АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Матійчук Г.О.
№22-ц/796/9375/2017 Доповідач - Борисова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

при секретарі: Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 21 червня 2017 року про задоволення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України по справі за поданням головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель Інни Вікторівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2017 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. звернулася до суду із поданням в якому просила встановити тимчасове обмеження у праві виїзду фізичної особи ОСОБА_1 шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов'язань, покладених на нього рішеннями суду.

В обґрунтування вимог посилалася на те, що в ході виконавчого провадження боржник тривалий час ухиляється від виконання рішення, а на вимоги державного виконавця не реагує.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 червня 2017 року подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон громадянина ОСОБА_1 до виконання зобов'язань, покладених на нього рішеннями Приморського районного суду м. Одеса від 11.12.2014 року № 522/17764/14-ц та від 27.01.2015 pоку № 522/17763/14-ц.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати ухвалу та постановити нову про відмову у задоволенні подання. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що ухвала суду є незаконною, прийнятою з порушенням норм процесуального права.

Вказував на те, що із подання не вбачається жодного факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішеннями суду, жодних доказів про зворотне не надано та таке подання державним виконавцем мотивоване лише двома складовими: наявністю статусу боржника у виконавчому провадженні, та непогашенням боргу в добровільному порядку, що на його думку зумовлюють необхідність у тимчасовому обмеженні права на виїзд за межі України з метою забезпечення повного та своєчасного виконання виконавчого документу.

При цьому, державним виконавцем не надано до подання та в матеріалах виконавчого провадження відсутні жодні документи, які б підтверджували особисте ознайомлення боржника із такими матеріалами, немає також і жодного факту ухилення від виконання законних вимог державного виконавця щодо надання будь-яких документів або інформації.

Крім того, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.10.2016 року його визнано таким, що втратив право користування квартирою №24 за адресою: АДРЕСА_1 на підставі якого його було знято з реєстраційного обліку за вказаною адресою, а тому копії постанови про відкриття виконавчого провадження та вимог державного виконавця він не отримував.

Зазначав, що відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.07.2017 року він на сьогоднішній день не є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 170,8 кв.м та державним виконавцем помилково витлумачено відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В судовому засіданні апеляційного суду представник боржника ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити з підстав наведених в ній.

Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглядати справу у її відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 сприятиме належному виконанню рішеннь суду, що набрало законної сили, тому що здійснені державним виконавцем заходи не дали належного результату, що пов'язано з ухилянням боржника від виконання покладеного на нього судом зобов'язання.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду не погоджується, з огляду на таке.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває зведене виконавче провадження №51005322 з примусового виконання виконавчого листа виданого Приморським районний судом м. Одеси на підставі рішення від 11.12.2014 pоку по справі № 522/17764/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕЛЛІАНА» суми боргу у розмірі 11012340 грн. та судового збору в розмірі 3654 грн. та виконавчого листа виданого Приморським районний судом м. Одеси на підставі рішення від 27.01.2015 pоку по справі № 522/17763/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «НІКАРТ» суми боргу у розмірі 11012340 грн. та судового збору в розмірі 3654 грн.

В рамках виконавчого провадження №51005322 було здійснено ряд дій щодо забезпечення виконання рішення, про що свідчать копії матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно з п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Пунктом 15 Правил перетинання державного кордону громадянами України постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 рокупередбачено, що громадянину може бути відмовлено у виїзді з України, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Відповідно до п.8 ст.19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України»на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів; розшук у пунктах пропуску через державний кордон осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних органів.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України від 01.02.2013 року, викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов'язань, а не за наявність факту їх невиконання.

При цьому, під ухиленням від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов'язків.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч.3 ст.10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Враховуючи фактичні обставини даної справи та зміст подання головного державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, зокрема, відсутність у поданні вказівки на дії боржника ОСОБА_1, які свідчать про ухилення від виконання судових рішень, а також враховуючи, що додані до подання матеріали виконавчого провадження, не підтверджують факту умисного ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання покладених на нього зобов'язань судовими рішеннями, а тому колегія суддів приходить до висновку про те, що обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 було застосовано судом передчасно.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні подання головного державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1

Відповідно до п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України апеляційнийсуд змінює або скасовує ухвалу і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Керуючись ст.ст.218, 303, 307, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 21 червня 2017 року скасувати та постановити нову наступного змісту.

У задоволенні подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель Інни Вікторівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді