Номер провадження: 22-ц/785/908/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Драгомерецького М.М..

суддів: Сегеди С.М.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 вересня 2016 року про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5, ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки,-

В С Т А Н О В И Л А :

12 липня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5, ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із уточненим позовом ОСОБА_4 заявив клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_6 на праві власності. Мотивуючи свої вимоги тим, що невжиття цих заходів може унеможливити виконання рішення по справі у разі його задоволенння.

Ухвалою Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 вересня 2016 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить відповідачу ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить дану ухвалу суду скасувати, та у заходах забезпечення позову відмовити посилаючись на те, що вона постановлена з порушенням норм процесуального права.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів про забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Між тим, колегія судів з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не може з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 12.07.2016 року позивач ОСОБА_4 звернувся з позовом до суду та просив забезпечити позов. При цьому вмотивованої письмової заяви про забезпечення позову позивач не надав (а.с.1-3 виділених матеріалів).

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції не з'ясував наявність нерухомого та іншого майна у відповідача на яке слід накласти арешт, та не встановив його вартість.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч. 1 п. п. 1, 2 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Забезпечення позову - це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті.

Відповідно до ч.3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За таких обставин судова колегія вважає, що при вирішенні питання про забезпечення позову судом першої інстанції не встановлено належність арештованого майна на праві власності відповідачу ОСОБА_3, та при наявності такого майна відповідачу не зясовано вартість цього майна, тому судом першої інстанції порушено принцип співмірності відносно заявлених позовних вимог розмір яких визначено позивачем у сумі 27 863, 61 гривень, та вартості арештованого майна коло та вартість якого місцевим судом не встановлена, також районним судом не з'ясовано чи наявна сума коштів яку намагається стягнути позивач на банківських рахунка відповідача.

Як зазначено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, суд першої інстанції здійснив забезпечення позову, у вигляді накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно відповідача ОСОБА_3 в межах заявлених позовних вимог не з'ясувавши при цьому, на яке саме конкретно рухоме та нерухоме майно слід накласти арешт та чи не перевищує вартість цього майна розміру позовних вимог, та чи не порушує це обмеження прав інших осіб, що суперечить порядку встановленому ст.ст. 151-153 ЦПК України.

З урахування викладеного, колегія вважає, що суд першої інстанції при вирішенні питання про забезпечення позову порушив норми чинного законодавства, а тому ухвала від 12 вересня 2016 року про забезпечення позову підлягає скасуванню з передачею цього питання на новий судовий розгляд.

Пунктом 2 ч.1 ст.312 ЦПК України передбачено, що розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування

Ухвала суду апеляційної інстанції про скасування ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Тому у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 324 ЦПК України ця ухвала апеляційного суду оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п. 3, 312 ч.1 п.3, 313, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити, ухвалу Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 вересня 2016 року скасувати і передати питання на новий розгляд до того ж суду першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

ОСОБА_7

ОСОБА_2