Справа №592/5958/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Чернобай О. І.
Номер провадження 22-ц/788/160/17 Суддя-доповідач - Семеній Л. І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 грудня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пілот ВЕБ»

про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 з рішенням не погодився та, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, їх неповне з'ясування, порушення норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

При цьому вказує, що відповідач належним чином не повідомив про особливості тарифу, за яким було заброньовано авіаквиток, оскільки фактична сплата коштів за квиток відбулася 17 лютого 2016 року, бронювання відбулося того ж дня о 14 год. 01 хв., а повідомлення про тариф відправлене о 14 год. 53 хв., з яким заявник не ознайомлювався, тобто до придбання квитків споживачу послуг повної інформації про їх вартість та особливості не надано. Крім того, вказує, що висновки суду про ознайомлення і згоду позивача з новими умовами бронювання у заяві від 18 лютого 2016 року є помилковими, оскільки вказана заява стосувалася лише повернення різниці вартості квитків. Також вважає помилковими висновки суду про обов'язок пасажира самостійно перевіряти умови перевезення, оскільки позивач у спірних правовідносинах є споживачем послуг, якому за чинним законодавством відповідач зобов'язаний надати всю необхідну інформацію до замовлення послуги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4, які підтримали доводи апеляційної скарги з наведених у ній підстав, заперечення на скаргу представника відповідача Усіка І.М., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 17 лютого 2016 року на сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Пілот ВЕБ» (далі - ТОВ «Пілот ВЕБ»), який за укладеним між ним та агентом з продажу повітряних перевезень ТОВ «Пілот» договором від 01.09.2015 року, є посередником, позивач здійснив бронювання квитків (номер замовлення 62MS3G) на 22 лютого 2016 року на себе та ОСОБА_6 на рейси Київ, Україна - Стамбул Туреччина, Стамбул Туреччина - Абіджан Кот-д'Івуар та на зворотній шлях на 06 березня 2016 року. Авіакомпанія перевізник - Turkish Airlines, економ клас (а.с. 17-18).

Вартість двох авіаквитків становила 60643 грн. (а.с. 16) і була сплачена ОСОБА_3 17 лютого 2016 року (а.с. 14).

18 лютого 2016 року ОСОБА_3 в телефонному режимі замовлення вказаних вище авіаквитків скасував і замовив авіаквитки на 25 лютого 2016 року за маршрутом Київ - Франкфурт - Брюсель - Абіджан - Брюсель - Мюнхен-Київ (перевізник за договором авіакомпанія «Lufthansa»). Вартість цього замовлення склала 53035 грн. (а.с. 19-22).

При замовленні авіаквитків позивачем 18 лютого 2016 року співробітником ТОВ «Пілот ВЕБ» усно було надано інформацію про вартість, умови й обмеження під час перевезення за спеціальним тарифом та електронним листом того ж дня було направлене нагадування про те, що за правилами тарифу зміни неможливі та повернення квитків також неможливе, а також зразок заяви на повернення різниці в вартості невикористаних квитків за попереднім замовленням з урахуванням штрафу за їх повернення та заново замовлених, у сумі 7608 грн. (а.с.9).

Позивач підписав таку заяву та направив її відповідачу, чим погодився на оплату вартості квитків за новим замовленням за рахунок коштів, що знаходилися у відповідача та підлягали поверненню йому за невикористані квитки за попереднім замовленням та на повернення йому різниці у вартості квитків з урахуванням штрафу за їх повернення (а.с.87).

24 лютого 2016 року у зв'язку з раптовою госпіталізацією ОСОБА_6 з гострим гіпертонічним кризом, яка сталася за 12 годин до вильоту, позивачем було анульовано квитки № 830 і № 832, замовлення № BF0L2C (а.с.10-13, 15).

На запит відповідача в авіакомпанію «Lufthansa» про можливість повернення коштів за квитками, до якого також було додано діагноз ОСОБА_6, відповідач отримав відмову у поверненні вартості квитків у зв'язку з тим, що квитки придбані не безпосередньо в авіакомпанії, а в посередника. Окрім того, правилами авіакомпанії повернення вартості квитків у даному випадку не передбачено (а.с. 8, 93-96).

У зв'язку з викладеним відповідач відмовив у поверненні позивачу вартості авіаквитків.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що відповідач порушив його право на інформацію про продукцію, передбачене п. 1) ч. 7 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», так як до придбання ним квитків надав інформацію про тарифи на іноземній (англійській) мові, що розцінюється як відсутність необхідної інформації. Не одержавши необхідну інформацію про тарифи, він придбав авіаквитки за спеціальним тарифом, який не передбачає повернення їх вартості при розірванні договору. Внаслідок таких дій відповідача, як він вважає, йому були спричинені збитки в розмірі не повернутої вартості квитків при розірванні договору перевезення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач передбачених п. 1) ч. 7 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» прав позивача не порушив, а тому відсутні підстави для задоволення його позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та вимогам закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1, п.1 ч.7 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.

У разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків.

Пунктами 17 та 19 ч.1 ст.1 цього Закону України «Про захист прав споживачів» надано визначення термінів, зокрема, послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

З зазначеного вбачається, що для відшкодування збитків підлягають доказуванню як факт надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника, а також наслідок цих дій - придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей. В разі не доведення одного із них, підстав для задоволення позову не вбачається.

Відповідно до ст. 910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов'язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов'язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу, також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Відповідно до ч.4 ст.105 Повітряного кодексу України доведення факту інформування пасажира про правила та умови перевезення, порядок бронювання місць на рейсах, тарифи, такси (збори), про розклад та строки виконання рейсу покладається на авіаперевізника, його агента з продажу, туристичного оператора та інших уповноважених організацій за місцем укладення договору повітряного перевезення.

Згідно з ч.2 розділу І Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 30.11.2012 року №735, термін «спеціальний тариф» означає - опублікований перевізником тариф, що має певні обмеження у частині його застосування.

Пунктом 3 розділу ХХІХ цих Правил передбачений перелік інформації та обов'язок перевізника (агента з продажу) довести її до пасажира. Серед такої інформації передбачена й така, як вартість, умови й обмеження під час перевезення за спеціальним тарифом, яка доводиться усно в пункті продажу квитків під час бронювання (у разі застосування електронного квитка - через сайт, за допомогою якого здійснюється бронювання).

Окрім того, цим пунктом встановлено, що купуючи квиток на рейс перевізника, пасажир беззастережно погоджується з усіма умовами договору перевезення та правилами перевезення перевізника.

З огляду на зазначене суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відповідачем, при наданні позивачу послуг з придбання авіаквитків на його сайті, вимоги ст.ст. 15, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не були порушені, а тому відсутні підстави для задоволення позову. При цьому врахував, що бронювання та виписка квитків здійснювалася в електронній системі бронювання, в якій відповідачем використовувалася загальнодоступна довідкова інформація про умови і тарифи, що надаються безпосередньо авіакомпанією-перевізником саме на час замовлення конкретного квитка. Позивач при придбанні квитків одержав необхідну, доступну, достовірну і своєчасну інформацію про придбані послуги, отримання такої інформації, в тому числі й про те, що за умовами спеціального тарифу, вартість квитків не повертається, відбулось у доступній формі, а її зміст був зрозумілим для нього, оскільки, придбавши квитки, тобто уклавши договір перевезення, він беззастережно погодився з усіма його умовами та правилами перевезення перевізника. Розірвавши договір з власної ініціативи за 12 год. до вильоту, позивач не скористався послугами з перевезення, а тому відсутні підстави вважати, що придбана продукція не має потрібних споживачеві властивостей.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача просив відшкодувати йому понесені витрати на наймання житла на загальну суму 2407,56 грн. за рахунок позивача. Однак у їх задоволенні слід відмовити, оскільки ним не надані платіжні документами, які б підтверджували такі витрати. Надані ним роздруківку бронювання номеру у готелі та довідку видану порт'є ОСОБА_7, повноваження якого, як представника, не підтверджені, не можливо вважати належними та допустимими доказами.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: