Провадження №2/155/374/17
Справа №155/351/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року місто Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого Чонки В.В.,

за участю секретаря судового засідання Федонюк О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Перемильської сільської ради Горохівського району Волинської області, ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин, факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до відповідачів про встановлення факту родинних відносин, факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом.

Мотивує свій позов тим, що 04 червня 2006 року померла її баба ОСОБА_3. Після її смерті спадщину прийняв батько позивача ОСОБА_4. Останній оформив право власності на все майно після смерті ОСОБА_3, крім житлового будинку. 16 серпня 2016 року батько позивача помер. Позивач є єдиною спадкоємицею майна померлого батька за заповітом, прийняла спадщину, однак оформити її в нотаріальному порядку не може, так як відсутні будь-які правовстановлюючі документи на спадкове майно. Крім того, позивач не може підтвердити з покійним батьком та покійною бабою родинні відносини, оскільки в свідоцтві про народження покійного батька позивача він значиться як ОСОБА_4, а у свідоцтві про смерть як ОСОБА_4. В цьому ж свідоцтві мама покійного батька, тобто баба позивача, значиться ОСОБА_5, хоча правильно має значитись ОСОБА_3. Крім того, у витязі із рішення Перемильської сільської ради Горохівського району Волинської області №5Б від 20 лютого 1997 року було допущено помилку, оскільки покійна баба позивача значиться в ньому як ОСОБА_6, хоча правильно має бути ОСОБА_3. Через допущену помилку в позивача виникла проблема з оформленням спадкових прав. У звязку з наведеним, позивач просить встановити факт, що вона є дочкою ОСОБА_4, який помер 16 серпня 2016 року та внучкою ОСОБА_3, яка померла 04 червня 2006 року. Також, просить встановити факт, що витяг із рішення Перемильської сільської ради Горохівського району Волинської області №5Б від 20 лютого 1997 року, який виданий 01 березня 2017 року за №0049 на імя ОСОБА_6 належить ОСОБА_3, яка померла 04 червня 2006 року. Також, просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в селі Старики Горохівського району Волинської області по вулиці Берестецькій, 78.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, однак в своїй заяві до суду позов підтримала повністю, просила його задовольнити, а справу слухати у її відсутність.

Представник відповідача Перемильської сільської ради Горохівського району Волинської області в судове засідання не зявився, однак в своїй заяві до суду позов визнав повністю, не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на спадкове майно. Справу просить слухати у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, однак в своїй заяві до суду позов визнав повністю, не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на спадкове майно. Справу просить слухати у його відсутність.

Враховуючи, що в дане судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення.

Відповідно до положень ст.ст.1, 3 ЦПК України одними із завдань цивільногосудочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи інтересів осіб.

Відповідно до статті 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Згідно з п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно з п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

З матеріалів справи, зокрема, свідоцтва про народження та свідоцтва про шлюб стверджується, що позивач ОСОБА_1 народилася 22 травня 1963 року. Її батьком значиться ОСОБА_4. 25 травня 1985 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та змінила своє прізвище «Борисюк» на «Голуб».

Свідоцтвом про народження стверджується, що батько позивача значиться як ОСОБА_4. Його мама значиться ОСОБА_5.

Згідно витягу із рішення Перемильської сільської ради Горохівського району Волинської області №5Б від 20 лютого 1997 року, який виданий 01 березня 2017 року за №0049, баба позивача значиться як ОСОБА_6.

Згідно з свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 померла 04 червня 2006 року.

З спадкової справи за №442, заведеної Горохівською державною нотаріальною конторою вбачається, що після померлої 04 червня 2006 року ОСОБА_3 спадщину прийняв її син ОСОБА_4 та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Згідно заповіту, посвідченого секретарем Перемильської сільської ради Горохівського району Волинської області і зареєстрованого 10 квітня 2007 року в реєстрі за №22 стверджується, що ОСОБА_4 все належне йому майно заповів своїй дочці ОСОБА_1, тобто позивачу.

Згідно з свідоцтвом про смерть ОСОБА_4 помер 16 серпня 2016 року.

Довідкою Перемильської сільської ради Горохівського району Волинської області №357 від 01 березня 2017 року стверджується, що спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_4 за заповітом є його дочка ОСОБА_1

З спадкової справи заведеної 01 лютого 2017 року приватним нотаріусом ОСОБА_8 за №15/2017 вбачається. що після померлого 16 серпня 2016 року ОСОБА_4 спадщину прийняла його дочка ОСОБА_1, тобто позивач, та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

А відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Судом встановлено, що спадкоємці, які б в силу ст.1241 ЦК України мали обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_4, відсутні.

Технічною документацією на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в селі Старики Горохівського району Волинської області по вулиці Берестецькій, 78 стверджується, що вказаний житловий будинок збудований з дотриманням відповідних будівельних норм.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03 березня 2017 року стверджується, що ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадковий житловий будинок у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судовому практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Аналогічна думка викладена в роз'ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Case of Oneryildis v. Turkey» (справа відкрита за заявою №48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «ОСОБА_7 проти Туреччини»)».

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Суд вважає, що неможливість позивача отримати свідоцтво про право на спадщину є порушенням його права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб'єктами цивільних та інших правовідносин.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи вищевикладене, те, що представлені позивачем докази на підтвердження факту родинних відносин, належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно в контексті положень ст.ст.57-59 ЦПК України є належними та допустимими, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 є підставним та підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.1, 3, 10, 60, 197, 212, 215, 256 ЦПК України, ст.41 Конституції України, ст.ст.328, 392, 1216, 1217, 1218, 1222, 1235, 1241 ЦК України, п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення», п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення», п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судовому практику в справах про спадкування», суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Встановити факт, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_4, який помер 16 серпня 2016 року та внучкою ОСОБА_3, яка померла 04 червня 2006 року.

Встановити факт, що витяг із рішення Перемильської сільської ради Горохівського району Волинської області №5Б від 20 лютого 1997 року, який виданий 01 березня 2017 року за №0049 на імя ОСОБА_6 належить ОСОБА_3, яка померла 04 червня 2006 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в селі Старики Горохівського району Волинської області по вулиці Берестецькій, 78.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Горохівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: /підпис/

Згідно з оригіналом:

Суддя Горохівського районного суду Чонка В.В.