Справа 331/7487/15-ц
Провадження 6/331/264/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року Жовтневий районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Жукової О.Є.

при секретарі Качан К.К.

держаного виконавця - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя подання державного виконавця Олександрівського відділу Державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіально управляння юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 про обмеження виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобовязання , покладені на них судовим рішенням, -

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Олександрівського відділу Державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіально управляння юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2 звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження права виїзду за межі України боржнику ОСОБА_3 у зв'язку з тим, що вона ухиляється від виконання виконавчого листа 2/331/1986/15 виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя 22.12.2015 року про стягнення з неї на користь ОСОБА_4 аліментів у сумі 500 гривень щомісячно з індексацією відповідно до закону з 07.10.2015 року і до зміни матеріального становища ОСОБА_4.

Заявлені вимоги заявник обґрунтував тим, що боржник ухиляється від виконання зобовязання, покладеного на нього судовим рішенням.

В поданні також зазначено, що боржник добровільно виконавчі документи не виконує. В ході примусового виконання виконавчого документу встановлено, що ОСОБА_3 за місцем реєстрації не проживає , перебуває за межами країни .

Державний виконавець у судовому засіданні клопотання підтримав, просив суд його задовольнити.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про те, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у провадженні Олександрівського відділу Державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіально управляння юстиції у Запорізькій області знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа 2/331/1986/15 виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя 22.12.2015 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів у сумі 500 гривень щомісячно з індексацією відповідно до закону з 07.10.2015 року і до зміни матеріального становища ОСОБА_4.

В ході примусового виконання вимоги державним виконавцем здійснювався вихід за місцем мешкання боржника, за результатами виходу був складений акт від 11.02.2016 року, в якому зазначено, що за вищевказаною адресою боржника вдома не було, місце проживання невідоме, зі слів сусідів мешкає за кордоном. Також, держвиконавцем було здійснено запити до ДПІ, ПФУ , АІС «Автомобіль» , однак будь-яка інформація відсутня.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері. Статтею 6 цього Закону передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта та у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язань (п.5).

Згідно п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від від 02.06.2016 виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року декларує: «Кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції». В своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що за цією статтею Конвенції держава виконає свої зобовязання не тільки якщо просто утримається від дій, що ці права порушують, а за умови, що буде діяти за певних обставин таким чином, щоб гарантувати їх забезпечення.

Згідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Частиною 3 даної статті закріплено, що в процесі здійснення виконавчого провадження він має право, зокрема, звертатись до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів. Також він має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні, а в разі якщо боржник без поважних причин не зявився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; накладати арешт на майно боржника, кошти та інші цінності.

За змістом наведених правових норм встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України це один з крайніх заходів, якому повинні передувати всі інші передбачені законодавством дії щодо виконання рішення суду.

Суду не надано переконливих доказів на підтвердження того, що боржник відмовляється добровільно виконати рішення суду. З матеріалів справи та матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем не були виконані всі можливі дії для повідомлення боржнику часу та місця здійснення перевірки майнового стану боржника та проведення опису майна, що йому належить. Акт державного виконавця, складений за відсутності понятих, не може бути достатньою підставою для обмеження конституційного права боржника на свободу пересування. До того ж відсутні дані про те, що боржник свідомо перешкоджає представниками ДВС у примусовому виконанні вимоги. Заходи щодо застосування приводу боржника через органи поліції не приймались.

З огляду на наведене , підстав для обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України суд не вбачає, оскільки не доведено факт його ухилення від виконання судових рішень.

Наявність самих лише зобов'язань у боржника визначених судовими рішеннями, не дає підстав для обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, ст.ст. 10, 60, 210, 212, 293, 294, 377-1 ЦПК України, ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Олександрівського відділу Державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіально управляння юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 про обмеження виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобовязання , покладені на них судовим рішенням відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Жовтневий районний суд міста Запоріжжя шляхом подання в п'ятиденний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Суддя:

19.09.2017