ухвала

іменем україни

22 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Демяносова М.В., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Леванчука А.О., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_6 на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, за касаційною скаргою відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 17 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду зі скаргою, у якій просив визнати незаконною відмову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Юлдашева А.А. щодо відмови задовольнити його вимогу як боржника за виконавчим провадженням, у першу чергу звернути стягнення на холодильник марки «Норд», 2002 року випуску, та кухонний гарнітур, що складається з чотирьох навісних шаф та тумбочки; визнати незаконними дії державного виконавця щодо опису та арешту двокімнатної квартири АДРЕСА_1; скасувати акт опису та арешту майна від 18 вересня 2015 року, складений державним виконавцем у межах виконавчого провадження № 48611646.

Посилався на те, що дії державного виконавця суперечать положенням ст. ст. 52, 57, 63 Закону України «Про виконавче провадження» та порушують його право власності, оскільки державним виконавцем не було здійснено виходу за місцем фактичного проживання заявника, не було перевірено його майновий стан, наявність рухомого майна, грошових коштів, на які може бути звернуто стягнення у першу чергу.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 17 грудня 2015 року, скаргу ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Юлдашева А.А. щодо опису та арешту двокімнатної квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини скарги відмовлено.

У поданій касаційній скарзі відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Задовольняючи скаргу, суди попередніх інстанцій виходили з того, що державним виконавцем не було надано ОСОБА_6 відповіді на його заяву. Проте, виходячи зі змісту акта опису і арешту майна від 18 вересня 2015 року вбачається, що державним виконавцем була врахована заява ОСОБА_6, оскільки зазначене ним майно було описано та арештовано.

Однак погодитися з таким висновком суду апеляційної інстанції не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи, заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2010 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства «МетаБанк», внаслідок чого з Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес», ОСОБА_6, ОСОБА_8 стягнуто солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» заборгованість за кредитним договором від 22 листопада 2002 року № 07-02/1171-К в сумі 7 048 170,54 гривень, заборгованість за кредитним договором від 23 березня 2004 року № 08-04/0114-R у сумі 797 409,74 гривень та витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 400 гривень, витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 60 гривень.

На примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області знаходиться виконавче провадження № 48611646 з виконання виконавчого листа № 2-1494/2010, виданого 12 травня 2011 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про солідарне стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес», ОСОБА_6, ОСОБА_8 на користь Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» заборгованості за кредитним договором від 22 листопада 2002 року № 07-02/1171-К в сумі 7 048 170,54 гривень, що підтверджується наявною в матеріалах справи постановою державного виконавця про стягнення виконавчого збору.

17 вересня 2015 року ОСОБА_6 звернувся до заступника начальника відділу Юлдашева А.А. із заявою, зі змісту якої випливає, що 15 вересня 2015 року заявник отримав повідомлення про проведення виконавчих дій, а саме: 18 вересня 2015 року о 10 год. 30 хв. опис та арешт майна - квартири АДРЕСА_1.

У порядку п. 5 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» заявник запропонував звернути стягнення на кухню та холодильник, що знаходяться у вказаній квартирі. Також заявник повідомив про те, що в нього наявне й інше рухоме майно, з огляду на що вирішення питання про арешт нерухомого майна є передчасним.

18 вересня 2015 року державним виконавцем вказаного відділу Юлдашевим А.А. було складено акт опису та арешту майна, відповідно до якого описано та арештовано наступне майно, що належить боржникові ОСОБА_6: холодильник марки «Норд», 2002 року випуску, кухонний гарнітур, що складається з 4-х навісних шаф та тумбочки, двокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Копію вказаного акта ОСОБА_6 отримав 18 вересня 2015 року.

У вересні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2015 року прийнято скаргу та призначено до судового розгляду на 07 жовтня 2015 року.

Згідно із ст. 386 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

Якщо заявник, державний виконавець або інша посадова особа державної виконавчої служби не можуть з'явитися до суду з поважних причин, справу може бути розглянуто за участю їх представників.

Перевіряючи явку в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, суд установлює, чи повідомлені ті, хто не з'явився, про час і місце судового засідання з дотриманням вимог закону, чи вручені особам, які беруть участь у справі, судові повістки в строк, визначений ч. 4 ст. 74 ЦПК України.

За змістом ст. 74 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки - повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов'язковою.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка - повідомлення -завчасно.

Згідно з ч. 5 ст. 76 ЦПК України вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі.

У ч. 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Як убачається з матеріалів справи, місцевий суд, розглядаючи скаргу у відсутності заявника і державного виконавця, зазначив про те, що державний виконавець про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштових відправлень.

Разом з тим з повідомлення про вручення поштового відправлення державного виконавця відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області убачається, що повідомлення доставлено адресату 08 жовтня 2015 року, а судове засідання призначено на 07 жовтня 2015 року.

Не погоджуючись з ухвалою районного суду, відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив про порушення процесуального права щодо належного та завчасного повідомлення особи про розгляд скарги та неможливості брати участь у розгляді скарги, надати письмові заперечення та відповідні докази.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

При здійсненні правосуддя судам слід брати до уваги те, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Отже, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 303-304, 315, 383, 385, 386 ЦПК України зазначених вимог закону та обставин справи не врахував, належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги щодо належного повідомлення державного виконавця про розгляд скарги та не встановив, чи призвело це до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного ухвалу апеляційної інстанцій не можна вважати законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 17 грудня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до судуапеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий М.В. Демяносов
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак