Провадження № 4-с/522/181/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши у судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 16.06.2017 року звернулась до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2, за якою просила:

- поновити строки на оскарження постанови державного виконавця;

- визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 по закінченню виконавчого провадження неправомірними;

- скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 від 30.03.2017 року про закінчення виконавчого провадження по виконавчому листу №522/6437/16-а від 08.08.2016 року; повернути виконавчий лист до подальшого виконання до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області.

Ухвалою суду від 19.06.2017 року було відкрито провадження у справі.

У судовому засіданні представник відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 (діє на підставі довіреності від 14.08.2017 року) заявила клопотання про закриття провадження у даній справі. При цьому посилалась на те, що ОСОБА_1 звернулась до суду в порядку ст. 384 ЦПК України зі скаргою на дії державного виконавця при виконанні вимог виконавчого листа №522/6437/16-а, виданого судом 08.08.2016 року на підставі рішення суду, винесеного в порядку адміністративного судочинства, тому вважає, що ОСОБА_1 має право оскаржувати дії державного виконавця у порядку адміністративного судочинства.

У судовому засіданні ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення клопотання представника відділу, вважає, що підстав для закриття провадження у справі немає та вона вірно подала скаргу.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи та пояснень сторін встановлено, що Приморський районний суд м. Одеси 16.05.2016 року виніс постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі міста Одеси про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнив:

- визнав дії Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси щодо обмеження під час розрахунку пенсії ОСОБА_1 неправомірними;

- зобовязав Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси провести позивачу перерахунок пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України « Про прокуратуру», в редакції від 04.09.2001 року «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 90% від суми заробітку за відповідною посадою без обмеження граничного розміру та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії за вислугою років із 01 грудня 2015 року та по теперішній час

- вирішив питання по судовим витратам (справа №522/6437/16-а).

08.08.2016 року Приморським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист з примусового виконання рішення суду у вказаній справі №522/6437/16-а.

Дослідивши матеріали виконавчого провадження ВВП№52245460 суд встановив наступне.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 від 19.09.2016 року за заявою ОСОБА_1 було відкрито виконавче провадження ВП№52245460 з примусового виконання виконавчого листа №522/6437/16-а, виданого судом 08.08.2016 року. Боржнику було надано строк до 7-ми днів з дня винесення постанов для самостійного виконання вимог вказаних виконавчих листів.

Листом від 27.09.2016 року №3654/02-51 УПФУ в Приморському районі м. Одеси повідомило державного виконавця про виконання постанови суду. Зокрема, в листі органу пенсійного фонду було зазначено, що розпорядження управління від 19.09.2016 року №153791 проведено перерахунок пенсії за допомогою макетного вводу за період з 01.12.2015 року по 25.07.2016 року та копію розрахунку пенсійних виплат по особовому рахунку №153791 ОСОБА_1. При цьому зазначено, що сума боргу за перерахунком у розмірі 61 634, 48 грн. буде виплачена у жовтні місяці поточного року. Також повідомлено, що управлінням ПФУ направлено до суду заяву про розяснення судового рішення.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.10.2016 року по справі №522/6437/16-а було розяснено постанову суду від 16.05.2016 року, а саме, те, що перерахунок пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України « Про прокуратуру», в редакції від 04.09.2001 року «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 90% від суми заробітку за відповідною посадою без обмеження граничного розміру проводиться, починаючи з 01.12.2015 року та постійно, а не за якийсь конкретний період..

20.01.2017 року до УПФУ в Приморському районі м. Одеси було направлено вимогу державного виконавця, якою зобовязано боржника виконати вимоги вищевказаного виконавчого листа з урахуванням ухвали суду від 25.10.2016 року по справі №522/6437/15-а.

Листом від 29.03.2017 року орган пенсійного фонду повідомив державному виконавцю що ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2017 року по справі №522/6437/16-а було скасовано ухвалу суду 1-ї інстанції від 25.10.2016 року та прийнято нову ухвалу, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розяснення постанови Приморського районного суду м. Одеси від 16.05.2016 року. З посиланням на те, що управлінням ПФУ було виконано зобовязання постанови суду від 16.05.2016 року, просили виконавче провадження закрити.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 від 30.03.2017 року на підставі вищевказаного листа УПФУ в Приморському районі м. Одеси, п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження ВП№52245460 з примусового виконання виконавчого листа №522/6437/16-а було закінчено.

Не погоджуючись з такими діями та постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області, ОСОБА_1 звернулась до суду з відповідною скаргою, поданою у порядку цивільного судочинства.

Згідно ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 3 ЦПК визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положенням ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 16 ЦК ЦПК України не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Частинами 1, 2 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У відповідності до ч.1 ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до частини першої статті 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, суди при визначенні юрисдикції повинні виходити з того, що до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, передбачених ч.12 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження", крім тих, відносно яких законом установлено інший, виключний порядок їх оскарження.

Частиною четвертою статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Отже, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні (постанова ВАСУ від 13.12.2010 року №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби»).

Як вбачається зі змісту скарги, ОСОБА_1 оскаржує дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2, які вчиненні у звязку з виконанням постанови Приморського районного суду міста Одеси від 16 травня 2016 року, винесеної у порядку адміністративного судочинства (справа №522/6437/16-а). Проте за захистом своїх прав ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою, оформленою у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження по справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 3 ст. 206 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі, повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Враховуючи викладене, а також ту обставину, що заявником оскаржуються дії держаного виконавця, вчинені у рамках виконавчого провадження з виконання постанови, винесеної в порядку адміністративного судочинства, суд, дійшов висновку щодо необхідності закриття провадження у даній справі, оскільки у даному випадку вказані вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства та заявнику необхідно звернутись до суду з позовом відповідно до ст.. 181 КАС України.

Керуючись ст.ст.. 3, 11, 15, 205 ч.1 п.1, 206, 208-210, 218, 383 ЦПК України, ст..2, 181 КАС України, Законом України «Про виконавче провадження»,

УХВАЛИВ:

Провадження у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 - закрити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали, згідно ч.2 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Домусчі Л.В.