Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Коробенка С.В.

при секретарі Семененко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єлісєєва Ольга Анатоліївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голяченко Марія Василівна, Приватне підприємство Адвокатська компанія «Гарант Права» про визнання недійсним договору позики,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2012 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 з вимогами про визнання недійсним укладеного між ними договору позики від 10 березня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єлісєєвою О.А. та зареєстрованого в реєстрі під №300.

Свої вимоги Позивач обгрунтовував тим, що 22 лютого 2011 року він уклав договір з ПП «Адвокатська компанія «Гарант права» про надання юридичних послуг в справі щодо усунення епершкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1. Згідно з вказаним договором Позивач зобов'язався сплатити за юридичні послуги суму в розмірі 200000 гривень. В якості гарантії майбутньої оплати, яку Позивач повинен був сплатити у випадку досягнення позитивного результату у судовому спорі, директор товариства ОСОБА_6, як вказує Позивач, умовила його укласти з юристом вказаної компанії ОСОБА_2 договір позики в сумі 200000 гривень.

Позивач стверджує, що згідно з домовленістю усіх сторін зазначений договір не мав би будь-якої юридичної сили у випадку програшу судової прави.

Натомість, не зважаючи на те, що вирішення судової справи відбулось не на користь Позивача, ОСОБА_7 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голяченко М.В., яка вчинила виконавчий напис №4465 від 26.10.211 про стягнення з ОСОБА_5 боргу в сумі 200000 гривень за договором позики від 10.03.2011.

Позивач стверджував, що він ніколи не отримував від ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 200000 гривень, а тому, враховуючи безгрошовість договору позики, просив визнати його недійсним.

Під час перебування справи в провадженні Солом'янського районного суду м. Києва Позивач ОСОБА_5 помер, і судом були залучені в якості його правонаступників дві його дочки - ОСОБА_1 та ОСОБА_8.

Після вступу їх у справу, Позивачами було подано заяву про зміну предмету позову, і підставою визнання недійсним договору позики від 10.03.2011 ними заявлений той факт, що під час його укладення ОСОБА_5 не усвідомлював значення своїх дій. Зазначений факт був встановлений рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20.03.2014 серед іншого - на підставі проведеної у справі №2602/5147/12 амбулаторної посмертної судово-психіатричної експертизи №1063 від 30.12.2013.

Відтак, волевиявлення ОСОБА_5, з позиції Позивачів, на момент укладення оспорюваного договору не було вільним, а тому договір підлягає визнанню недійсним.

У зв'язку з повторною неявкою у судове засідання Позивача ОСОБА_8 ухвалою суду від 17.02.2017 позовна заява частині її вимог до ОСОБА_2 була залишена без розгляду. Крім того, без розгляду був залишений зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_8 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

У судовому засіданні представник Позивача ОСОБА_1 позов підтримав, просив суд його задовольнити.

Відповідач, надаючи пояснення по справі, заперечував проти позову про визнання недійсним договору позики, наполягаючи на тому, що в момент його укладення ОСОБА_5 не виявляв жодних психічних відхилень, поводився адекватно, в чому пересвідчився і нотаріус під час укладення договору. Відповідач наполягав на тому, що він ніколи не працював в компанії ПП «Адвокатська компанія «Гарант права», хоча і визнав, що з ОСОБА_9 він познайомився саме в офісі вказаної компанії, і на момент укладення договору позики бачився з ним лише кілька разів. Натомість Відповідач переконував суд в тому, що в них з ОСОБА_9 відразу виникли довірливі стосунки, і коли тому знадобилась сума в розмірі 200000 гривень, Відповідач вважав для себе прийнятним надати йому таку суму в позику, не зважаючи, що для Відповідача така сума є дуже істотною. ОСОБА_2 наполягав на тому, що він справді передав ОСОБА_5 всю суму коштів згідно з договором, хоча і не пам'ятає точних обставин такої передачі. В два останні судові засіданні Відповідач до суду не з'явився, у зв'язку з чим судом прийняте рішення про закінчення судового розгляду справ у його відсутність.

Представник третьої особи - директор Приватного підприємства «Адковатська компанія «Гарант права» ОСОБА_6, допитана в судовому засіданні за її згоди в якості свідка, підтвердила суду, що ОСОБА_2 з 11 січня 2011 року по день розгляд справи не працював в ПП «АК «Гарант права» та жодних трудових відносин з підприємством не мав. Крім того, наполягала на тому, що вона ніколи не умовляла ОСОБА_5 підписувати з ОСОБА_2 договір позики, і що зазначений договір не має жодного відношення до договірних відносин, які склались між ОСОБА_9 та ПП «АК «Гарант права».

Приватні нотаріуси Єлісєєва О.А. та Голяченко М.В. клопотали про розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши пояснення Сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Встановлено, що 10 березня 2011 року між ОСОБА_2 (позикодавцем) та ОСОБА_9 (позичальником) був укладений договір позики, згідно з яким ОСОБА_5 отримав у безпроцентну позику суму в розмірі 200000 гривень строком до 11 вересня 2011 року. Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єлісєєвою О.А. а зареєстрований під №300. (Том 1, а.с. 9)

Також встановлено, що 22 лютого 2011 року між ОСОБА_9 та ПП «Адвокатська компанія «Гарант Права» був укладений договір про надання юридичних послуг, за умовами якого ОСОБА_5 мав сплатити на користь юридичної компанії в якості винагороди за надані послуги суму в розмірі 200000 гривень.

Попри посилання Позивача на те, що договір від 10 березня 2011 року був укладений лише з метою забезпечення виконання його зобов'язань за договором, укладеним з ПП «АК «Гарант Права», ці обставини не підтверджені належними доказами в суді, і самих лише пояснень Позивача в цій частині недостатньо для визнання їх підтвердженими в тій мірі, яка є необхідною для задоволення позову про визнання договору позики недійсним з посиланням на його безгрошовість.

В той же час в матеріалах справи наявна копія рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_8 до ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про визнання недійсними заповітів від 20.12.2010 та від 15.12.2012. (Том 1, а.с. 116)

Зазначеним рішенням встановлено, що починаючи з другої половини 1990-х років у ОСОБА_5 лікарями різних спеціальностей відмічались та описувались ознаки органічного ураження головного мозку переважно судинного (в т.ч. і атрофічного) генезу у вигляді формування та наростання психоорганічного симптомокомплексу, що знайшло своє відображення медичній документації. Зокрема, у вересні 1999 року при огляді в Київському міському ПНД ОСОБА_5 встановлювався діагноз: «Стійкий виражений церебрастенічний синдром, початок формування психоорганічного синдрому з тривожно-депресивним компонентом». З цього часу і надалі, при неодноразових оглядах ОСОБА_5 звертався до лікарів зі скаргами на погане самопочуття (майже постійний головний біль, запаморочення, відчуття втрати свідомості, прогресуюче зниження пам'яті, зору, безсоння, хиткість ходи, біль в ділянці серця, загальну слабкість, задуху при фізичному навантаженні). У цей же час Спеціалізованою радіологічною медико-соціальною експертною комісією Київського міського центру медико-соціальної експертизи при МРТ-дослідженні головного мозку були виявлені ознаки: «Вогнищеве ураження білої речовини - судинного генезу. Аномалія розвитку г/м. Киста прозорої перетинки. Початкові ознаки атрофії кори головного мозку».

З другої половини 1990-х років по кінець 2000-х років лікарями різних спеціальностей ОСОБА_5 виставлались такі діагнози як «Гіпертонічна хвороба ІІ ст. Ранній церебральний атеросклероз. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст. з хронічною недостатністю мозкового кровообігу в судинах вертебробазилярного басейну з вестибулярною дисфункцією, вестибулокоординаторними порушеннями, цефалгічним та вираженим церебрастенічним синдромами та ін..», що підтверджується наявною у матеріалах справи медичною документацією.

Починаючи з 2007 року наряду з ознаками та на тлі органічного ураження головного мозку судинного ґенезу у ОСОБА_5 почали наростати ознаки та прояви маячної симптоматики, про що свідчить запис огляду лікарем від 03.09.2007 року з навчально-практичного центру сімейної медицини Дарницького району м. Києва, а в подальшому за результатами медичних оглядів, поміж інших, ОСОБА_5 встановлювалися діагнози: «Параноїдний синдром», «Органічний маячний розлад», про що також свідчать наявні у матеріалах справи висновок при амбулаторному обстеженні на базі відділу радіаційної психоневрології Державної установи «Науковий центр радіаційної медицини Академії медичних наук України» 09.06.2008 року, при психоневрологічному обстеженні, при огляді лікарем з навчально-практичного центру сімейної медицини Дарницького району м. Києва 05.02.2009 року та 05.04.2010 року.

За висновками проведеної у вказаній справі амбулаторної комісійної посмертної судово-прихіатричної експертизи №1063 від 30 грудня 2013 року у період укладання та посвідчення заповітів 20 грудня 2010 року та 15 травня 2012 року ОСОБА_5 страждав на стійкий хронічний психічний розлад у вигляді: «Органічного ураження головного мозку складного ґенезу (судинно-атрофічно-інтоксикаційного) з психоорганічним синдромом і параноїдними включеннями» (згідно з Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду: F07.9) і за своїм психічним станом у зазначений період часу не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Суд звертає увагу сторін на те, що зазначений висновок стосується психічного стану ОСОБА_5 не у конкретні календарні дні, коли він посвідчував заповіти на ім'я ОСОБА_10 та ОСОБА_11, а в цілий період часу з 20 грудня 2010 по 15 травня 2012 року, який охоплює і дату укладення оспорюваного договору позики.

Частина 3 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України визначає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Враховуючи, що психічний стан ОСОБА_5 в період часу, коли він укладав договір позики від 10.03.2011 не дозволяв йому усвідомлювати значення своїх дій те керувати ними, суд вважає позовні вимоги про визнання зазначеного договору недійсним обгрунтованими.

Тому суд вважає що підлягають стягненню з Відповідачів в рівних долях понесені Позивачем судові витрати на судового збору в розмірі 730,80.

Керуючись ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, ст.ст. 30, 37, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір позики між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 від 10 березня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єлісєєвою Ольгою Анатоліївною за реєстровим №300.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: