У х в а л а

іменем україни

01 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова» на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 22 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив:

- визнати незаконним наказ директора Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова» (далі - СТОВ «Дружба-Нова») від 04 листопада 2015 року № 951ОС «Про особовий склад» про звільнення його з посади водія автотранспортних засобів СТОВ «Дружба-Нова»;

- поновити його на роботі на посаді водія автотранспортних засобів СТОВ «Дружба-Нова» з дня звільнення, а саме з 04 листопада 2015 року;

- стягнути з СТОВ «Дружба-Нова» на його користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 04 листопада 2015 року по день ухвалення судового рішення, та моральну шкоду в сумі 5 000 грн.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що він працював на посаді водія автотранспортних засобів у СТОВ «Дружба-Нова» та до його посадових обов'язків входило здійснення перевезень вантажів на закріпленому за ним вантажному автомобілі НОМЕР_1, проте наказом від 04 листопада 2015 року №951ОС його було звільнено з посади відповідно до п. 2 ст. 41 КЗпП України, у зв'язку з вчиненням винних дій при обслуговуванні грошових (товарних або культурних) цінностей, що дають підстави для втрати довір'я.

Позивач вважав звільнення незаконним, оскільки його не ознайомили з службовою запискою т.в.о. керівника відділу безпеки центрального регіону управління безпеки підприємства ОСОБА_4 від 20 жовтня 2015 року, яка стала підставою для звільнення, а тому він був позбавлений можливості надати свої зауваження та заперечення з приводу викладених в ній обставин.

Посилаючись на безпідставне звинувачення у крадіжці палива з баку, закріпленого за ним автомобіля, оскільки його вина в скоєнні крадіжки не підтверджена жодним з рішень уповноваженого органу, а посада водія не внесена до переліку посад і робіт працівників, з якими можуть бути укладені письмові договори про повну матеріальну відповідальність, оскільки водій безпосередньо не обслуговує грошові або товарні цінності і крім того, дизельне пальне, яке заправлене в паливний бак та споживається в процесі роботи двигуна автомобіля, не є товарно-матеріальною цінністю, ОСОБА_3 просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Срібнянського районного суду Чернігівської області від 01 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 22 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, рішення Срібнянського районного суду Чернігівської області від 01 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді водія автотранспортних засобів СТОВ «Дружба-Нова» з 05 листопада 2015 року.

Стягнуто з СТОВ «Дружба-Нова» на користь ОСОБА_3 30 350 грн 32 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 2 500 грн у відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі СТОВ «Дружба-Нова»,посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї ОСОБА_3, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач уклав з відповідачем договір про повну матеріальну відповідальність, а тому належить до категорії працівників, які можуть бути звільнені на підставі втрати довіри до них, у зв'язку із чим дійшов висновку, що звільнення позивача на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України здійснено з дотриманням вимог трудового законодавства, зокрема, у зв'язку з тим що роботодавцем було виявлено факт нестачі товарно-матеріальних цінностей, що є об'єктивною підставою для втрати довіри зі сторони роботодавця.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, виходив з того, що виконання операцій з використання паливно-мастильних речовин не становить основного змісту трудових обов'язків позивача та не носить відповідального, підзвітного характеру з обліку, розподілу, контролю за рухом і зберіганням палива, оцінив посадову інструкцію позивача та врахувавши, що наявність договору про повну матеріальну відповідальність, укладеного не у відповідності до Переліку посад і робіт працівників, з якими можуть укладатися договори про повну матеріальну відповідальність, не впливає на характер правовідносин, дійшов висновку про безпідставність та незаконність звільнення позивача за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено із дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 працював у СТОВ «Дружба-Нова» з 18 серпня 2014 року на посаді водія автотранспортних засобів, а наказом СТОВ «Дружба-Нова» №951-ОС від 04 листопада 2015 року його було звільнено з посади водія автотранспортних засобів за винні дії при обслуговуванні грошових (товарних або культурних) цінностей, що дають підставу для втрати довір'я за п.2 ст.41 КЗпП України (а. с. 34).

Підставою для звільнення ОСОБА_3 стала службова записка т.в.о. керівника відділу безпеки центрального регіону управління безпеки ОСОБА_4 від 20 жовтня 2015 року, з якої вбачається, що 19 жовтня 2015 року о 19.50 годині оператором СБ була подана інформація про можливий злив пального в автомобілі НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3 поблизу с. Бережівка. При огляді автомобіля, а також місця можливого зливу пального, у чагарниках неподалік автомобіля було виявлено дві пластикові каністри, наповнені дизельним пальним по 20 літрів в кожній (а. с. 31-32).

З матеріалів справи вбачається, що 18 серпня 2014 року ОСОБА_3 підписав договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідно до умов якого обов'язок водія АТЗ дбайливо ставитись до передання йому на зберігання або інших цілей матеріальних цінностей підприємства та вживати заходів щодо запобігання збитку; не втручатися в роботу системи - GPS моніторингу та контролю палива та зберігати цілісність як обладнання, так і пломб, встановлених на вузлах з'єднання контролюючих органів та місцях підключення обладнання до бортового живлення технічного засобу; вести облік, складати і подавати в установленому порядку товарно-грошові та інші звіти про рух і залишки ввірених йому цінностей (а. с. 28-29).

Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіри до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України).

Для розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КзпП України потрібна наявність таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл та ін.); 2) винна дія працівника; 3) втрата довіри до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Як роз'яснено в абзаці другому пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», звільнення з підстав втрати довіри суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом та ін.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільненні з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою.

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання, чи відноситься позивач до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суду в кожному конкретному випадку необхідно з'ясувати: чи становить виконання операцій, що пов'язані з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов'язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-104цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів України.

Стаття 135-1 КЗпП України встановлює, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджується в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 постанови Державного комітету Ради Міністрів СРСР з праці та соціальних питань і Секретаріатом Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24, якою затверджено вичерпний перелік посад і робіт працівників, з якими можуть укладатися договори про повну матеріальну відповідальність - договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність може бути укладений з працівниками, що обіймають посади або виконують роботи (додаток №1 до даної постанови), безпосередньо пов'язані зі зберіганням, обробкою, продажем (відпусткою), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Додаток №1 передбачає виконання наступних робіт, при виконанні яких з працівником укладається договір про повну матеріальну відповідальність, зокрема, прийом і обробка для доставки (супроводу) вантажу, багажу, поштових відправлень та інших матеріальних і грошових цінностей, їх доставка (супровід), видача (здача).

Апеляційним судом правильно встановлено, що посада водія як і виконувана ним робота до зазначеного переліку не відноситься.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновком апеляційного суду, який надав належну оцінку посадовій інструкції позивача та договору про повну матеріальну відповідальність, а також що виконання операцій з використання паливно-мастильних речовин не становить основного змісту трудових обов'язків позивача та не носить відповідального, підзвітного характеру з обліку, розподілу, контролю за рухом і зберіганням палива, у зв'язку із чим суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивача було незаконно звільнено за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, у зв'язку із чим він підлягає поновленню на посаді водія автотранспортних засобів СТОВ «Дружба-Нова» з 05 листопада 2015 року зі стягненням на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відповідно до вимог ст. 23 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова» відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 22 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович