Номер провадження 2/754/392/17
РІШЕННЯ

Іменем України

28 лютого 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Панченко О.М.

при секретарях - Буцко М.В., Демчук Ю.В., Полярній М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом заступника Дарницького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Адміністрації Державної служби спеціального зв»язку та захисту інформації України до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов»язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач заступник Дарницького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Адміністрації Державної служби спеціального зв»язку та захисту інформації України в липні 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення витрат, пов»язаних із утриманням в навчальному закладі, мотивуючи свої вимоги тим, що 03 серпня 2007 року відповідач ОСОБА_1 уклав із Інститутом спеціального зв'язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» (далі - Інститут спецзв'язку) контракт про проходження служби в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації особами рядового і начальницького складу (далі - Держспецзв'язок). Відповідно до умов контракту відповідач взяв на себе зобов'язання проходити службу в Держспецзв'язку протягом п'яти років після закінчення навчання, а у разі звільнення із служби під час навчання або протягом 5 років після закінчення навчання в Інституті спецзв'язку добровільно відшкодувати витрати, пов'язані з його утриманням в Інституті спецзв'язку. З 1 січня 2007 року по 26 липня 2011 року він пройшов навчання в Інституті спецзв'язку. 31 серпня 2012 року у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту його було звільнено у запас Збройних Сил України (далі - ЗСУ). Враховуючи викладене, позивач просив стягнути на користь Адміністрації Держспецзв»язку з відповідача витрати на його утримання за час навчання у розмірі 58 294 грн. 48 коп.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року, у задоволенні позову заступника Дарницького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.04.2016 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.07.2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22.12.2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Представники позивача в судовому засіданні в повному обсязі підтримали викладене в позовній заяві, просили суд про задоволення позовних вимог, стягнення з відповідача на користь Адміністрації Держспецзв»язку витрати на його утримання за час навчання з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми грошових коштів на загальну суму 98 416.56 грн.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з»явився, повідомлений належним чином про день та час розгляду справи.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених в письмових запереченнях.

Вислухавши пояснення представників позивача та представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03 серпня 2007 року відповідач ОСОБА_1 уклав із Інститутом спеціального зв'язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» контракт про проходження служби в Держспецзв'язоку. З 1 січня 2007 року по 26 липня 2011 року він пройшов навчання в Інституті спецзв'язку.

Відповідно до умов зазначеного контракту відповідач взяв на себе зобов'язання проходити службу в Держспецзв'язку протягом п'яти років після закінчення навчання, а у разі звільнення із служби під час навчання або протягом 5 років після закінчення навчання в Інституті спецзв'язку добровільно відшкодувати витрати, пов'язані з його утриманням в інституті.

31 серпня 2012 року його було звільнено у запас ЗСУ у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту.

Відповідач під час проведення службового розслідування, що передувало звільненню, був ознайомлений з сумою заборгованості під особистий підпис.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України» курсанти, які звільняються зі служби з підстав, визначених п. п. 6, 8 і 9 ч. 2 цієї статті, а також особи начальницького складу, які звільняються зі служби із зазначених підстав протягом п'яти років після закінчення вищого навчального закладу, у тому числі вищого військового навчального закладу чи військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, в якому вони навчалися за державним замовленням і після закінчення якого були прийняті на службу осіб начальницького складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, відшкодовують Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку та умов, установлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Зазначені зміни до вказаного Закону прийняті 02 червня 2009 року, набули чинності 20 червня 2009 року.

Згідно із ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, відповідно до п. 2 якого дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

З систематичного аналізу наведених норм слід дійти висновку, що положення ч. 3 ст. 12 Закону України «Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України» має застосовуватись до спірних правовідносин у редакції на момент звільнення відповідача.

Норму прямої дії, яка передбачає відшкодування особою начальницького складу Держспецзв»язку витрат, пов»язаних з утриманням у ВНЗ у випадку її звільнення зі служби у зв»язку із систематичним невиконанням умов контракту протягом 5 років після закінчення ВНЗ, законодавцем було внесено до Закону 02.06.2009 року, згідно із Законом України від 02.06.2009 року №1415-УІ «Про внесення змін до ст. 12 Закону України «Про державну службу України», який опубліковано в офіційному виданні «Голос України» 20.06.2009 року.

Таким чином, відповідач був звільнений із служби в Держспецзв»язку з дискредитуючих підстав після набрання чинності відповідним законом та підпадає під його дію, а тому положення ч. 3 ст. 13 ЗУ «Про державну службу» спеціального зв»язку та захисту інформації України» мають бути застосовані до спірних правовідносин у редакції на момент звільнення відповідача і є підставою для відшкодування витрат, пов»язаних з утриманням в вищому начальному закладі, відповідно до порядку та умов, установлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно з вимогами ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов»язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання і при простроченні виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.

Представником позивача суду було надано наступний розрахунок заборгованості відповідача з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов»язання з моменту звільнення його, а саме з 01.09.2012 року, а також трьох відсотків річних від простроченої суми.

Розрахунок 3% річних: сума заборгованості з урахуванням перерахунку, здійсненого на підставі первинних документів бухгалтерського обліку складає 53 944.29 грн.; кількість днів прострочення сплати боргу за період з 01.09.2012 року по 04.06.2015 року складає 1007 днів; сума санкції (3% річних за період прострочення сплати боргу)= 53944.29 грн. (сума боргу) х 3 х 1007 днів: 365 : 100 = 4464.81 грн. - сума санкції.

Розрахунок збитків, завданих інфляцією: сума заборгованості складає 53 944.29 грн.; період прострочення: вересень 2012 року - квітень 2015 року. Індекс інфляції за цей період становить: вересень 2012 року - 100.1; грудень 2012 року - 100.2; січень 2013 року - 100.2; травень 2013 року - 100.1; жовтень 2013 року - 100.4; листопад 2013 року - 100.2; грудень 2013 року - 100.5; січень 2014 року - 100.2; лютий 2014 року - 100.6; березень 2014 року - 102.2; квітень 2014 року - 103.3; травень 2014 року - 103.8; червень 2014 року - 101.0; липень 2014 року - 100.4; серпень 2014 року - 100.8; вересень 2014 року - 102.9; жовтень 2014 року - 102.4; листопад 2014 року - 101.9; грудень 2014 року - 103.0; січень 2015 року - 103.1; лютий 2015 року - 105.3; березень 2015 року - 110.8; квітень 2015 року - 114.0.

Сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції складає: 53944.29 грн.х1.001х1.002х1.002х1.001х1.004х1.002х1.005х1.002х1.006х1.002х1.033х1.038х1.010х1.004х1.008х1.029х1.024х1.019х1.030х1.031х1.053х1.108х1.140= 93951.75 грн.

Таким чином, збитки відповідача у даному випадку, завдані інфляцією, складають 40007.46 грн. (93951.75 грн. - 53944.29 грн. = 40007.46 грн.)

Остаточна сума заборгованості відповідача перед позивачем з урахуванням індексу інфляції та 3% річних становить: 53944.29 грн. (сума боргу) + 4464.81 грн. (індекс інфляції за період прострочення сплати боргу) + 40007.46 грн. (3% річних за період прострочення сплати боргу) = 98 416 грн. 56 коп.

Проведений позивачем розрахунок заборгованості відповідача суд вважає правильним.

Частина 1 статті 3 Цивільного процесуального кодексу України визначає, що кожна особа, має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення

рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про те, що відповідач повинен відшкодувати позивачу витрати, пов»язані з утриманням у ВНЗ, з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за період прострочення сплати боргу з моменту повідомлення про суму заборгованості, а позовні вимогипідлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки є обгрунтованими представником позивача в судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 15, 60, 154, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 530,612,625,629 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Адміністрації Державної служби спеціального зв»язку та захисту інформації України витрати пов»язані з його утриманням в Інституті спеціального зв»язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми грошових коштів на загальну суму 98 416 грн. 56 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 640 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Головуючий