20 лютого 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ІзмайловоїТ.Л., Кадєтової О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Фірма «Хмельницькбуд» про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Фірма «Хмельницькбуд» (далі - ПАТ «Фірма «Хмельницькбуд») про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 30 березня 2010 року між нею та ПАТ «Фірма «Хмельницькбуд» було укладено договір № 7/1-28 дольової участі в будівництві автопаркінгу на 30 місць постійного зберігання автомобілів, що по АДРЕСА_1. За вказаним договором ОСОБА_4 до 01 листопада 2010 року внесла платежі на загальну суму 88 635 грн.
07 жовтня 2013 року між сторонами було укладено угоду про розірвання договору дольової участі у будівництві №7 /1-28 від 30 березня 2010 року, за умовами якої ПАТ «Фірма «Хмельницькбуд» зобов'язалась повернути в строк до 30 листопада 2013 року внесену ОСОБА_4 суму коштів на будівництво гаража в сумі 88 635 грн. Як зазначено позивачем, вказаним договором не встановлено розміру процентів за користування чужими грошовими коштами, а тому зазначене встановлюється законом.
У зв'язку з цим на підставі положень ст. 536 ЦК України,
ОСОБА_4 просила стягнути на свою користь з ПАТ «Фірма «Хмельницькбуд» проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 19 915 грн 43 коп.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 вересня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 20 жовтня

2016 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 вересня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із необґрунтованості заявлених позовних вимог.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 30 березня 2010 року між ПАТ «Фірма «Хмельницькбуд» та вороновою В.Г. укладено договір дольової участі в будівництві автопаркінгу на 30 місць постійного зберігання автомобілів, що по АДРЕСА_1.

07 жовтня 2013 року між сторонами було укладено Угоду про розірвання договору дольової часті в будівництві від 30 березня 2010 року

№ 7/1-28.

Пунктами 2 та 3 Угоди передбачено повернення ОСОБА_4 суми інвестиції в розмірі 88 635 грн до 30 листопада 2013 року. В такому випадку сторони не будуть мати претензій одна до одної щодо порядку виконання його умов.

Судами встановлено, що ПАТ «Фірма «Хмельницькбуд» повернула кошти в розмірі 88 635 грн до 31 жовтня 2013 року. Тобто відповідачем були виконані зобовʼязання взяті на себе за Угодою від 07 жовтня 2013 року про розірвання договору дольової часті в будівництві від 30 березня 2010 року

№ 7/1-28.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановив, що вимоги ОСОБА_4 суперечать домовленості сторін, визначеній в угоді від 07 жовтня 2013 року про розірвання договору дольової участі в будівництві від 30 березня

2010 року № 7/1-28, а тому суди дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за не обґрунтованістю.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2016 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Фірма «Хмельницькбуд» про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова