ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7396/17
провадження № 2/753/4519/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва

в складі головуючого судді: ЛЕОНТЮК Л.К.,

за участю секретаря : АВДЄЄНКО А.А.

сторін:

представника позивачки ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, суд

В С Т А Н О В И В:.

У квітні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивувала тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, через різні погляди на сімейне життя обов′язки, на підставі чого відбуваються постійно сварки. Подружні відносини між подружжям припинилися .

В судовому засіданні представник позивачки - ОСОБА_2, який діє за довіреністю НМО 821998 від 21.08. 2017 року, позовні вимоги підтримав та наполягав на розірванні шлюбу, збереження сім'ї та примирення між сторонами не можливе, так як його довірителька виважено підійшла до питання про розірвання шлюбу.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу, пояснивши суду, що шлюбні стосунки припинили з листопада 2016 року і з цього часу проживають окремо. Майнового спору між ними не виникає. Не заперечує проти проживання неповнолітнього сина з матір"ю, а також не заперечує утримувати та надавати матеріальну допомогу сину шляхом переведення коштів на картковий рахунок.

Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Визнання відповідачем позовних вимог прийнято судом.

Відповідно до роз'яснень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції » від 12 червня 2009 року № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Як слідує із матеріалів цивільної справи, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14 липня 2006 року, про що зроблено актовий запис № 469 у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м. Києва ( а. с. 4 ).

Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 5)

Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення.

Від призначення судом строку на примирення сторони відмовилися, а тому суд

вважає, що позивач довів дійсність та незмінність волевиявлення про розірвання шлюбу.

Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України).

Проте судом встановлено, що вказані паритетні засади побудови сімейних відносин у даного подружжя відсутні.

Судом встановлено, що сім'я розпалась остаточно із-за непорозумінь, психологічної несумісності сторін, небажання відновити сімейні відносини, а тому подальше спільне життя сторін неможливе, збереження шлюбу є недоцільним та суперечить їх інтересам, оскільки сторони не підтримують подружні стосунки з листопада 2016 року року, не ведуть спільне господарство, проживають окремо.

Майнового спору у сторін не виникає. Щодо утримання неповнолітнього сина відповідач не відмовляється надавати матеріальну допомогу та утримувати сина , з цього приводу є рішення суду про стягнеення аліментів у примусовому порядку.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що шлюб може бути розірваний.

На підставі викладеного, ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділу спільного майна подружжя" та, керуючись ст.ст. 5, 6, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 57, 58, 59, 60,62, 64, 88, 191 ч.5, 195, 196, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 224, 225, 230, 232, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб зареєстрований 14 липня 2006 року, про що зроблено актовий запис № 469 у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м. Києва між

ОСОБА_4 та

ОСОБА_3 розірвати.

Шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Копію рішення вручити сторонам в залі судового засідання, під розписку.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК