АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2794/17 Головуючий 1-ї інстанції Боговський Д.Є.
Справа № 641/451/15-ц Доповідач Колтунова А.І.
Категорія: спір, що виникає із договорів
позики, кредиту, банківського вкладу
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«18» вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретарів: Щербань Р.М., Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2015 року за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

21 січня 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 26 грудня 2007 року між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № НАС0GI, відповідно до умов якого останньою отримано кредит в розмірі 259 714,50 грн. з кінцевим терміном повернення 26 грудня 2027 року (далі кредитний договір).

З метою забезпечення виконання кредитного договору між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір поруки, відповідно до умов якого остання зобовязується відповідати перед позивачем за виконання ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором.

У звязку з неналежним виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору, станом на 20 листопада 2014 року виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 305 168,39 грн., з яких заборгованість за кредитом 237 315,76 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом 35 728,39 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором 4 381,66 грн., штраф (процентна складова) 27 742,58 грн.

Позивачем було направлено письмові вимоги до обох відповідачів щодо повернення повної суми заборгованості за кредитним договором, проте дані вимоги останніми виконані не були.

Зважаючи на зазначене, позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь суму боргу за кредитним договором в розмірі 305 168,39 грн. та судові витрати.

Не погодившись з позовом представником ОСОБА_3 було подано до суду заперечення, в яких зазначив, що в договорі поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, зважаючи на що порука є припиненою, оскільки позивачем протягом 6 місяців з дня порушення боржником зобовязань за кредитним договором не було предявлено вимог до поручителя. Просив суд у задоволенні позову відмовити.

Представником ОСОБА_2 також подано заперечення на позов, в якому посилався на подвійне стягнення суми боргу в разі задоволення вищевказаного позову, оскільки рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2015 року вже було звернуто стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором № НАС0GI від 26 грудня 2007 року у звязку із виникненням заборгованості в розмірі 273 729,54 грн. Крім того, вимоги позивача про стягнення пені та штрафу заявлені з порушенням строку позовної давності. Позивачем не надано належних доказів, що свідчать про порушення ОСОБА_2 умов кредитного договору та обґрунтовують розмір боргу. Просив суд у задоволенні позову відмовити.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 31 438,85 грн. та судовий збір в сумі 314,38 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представником ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за договором про іпотечний кредит в розмірі 31 438,85 грн. скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити. При цьому посилався на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права. Зазначав, що висновки суду щодо розміру заборгованості не відповідають фактичним обставинам по справі та є необґрунтованими, оскільки пеня та штрафи були нараховані після ухвалення рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2015 року, яким договірні зобовязання між сторонами були припинені. Також є необґрунтованими висновки суду стосовно того, що поруку не було припинено. Не надано належної оцінки тому факту, що право на дострокове повернення кредиту виникло у позивача у 2009 році та вимога до ОСОБА_3 не була предявлена протягом 6 місяців з дня виникнення такого права.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представником ПАТ КБ «ПриватБанк» також було подано апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позову в розмірі 273 729,54 грн. та ухвалити в зазначеній частині нове рішення, яким їх позов задовольнити у повному обсязі. При цьому посилався на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права. Зазначав, що висновки суду стосовно того, що стягненню підлягає різниця між розміром заборгованості, що заявлена в даному провадженні, та розміром заборгованості, в рахунок якого звернуто стягнення, є необґрунтованими. При цьому судом першої інстанції не було надано належної оцінки тому факту, що наявність рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2015 року, яке не виконано, не припиняє правовідносини між сторонами, зважаючи на що позивачем було правомірно нарахована заборгованість за тілом кредиту, комісію, відсотки, неустойку. Також є необґрунтованими висновки суду щодо тотожності предмету даного спору та спору, за яким було ухвалено вищевказане судове рішення від 27 квітня 2015 року. ПАТ КБ «ПриватБанк» було здійснено нарахування заборгованості без урахування даного судового рішення, оскільки предмет іпотеки реалізований не був, сума від реалізації на погашення заборгованості за кредитним договором не надходила.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11 січня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 визнано неподаною та повернуто.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 15 січня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено. Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2015 року залишено без змін.

Не погодившись з рішеннями суду першої та апеляційної інстанції представником ПАТ КБ «ПриватБанк» подано касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2017 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 15 січня 2016 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

В суді апеляційної інстанції представник ПАТ КБ «ПриватБанк» апеляційну скаргу підтримав.

Представник ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена відповідно до вимог ч.9 ст. 74 ЦПК України.

Вислухавши пояснення представників ПАТ КБ «ПрватБанк», ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції виходив із того, що солідарному стягненню з боржника та поручителя за кредитним договором підлягає різниця між розміром заборгованості по кредитному договору на час звернення з позовом до суду та заборгованістю, в рахунок якої звернуто стягнення на майно боржника, а саме, сума у розмірі 31 438,85 грн.

Колегія суддів вважає, що погодитись з висновками суду першої інстанції не можна, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання , зокрема щодо наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та наведені докази на їх підтвердження, інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи, правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їх правовідносини.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що 26 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, згідно умов якого остання отримала кредит у розмірі 259 714,50 грн., строком до 26 грудня 2027 року (а.с. 11 том 1).

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 26 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки (а.с.15 том 1 ).

Станом на 20 листопад 2014 року сума заборгованості за договором від 26 грудня 2007 року складає 305 168,39 грн., з яких: 237 315,76 грн. - заборгованість за кредитом; 35 728, 39 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4 381,66 грн. -пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; штрафи: 27 742,58 грн. - штраф (процентна складова).

26 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено також іпотечний договір (а.с.70 том 1).

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи було встановлено, що 12 лютого 2014 року у звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору ПАТ КБ «ПриватБанк» було направлено ОСОБА_2 вимогу щодо дострокового погашення кредиту у звязку з неналежним виконання боргових зобовязань за кредитним договором. Даним листом встановлений строк дострокового погашення кредиту протягом 30 днів з дня отримання цієї вимоги. Зазначена вимога ОСОБА_2 була отримана 20 лютого 2014 року (а.с.106-108 том 2).

Таким чином, ПАТ КБ «ПриватБанк» було визначений новий строк дострокового погашення заборгованості за договором кредиту 22 березня 2014 року.

У звязку з невиконням зазначеної вимоги 12 березня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» предявив позовні вимоги до ОСОБА_2 та інших осіб про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 27 квітня 2015 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 26 грудня 2007 року в розмірі 273 729,54 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки, квартиру АДРЕСА_1. Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з вищевказаної квартири (а.с. 78- 80 том 1).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що станом на 20 листопада 2014 року заборгованість по кредитному договору боржника становить 305 168,39 грн. При цьому, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2015 року про звернення стягнення на предмет іпотеки не виконано, наявність цього рішення не припиняє зобов'язань за кредитним договором та не є перешкодою для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості (а.с. 2-3 том 1).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

При розгляді справи достовірно було встановлено, що боржником не виконані зобовязання по кредитному договору, заборгованість на час звернення позивача до суду та на час розгляду справи не погашена, рішення суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки не виконане.

Таким чином, враховуючи зазначені обставини та виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору колегія суддів дійшла до висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Вищевказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-1206цс15, яка, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України повинна враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що після ухвалення рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 27 квітня 2015 року правовідносини за кредитним договором не припинились, банком обґрунтовано нараховувались штрафні санкції, а саме, проценти та пеня.

Вказаних вимог матеріального закону суд першої інстанції не врахував і дійшов до помилкового висновку, що стягненню підлягає з відповідачів на користь позивача різниця між розміром заборгованості, визначеної на час розгляду справи у сумі 305 168,39 грн. та заборгованість у розмірі 273 729,54 грн. в рахунок погашення якої звернено стягнення на предмет іпотеки, 31 438,85 грн.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в даній частині ухвалене з порушенням норм матеріального закону.

Не погоджується колегія суддів із рішенням суду в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3. на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суми заборгованості, оскільки зазначені висновки суду першої інстанції зроблені без перевірки заперечень відповідачів щодо припинення поруки за договором поруки.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що строк погашення заборгованості за кредитним договором був змінений і встановлений 22 березня 2014 року (а.с. 106 108 том 2).

З позовом до поручителя ОСОБА_3 ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся 21 січня 2015 року, тобто зі спливом шестимісячного строку виконання основного зобовязання (а.с. 2-4 том 1).

Згідно з положенням ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договором поруки.

У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Із п.п. 4.1., 4.2 договору поруки, укладеному між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, вбачається, що договором поруки не визначений строк, після закінчення якого порука припиняється (а.с. 15-16 том 1).

Таким чином, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного погашення всіх зобовязань за кредитним договором та що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, який був змінений ним відповідно до п.6.3 кредитного договору, не предявив протягом шести місяців вимоги до поручителя про виконання зобовязання, то порука ОСОБА_3 за договором поруки припинилась.

Дані висновки суду апеляційної інстанції ґрунтуються на правових позиціях Верховного Суду України, викладених в постановах Верховного Суду України від 29 січня 2014 року по справі № 6-155/13, від 14 вересня 2014 року по справі № 6-53цс/14, від 17 лютого 2016 року по справі № 6-2875цс15.

За таких обставин, відповідно до ч.3 ст. 303 ЦПК України колегія суддів вважає можливим вийти за межі доводів апеляційної скарги та скасувати рішення суду першої інстанції у повному обсязі, оскільки при його ухваленні були допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольняє частково.

Колегія суддів стягує з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 305 168,39 грн., яка включає заборгованість по кредитному договору 237 315,76 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 35 728,39 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором 4 381,66 грн., штраф (процентна складова) 27 742,58 грн.

Колегія суддів не погоджується з доводами представника відповідача ОСОБА_2, що пеня та проценти нараховані позивачем за межами строку позовної давності.

Із розрахунку заборгованості, визначеної на 20 листопада 2014 року, вбачається, що строк позовної давності як по процентам так і по пені не сплинув, оскільки останній платіж по процентам був здійснений 02 жовтня 2013 року, а по пені 04 липня 2014 року, раніше відповідачем ОСОБА_2 також періодично проводились сплати процентів та пені (а.с. 6-7 том 1).

В частині позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_3 колегія суддів відмовляє в задоволенні позову, оскільки порука за договором поруки припинена.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3051,68 грн.

На підставі викладеного, ст. ст. 525, 526, 599, 611, 1046, 1048 ЦК України, керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст. 316, ст. 317, ст. 319, ч.1 ст. 324 ЦПК України,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення. Позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № НАС0GI від 26 грудня 2007 року в розмірі 305 168,39 грн., а саме, заборгованість по кредиту 237 315,76 грн. (двісті тридцять сім тисяч триста п'ятнадцять гривень 76 копійок), заборгованість по відсоткам за користування кредитом 35 728,39 грн. (тридцять пять тисяч сімсот двадцять вісім гривень 39 копійок), пеню за несвоєчасне виконання зобовязань за договором 4 381,66 грн. (чотири тисячі триста вісімдесят одна гривня 66 копійок), штраф (процентна складова) - 27 742,58 грн. (двадцять сім тисяч сімсот сорок дві гривні 58 копійок), а всього 305 168,39 грн. (триста пять тисяч сто шістдесят вісім гривень 39 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 3051,68 грн. (три тисячі пятдесят одна гривня 68 копійок).

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитними договором з ОСОБА_3 відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: С.С. Кругова

ОСОБА_8