У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 03 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що відповідно до укладеного договору від 20 грудня 2005 року № б/н ОСОБА_6 цього ж дня отримав кредит у розмірі 5 000 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19,20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, та це підтверджується підписом у заяві.

На порушення норм закону та умов договору ОСОБА_6 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 31 травня 2015 року у нього виникла заборгованість у розмірі 17 646, 55 доларів США, яку банк просив стягнути з відповідача.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 03 листопада 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Судами встановлено, що 20 грудня 2005 року між ОСОБА_6 та Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», укладено договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19, 20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач не виконував належно умов договору та згідно із розрахунком заборгованості, поданим позивачем, заборгованість ОСОБА_6 станом на 31 травня 2015 року складає 17 646, 55 доларів США.

Згідно із п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умов) позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, та перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 8.6 Умов при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, позивальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5 % від суми позову.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

Заперечуючи проти позову, відповідачем у суді першої інстанції заявлено про застосування позовної давності.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, встановивши, що строк дії картки становить два роки, тобто до грудня 2007 року, а банк звернувся до суду із позовом у липні 2015 року, відповідачем у суді першої інстанції заявлено про застосування позовної давності до вимог банку, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України дійшли правильних висновків про відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги про те, що банк у вересні 2013 року звертався до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення боргу, однак такий залишений без розгляду, у зв'язку з чим позовна давність перервалася і підлягає обрахуванню по новому, колегією суддів не приймаються, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

З огляду на викладенеколегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення рішень судів попередніх інстанцій без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 03 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко С.О. Карпенко Г.І. Мостова