червня 2006 року № 3/87 за зверненням Української кооперативно-державної корпорації по агропромисловому будівництву, було дано згоду на прийняття до комунальної власності будівлі гуртожитку по АДРЕСА_1, передання будівлі на баланс будинковому комітету «Відродження».

25 липня 2006 року будівлю гуртожитку по АДРЕСА_1 було передано корпорацією «Украгропромбуд» до власності територіальної громади Луцької міської ради, а територіальною громадою Луцької міської ради було передано на баланс для обслуговування будинковому комітету «Відродження».

Рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради від 19 квітня 2007 року АДРЕСА_1 було виведено зі статусу гуртожитку та надано статус житлового будинку.

12 листопада 2007 року ОСОБА_4 звернулася із заявою до органу приватизації про передачу в приватну спільну часткову власність квартири, яку займає разом з членами сім'ї на умовах найму. Указувала, що згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» її сім'ї встановлена пільга з безоплатної передачі житла. При оформленні квартири у спільну часткову власність просила передбачити розподіл частки власності між членами сім'ї у такому співвідношенні: 1/3 частки - ОСОБА_4, 1/3 частки - ОСОБА_5, 1/3 частки - ОСОБА_6

До заяви ОСОБА_4 було надано довідку про склад сім'ї наймача ізольованої квартири за адресою: АДРЕСА_1, в якій зазначено, що в квартирі проживають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»: ОСОБА_4 - квартиронаймач (дата прописки у квартирі (будинку) 24 травня 1991 року), ОСОБА_5 - донька (дата прописки у квартирі (будинку) 24 травня 1991 року), ОСОБА_6 - донька (дата прописки у квартирі (будинку) 14 вересня 1992 року). Довідка видана будинковим комітетом «Відродження» і підписана головою ОСОБА_8

Крім того, як встановлено судом, відповідач ОСОБА_4 зареєстрована в АДРЕСА_1 з 24 квітня 2007 року.

Розпорядженням відділу реєстру житлового фонду департаменту житлово-комунального господарства і будівництва від 04 грудня 2007 року № 790-р «Про приватизацію квартир державного житлового фонду» було задоволено прохання наймачів квартир (всього 49 квартир), в тому числі й ОСОБА_4, про передачу квартир у власність наймачів та членів їхніх сімей. Відповідно до додатку № 1 до вказаного розпорядження відповідачам: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 було передано квартиру АДРЕСА_1 в спільну часткову власність - по 1/3 частині кожному.

Також, як встановлено судом, вказаним розпорядженням позивачу ОСОБА_3 та членам її сім'ї було передано у власність квартиру АДРЕСА_1. Приватизація житла позивачем відбулася на підставі її заяви органу приватизації від 01 листопада 2007 року та довідки про склад сім'ї, виданої будинковим комітетом «Відродження» і підписаної головою будинкового комітету ОСОБА_8

На підставі розпорядження відділу реєстру житлового фонду департаменту житлово-комунального господарства і будівництва від 04 грудня 2007 року № 790-р, відповідачам ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_6 було видане свідоцтво про право власності на житло від 04 грудня 2007 року. Право власності зареєстроване 13 грудня 2007 року у встановленому законом порядку, що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що позивачем не доведено невідповідності дій органу приватизації вимогам чинного на момент приватизації законодавства, незаконності набуття відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 права власності на квартиру АДРЕСА_1, а також порушення її прав у зв'язку з приватизацією відповідачами спірної квартири.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, підстав для скасування ухвалених ними рішень не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Волинської області від 22 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Л. Ізмайлова

Судді: Є.П. Євграфова

О.І.Євтушенко

О.В.Кадєтова

С.О.Карпенко