Єдиний унікальний номер 225/5444/16-ц Номер провадження 22-ц/775/222/2017
Єдиний унікальний номер 225/5444/16-ц Головуючий у 1 інстанції Челюбєєв Є.В.
Номер провадження 22-ц/775/222/2017 Доповідач Корчиста О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

06 березня 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Дундар І.О., Тимченко О.О.

за участю секретаря Яворського О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 14 грудня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Вінтер» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у період з 01 липня 2013 року по 31 серпня 2016 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на різних посадах . З 25 травня 2015 року був переведений на посаду головного фахівця з методів розширення ринку збуту відділу збуту на 0,75 ставки. Звільнений 31 серпня 2016 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважає звільнення незаконним, оскільки роботодавцем було порушено порядок звільнення, йому не було запропоновано вакантні посади, вважав, що переважне право на залишення на роботі належало саме йому, оскільки продуктивність його роботи вища ніж у інших працівників його відділу. Також вказував, що у наказі про скорочення штату працівників не було зазначено технічного, виробничого, економічного або іншого обґрунтування скорочення його посади, а також не зазначені причини скорочення його посади. Крім цього, роботодавцем було порушено порядок скорочення його посади і його звільнення, в частині отримання згоди профспілкового комітету на його звільнення без його безпосередньої участі. Просив визнати незаконним його звільнення; визнати незаконними накази №28 від 20 червня 2016 року про скорочення штату працівників та №52/к від 29 серпня 2016 року про звільнення; поновити його на посаді головного фахівця з методів розширення ринку збуту відділу збуту на 0,75 ставки; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 вересня 2016 року по день ухвалення судового рішення.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 14 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Вінтер» (далі за текстом ПАТ «Вінтер») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не зявився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, подав заяву про розгляд справи без його участі.

В судовому засіданні апеляційного суду представники ПАТ «Вінтер» просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 01 липня 2013 року перебував з відповідачем у трудових відносинах, 25 травня 2015 року був переведений на посаду головного спеціаліста за методом розширення ринку збуту(маркетологом) відділу збуту (маркетинга) на 0,75 ставки.

На підставі наказу №52/к від 29 серпня 2016 року був звільнений у звязку із змінами в організації виробництва та праці, яке призвело до скорочення штату працівників, як передбачено п.1 ст.40 КЗпП України.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України у звязку зі зміною в організації виробництва та праці, яке призвело до скорочення штату працівників, дотримання процедури звільнення і не порушення прав позивача.

З такими висновками погоджується апеляційний суд, оскільки вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п.п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Частиною 3 ст. 49-2 КЗпП України передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 (із подальшими змінами), розглядаючи трудові спори, пов'язані із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Суд, з огляду на зібрані докази (зокрема штатні розклади), оцінені в їх сукупності за правилами ст. 212 ЦПК України, встановив, в чому пересвідчився і апеляційний суд, що на підприємстві дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, викликаної проведенням АТО на території Донецької області, і доведено факт скорочення штату працівників; роботодавцем дотримано норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, зокрема, попередження не менше ніж за два місяці про наступне вивільнення. При цьому судом встановлено, що виконати вимогу законодавства щодо пропонування існуючих на підприємстві вакансій роботодавець не зміг, у звязку із відсутністю вакантних посад на підприємстві, які б мали бути запропоновані позивачу.

Суд першої інстанції, аналізуючи наведені норми вірно вказав, що має зобовязання перевірити дотримання процедури звільнення працівника.

Як зясовано, позивач, з дотриманням порядку у ст. 49-2 КЗпП України, був повідомлений під підпис про прийдешнє звільнення.

Як встановлено судом першої інстанції і це підтверджується матеріалами справи, наказом № 27 від 20 червня 2016 року «Про тимчасове припинення виробничої та господарської діяльності ПАТ «Вінтер» на невизначений термін» з 01 вересня 2016 року, у звязку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької області та наявності законодавчих обмежень тимчасово припинена виробнича та господарська діяльність ПАТ «Вінтер» на невизначений термін. (а.с. 38-39)

Наказом № 28 від 20.06.2016 року «Про скорочення штату», у звязку зі змінами виробництва та праці вирішено затвердити список посад, що підлягають скороченню (а.с.40).

Наказом №29 «Про вивільнення працівників» від 23 червня 2016 року працівників підприємства було попереджено про звільнення. (а.с.41)

Наказом №36 від 20 липня 2016 року «Про реалізацію залишків готової продукції, перегляді посад, що підлягають скороченню з 01 вересня 2016 року» було вирішено переглянути списки посад, що підлягають скороченню та переглянути штатний розпис, надати список посад та працівників, що займають посади які продовжуватимуть виконувати функціональні обовязки, повязані з реалізацією мороженого. (а.с.42-43)

Наказом № 37 від 29 липня 2016 року було затверджено новий штатний розпис. (а.с.45)

Крім цього, на виконання вимог наказу №36 від 20 липня 2016 року керівництву ПАТ «Вінтер» була надана порівняльна характеристика та список посад відділу збиту (маркетинга), в яких не має необхідності, де зазначена посада позивача з обґрунтуванням на звільнення з 01 вересня 2016 року, у звязку з тим, що він виконує обовязки, які підприємство не потребує, переважного права залишення на роботі не має: нетривалий стаж роботи на підприємстві, відсутність спеціальної освіти, має джерело доходу у вигляді пенсії, утриманців не має. (а.с.46-48)

Убачається, що 01 вересня 2016 року головним економістом та в.о. головного бухгалтера було затверджено новий штатний розпис. (а.с.49-53)

Таким чином, висновки суду про те, що в наслідок змін в організації виробництва і праці та скорочення штату ПАТ «Вінтер», було скорочено посаду відділу збиту (маркетингу) головного спеціаліста по методу розширення ринку збуту (маркетолога) відповідають обставинам справи та узгоджуються із наявними в ній письмовими доказами.

З листа-попередження «про майбутнє звільнення за скороченням чисельності штату 31 серпня 2016 року у звязку з тимчасовим припиненням виробничої та господарської діяльності ПАТ «Вінтер» на невизначений термін» убачається, що позивача 24 червня 2016 року було попереджено про скорочення на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України, тобто за два місяці, що відповідає положенням чинного законодавства України. (а.с.76)

З дослідженого повідомлення ПАТ «Вінтер» вбачається, що на час попередження ОСОБА_1 24 червня 2016 року про майбутнє вивільнення за скороченням чисельності штату працівників, була одна виборча посада заступника голови правління з фінансово-господарської діяльності. На час звільнення позивача наведений перелік вакансій не змінився (а.с.105)

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 має два дипломи за спеціальностями електрофікація автоматизація гірничих робіт (електрофікація і автоматизація підземних гірничих робіт) та електронні обчислювальні машини, прибори і обладнання з кваліфікацією гірничого інженера - електрика та техніка - електрика. (а.с.15-16).

Таким чином, висновки суду в частині того, що відповідач вірно виходив з того, що ОСОБА_1 за своєю професією та спеціальністю не відповідає посаді заступника голови правління з фінансово - господарської діяльності та ця посада є виборною, відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Крім цього, наказом №52/к від 29 серпня 20176 року позивача було звільнено з посади головного спеціаліста з методів розширення ринку збуту (маркетолога) 31 серпня 2016 року у звязку зі змінами в організації виробництва і праці за п. 1 ст. 40 КЗпП. (а.с.7)

Не надання позивачу переважного права на залишення на роботі як працівника з більш високою кваліфікацією, на що також як на підставу для поновлення на роботі посилається ОСОБА_1, не свідчить про незаконність звільнення, оскільки таке право на підставі ч.1 ст.42 КЗпП України надається при скороченні чисельності чи штату працівників, а посада, яку займав позивач до звільнення, не скорочувалась.

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що питання про доцільність залишення позивача на роботі суд обговорювати не повинен, що також розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 19 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Доводи апеляційної скарги у вказаній частині не ґрунтуються на законі.

Крім цього, не спростовують висновків суду і доводи апеляційної скарги про те, що він не був повідомлений про засідання профспілкової організації відповідача, на якому розглядалося питання про скорочення його посади та його подальше звільнення, оскільки ОСОБА_1 не був членом профспілкового комітету ПАТ «Вінтер», а тому необхідності у такій згоді не було.

Отже, перевіряючи доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд приходить до висновку, що ПАТ «Вінтер» виконало усі передбачені законодавством вимоги у разі звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України.

Вказані обставини вірно оцінені судом, позивачем не спростовані належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду, яких вони не спростовують і не належать до тих підстав, з якими процесуальне законодавство повязує можливість скасування оскаржуваного рішення. Нових доказів чи обставин, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції та могли вплинути на рішення суду, не надавалось.

Апеляційний суд вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, які мають значення для її вирішення, відповідні їм правовідносини, поясненням сторін та наданим доказам, відповідно до ст.212 ЦПК України, дав належну оцінку.

Суд правильно застосував матеріальний закон і дійшов обґрунтованого висновку про законність звільнення позивача з посади головного спеціаліста з методів розширення ринку збуту (маркетолога) у звязку зі змінами в організації виробництва і праці на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, дотримання роботодавцем вимог ч.2 ст.40, ст.ст. 42, 43, 49-2 КЗпП України, що є підставою для відмови у задоволені вимог про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З огляду на викладене, переглядаючи справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позову, у звязку з чим, апеляційна скарга позивача підлягає відхиленню.

Керуючись ст. 307, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 14 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на неї може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді