Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/9253/15-ц Головуючий у 1-й інст. Моголівець І. А.
Категорія 5 Доповідач Павицька Т. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Галацевич О.М., Миніч Т.І.

секретаря Кучерявого О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, комунального підприємства Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації про виділення в натурі частини житлового будинку в спільній частковій власності, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_4, комунального підприємства Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації про виділення в натурі частини житлового будинку в спільній частковій власності, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи - комунальне підприємство Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації, інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Житомирській області в особі Коростенського відділу про виділення в натурі частини житлового будинку, визнання самочинним будівництва, зобов'язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 09 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4, КП Коростенське МБТІ про виділення в натурі частини житлового будинку в спільній частковій власності. В обґрунтування позову зазначала, що 31.10.1985 року відповідно до договору купівлі-продажу вона отримала на праві приватної власності 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями, загальною площею 67,0 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 є власниками інших частин житлового будинку. Будинок розподілено на окремі ізольовані квартири, однак оскільки будинок є спільною частковою власністю це перешкоджає їй в повній мірі здійснювати своє право власності, так як для цього необхідна постійна згода відповідачів. Відповідно до висновку Коростенського МБТІ житловий будинок може бути поділений на окремі ізольовані квартири з господарськими будівлями. Враховуючи вищевикладене, просила виділити їй в натурі у власність 1/3 частину жилого будинку №9 по вул.Шевченка, в м.Коростень Житомирської області, яка складається з квартири №2 загальною площею 67,0 кв.м., а саме: коридор 2-1 площею 4,3 кв.м., коридор вітальні 2-2 площею 13,7 кв.м., кімната 2-3 площею 21,0 кв.м., кімната 2-4 площею 12,4 кв.м., кладовка 2-5 площею 0,6 кв.м., туалет 2-6 площею 1,3 кв.м., ванна 2-7 площею 7,9 кв.м., кухня 2-8 площею 5,9 кв.м., ганок «а-4», погріб «П/а-1», сарай «Б-2», гараж «Г-1», огорожа № 1.

У листопаді 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_4, КП Коростенське МБТІ, в якому просила виділити їй в натурі у власність 1/6 частину жилого будинку №9 по вул.Шевченка, в м.Коростень Житомирської області, яка складається з квартири №3 загальною площею 48,9 кв.м., а саме : веранда 3-1 площею 3,8 кв.м., кухня 3-2 площею 15,5 кв.м., кімната 3-3 площею 11,6 кв.м., кімната 3-4 площею 11,3 кв.м., коридор 3-5 площею 3,6 кв.м., санкімната 3-6 площею 3,1 кв.м., ганок «А-12», погріб «П/а», сарай «Б-3», туалет «Т», дворове покриття «д/п». Вказувала, що 24 жовтня 1990 року відповідно до свідоцтва про право власності вона отримала на праві приватної власності 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями розташованого за адресою: АДРЕСА_2. Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_4 є власниками інших частин житлового будинку. Будинок розподілено на окремі ізольовані квартири, однак оскільки будинок є спільною частковою власністю це перешкоджає їй в повній мірі здійснювати своє право власності, так як для цього необхідна постійна згода відповідачів. Відповідно до висновку Коростенського МБТІ житловий будинок може бути поділений на окремі ізольовані квартири з господарськими будівлями.

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4, треті особи - КП Коростенське МБТІ, інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Житомирській області в особі Коростенського відділу про виділення в натурі частини житлового будинку, визнання самочинним будівництва, зобов'язання вчинити дії. Зазначала, що вона є власником 1/3 частини (квартири №1) житлового будинку №9 по вул.Шевченка, в м.Коростень Житомирської області, а відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4 є співласниками інших частин будинку. Будинок розподілено на окремі ізольовані квартири. Саме спільна часткова власність перешкоджає їй здійснювати своє право власності. Вважає, що ОСОБА_1 самовільно збудувала ганок, огорожу, гараж, що не дає можливості провести розподіл земельної ділянки. Враховуючи наведене та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила виділити їй в натурі у власність 1/3 частину жилого будинку № 9 з надвірними господарськими будівлями по вул. Шевченка в м. Коростень Житомирської області, яка складається з кухні 1-1 площею 6,7 кв.м., кімнати 1-2 площею 11,4 кв.м., кімнати 1-3 площею 12,1 кв.м., кімнати 1-4 площею 20,3 кв.м., санкімнати 1-5 площею 4,9 кв.м., веранди 1-6 площею 1,9 кв.м., ганка «а-3», ганка «а-10», погребу «П/а», гаражу «Г».

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 09 лютого 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Виділено їй в натурі у власність 1/3 частину жилого будинку № 9 по вул. Шевченка в м. Коростень Житомирської області, яка складається із квартири №2 загальною площею 67.1 кв.м., а саме: коридор 2-1 площею 4,3 кв.м., коридор вітальні 2-2 площею 13,7 кв.м., кімната 2-3 площею 21,0 кв.м., кімната 2-4 площею 12,4 кв.м., кладовка 2-5 площею 0,6 кв.м., туалет 2-6 площею 1,3 кв.м., ванна 2-7 площею 7,9 кв.м., кухня 2-8 площею 5,9 кв.м., ганок «а-4», погріб «П/а-1», сарай «Б-2», гараж «Г-1», огорожа № 1.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено повністю.

Виділено їй в натурі у власність 1/6 частину жилого будинку № 9 по вул. Шевченка в м. Коростень Житомирської області, яка складається із квартири №3 загальною площею 48,9 кв.м., а саме: веранда 3-1 площею 3,8 кв.м., кухня 3-2 площею 15,5 кв.м., кімната 3-3 площею 11,6 кв.м., кімната 3-4 площею 11,3 кв.м., коридор 3-5 площею 3,6 кв.м., санкімната 3-6 площею 3,1 кв.м., ганок «А-12», погріб «П/а», сарай «Б-3», туалет «Т», дворове покриття «д/п».

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Виділено їй в натурі у власність 1/3 частину жилого будинку № 9 по вул. Шевченка в м. Коростень Житомирської області, яка складається із квартири №1 загальною площею 57,3 кв.м., а саме: кухня 1-1 площею 6,7 кв.м., кімната 1-2 площею 11,4 кв.м., кімната 1-3 площею 12,1 кв.м., кімната 1-4 площею 20,3 кв.м., санкімната 1-5 площею 4,9 кв.м., веранда 1-6 площею 1,9 кв.м., ганок «а-3», ганок «а-10», погріб «П/А» гараж «Г». В іншій частині зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення суду відмовивши ОСОБА_1 в задоволенні позову в частині розподілу та визнання права власності на ганок, огорожу, металевий гараж, ванну кімнату; скасувати рішення в частині відмови у задоволенні її зустрічного позову про визнання самочинним будівництва, зобов'язання вчинити дії та ухвалити нове, яким задовольнити її зустрічний позов в повному обсязі. В іншій частині судове рішення ОСОБА_2 не оскаржене.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_5 рішення суду першої інстанції не оскаржували.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/3 частини житлового будинку по вул. Шевченко, 9 в м. Коростені Житомирської області на підставі договору купівлі-продажу від 31.10.1995 року, загальною площею 109,4 кв.м., на земельній ділянці 600 кв.м.

Право власності на 1/6 частини цього будинку ОСОБА_5 набула на підставі свідоцтва про право власності від 24.10.1990 року.

ОСОБА_4 є власником 1/6 частини вказаного будинку на підставі договору купівлі-продажу від 03.12.2012 року.

26.11.2007 року, відповідно до договору дарування, ОСОБА_2 стала власником 1/3 частини спірного житлового будинку.

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами третьою, четвертою статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна; співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Так, відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них».

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунок часток обєктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року №55.

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції № 55 передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Так, ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об'єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об'єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекта або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об'єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

Слід зазначити, що в розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений обєкт, а й обєкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого обєкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій обєкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об'єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1. Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року № 146 (далі Методичні рекомендації № 146).

Поняття реконструкції обєкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм В.3.222009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295 (далі ДБН), відповідно до якого реконструкція це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об'єкта нерухомості, у результаті якої об'єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо; розділ 3.4 Методичних рекомендацій № 146).

При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) обєкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) обєкти нерухомого майна.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Встановлено та не заперечувалося сторонами, що між співвласниками фактично розподілено квартири, кожна квартира має самостійний вихід.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи №684/08.16 від 21.06.2016 року визначено, що поділ житлового будинку між співвласниками, відповідно до розміру ідеальних часток кожного не вбачається можливим. Поділ можливий з відхиленням від розміру ідеальної частки по фактичному користуванні співвласниками житловим будинком та господарськими будівлями, що склався на момент проведення дослідження. Пропонується один варіант розподілу житлового будинку по фактичному користуванню, що склався на момент проведення дослідження.

З плану садибного ( індивідуального) житлового будинку від 10.06.2015 року вбачається що ОСОБА_2 після придбання 1/3 частини будинку в 2007 році здійснила прибудову приміщення 1 -6 площею 1, 9 кв.м., а ширина ганку збільшилася з 2,06 кв.м. до 2.47 кв.м. ОСОБА_1 здійснила до своєї частини будинку прибудову приміщення 2-9 площею 7, 9 кв.м. Крім того, є прибудова і в частині будинку ОСОБА_4 площею 2,2 кв.м. Всі зазначені прибудови здійснені без відповідних дозволів.

У висновку повторної судової будівельно-технічної експертизи №17/522/17-25 від 30.06.2017 року зазначено, що відповідно до зведеного оціночного акту по домоволодінню №9 по вул. Шевченка в м. Коростень ОСОБА_6 належала 1/3 частина будинку по вул. Шевченка, 9 в м. Коростень, ОСОБА_7 1/3 частина будинку, ОСОБА_8 1/3 частина будинку. Загальна площа будинку станом на 21.10.1964 року без врахування площ приміщень сіней (відповідно зведеного оціночного акту по домоволодінню №9 по вул. Шевченка в м. Коростень сіней не враховувались в площу будинку) становить 141, 58 кв.м. і відповідно до зведеного оціночного акту співвласникам має належати по 47,19 кв.м. площі без врахування сіней. Станом на 21.10.1964 року співвласники не володіли рівними долями, так ОСОБА_6 володів 1149/3753= 31/100 частками, ОСОБА_7 1468/3753 = 39/100, ОСОБА_8 1136/3753 = 30/100. Однак, загальна площа будинку з 21.10.1964 року збільшилась на 34,4 кв.м. Крім того, станом на 21.10.1964 року господарська будівля була у володінні тільки ОСОБА_7, станом на 26.11.2007 року в складі домоволодіння сараї Б, Б2, Б3, Д, туалет, гаражі Г,Г1, огорожа, дворове покриття. За час з 21.10.1964 року року домоволодіння зазнало зміни як співвласників так і загальної та житлової площі, змінився склад господарських будівель та споруд. Можливо припустити, що дані зміни здійснені за кошти кожного співвласників окремо, виключно для своїх потреб, а не за спільні кошти і спільного використання ( крім, можливо, дворового покриття та огорожі). Тому потрібно було виконувати перерахунок часток співвласників при здійсненні кожної зміни як співвласника, так і в складі домоволодіння.

Поділ домоволодіння №9 по вул. Шевченка у м. Коростені в натурі відповідно до ідеальних часток співвласників 1/3 - ОСОБА_2, 1/3 ОСОБА_1, 1/6 ОСОБА_5, 1/6 ОСОБА_4 недоцільний, оскільки дані частини визначені станом на 21.10.1964 року і не перераховувались, незважаючи на зміни в складі домоволодіння та зміни співвласників.

На теперішній час власником квартири ОСОБА_6 є ОСОБА_2, квартири ОСОБА_7 ОСОБА_1, квартири ОСОБА_8 - ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Встановивши факт самочинних прибудов до будинку №9 по вул. Шевченка в м. Коростені ( зміну площі та кількості приміщень) зміну кількості господарських будівель після одержання сторонами у власність нерухомого майна, суд першої інстанції всупереч вимогам ст. 317, ч.4 ст.357 ч.ч.1,2 ст.376, ст.364 ЦПК України безпідставно задовольнив позови ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про виділ часток зі спільного майна, що є об'єктом самочинного будівництва.

Відповідно до ч.3 ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Оскільки рішення суду в цій частині ухвалено з неправильним застосуванням норм метаріального права, а тому рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні вимог позивачів про виділ частки в натурі.

Що стосується рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, то колегія суддів вважає, що рішення в цій частині відповідає вимогам закону.

Згідно поетажного плану від 20.10.1964 року до квартири №1 примикав ганок шириною 2, 06 кв.м., довжиною 3,47 кв.м., а до квартири №2 примикав ганок шириною 2, 00 кв.м., довжиною 3,47 кв.м.

Згідно технічного паспорту та даних журналів наружних обмірів від 13.05.1985 року, ганок квартири ОСОБА_1 має ширину 2,00 м., а ганок майбутньої квартири ОСОБА_2 має ширину 2,06 м. Ганки мають однакову довжину.

З вищеназваних поетажних планів видно, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 придбали ганки в тих розмірах, в яких вони були з 1964 року по 2007 рік.

Відповідно до плану будинку станом на 08.12.2015 року ширина ганку квартири ОСОБА_2 навпаки збільшилась з 2,06 м. до 2,47 м.

З поетажного плану видно, що з самого початку ганок квартири ОСОБА_1 виходив за суміжну стінку квартир її та ОСОБА_2 Однак в таких розмірах ОСОБА_1 ганок придбала 31.10.1985 року. В 2015 році ОСОБА_1 демонтувала частину власного ганку до суміжної стінки з одного боку та на відстань більше 1 метру від стінки будинку у частині квартири ОСОБА_2 для забезпечення обслуговування ОСОБА_2 стінки власної кімнати.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції начальник Коростенського МБТІ пояснила, що такі дії ОСОБА_1 повністю відповідають законодавству та не порушують прав ОСОБА_2, так як їй надано площу для обслуговування стінки власної квартири.

На протязі тривалого часу ОСОБА_2 зверталась письмово до Коростенської міської ради, прокуратури, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, МБТІ, Держземінспекції щодо незаконних дій ОСОБА_1 з будівництва гаражу та ганку. У листах-відповідях вказується на часткове порушення норм права з боку ОСОБА_1, однак в подальшому питання з ганком ОСОБА_1 вирішила відповідно до чинного законодавства України.

Спірне приміщення 2-9, площею 7,9 кв.м. не межує з квартирою ОСОБА_2, а межує з квартирою ОСОБА_5, остання не має будь-яких претензій до ОСОБА_1 відносно цього приміщення. Огорожа та металевий гараж не має капітального фундаменту, є об'єктом, що тимчасо встановлений та може бути вільно перенесений, знаходиться на земельній ділянці, яка перебуває у спільному користуванні. Порядок користування земельною ділянкою не встановлений.

За таких обставин є правильним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в цій частині, оскільки ОСОБА_2 не надала належних та допустимих доказів порушення її прав як власника 1/3 частини житлового будинку та перешкод у здійсненні нею права власності внаслідок добудови ОСОБА_1В до своєї частини будинку приміщення 2-9 площею 7,9 кв.м., встановленням металевого гаража та огорожі.

Тому підстав для скасування судового рішення в цій частині немає.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 09 лютого 2016 року в частині задоволення позову ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про виділ частки в натурі.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку.

Головуючий

Судді