Справа № 376/503/16-ц Головуючий у І інстанції Ярошенко С. М.
Провадження № 22-ц/780/1076/17 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 54 01.03.2017
УХВАЛА

Іменем України

1 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Ігнатченко Н.В.,

суддів: Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря: Волинець Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Сквирської автомобільної школи товариства сприяння оборони України на рішення Сквирського районного суду Київської області від 18 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Сквирської автомобільної школи товариства сприяння оборони України про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та інфляційних збитків,

у с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 7 вересня 2015 року його було звільнено з посади директора Сквирської автомобільної школи ТСО України на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, яку він обіймав починаючи з 10 серпня 2010 року. На день звільнення йому було нарахована заробітна плата в сумі 12 970,98 грн. Проте всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України заробітна плата при звільненні йому виплачена не була внаслідок відсутності коштів, тому, зменшивши позовні вимоги, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 8 вересня 2015 року по 21 березня 2016 року в сумі 12 275,10 грн., 548,06 грн. - компенсації у зв'язку з інфляцією та судові витрати в сумі 551,20 грн., а всього - 13 374,36 грн.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 18 травня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто із Сквирської автомобільної школи ТСО України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 8 вересня 2015 року по 21 березня 2016 року в сумі 12 275,10 грн., 548,06 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з інфляцією, а всього - 12 823,16 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивача був призначений на посаду наказом голови Київської обласної організації ТСО України від 10 серпня 2010 року № 19, тобто перебував у трудових відносинах з вказаною організацією, а відтак вони мають відповідати за позовом ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 7 вересня 2015 року ОСОБА_2 було звільнено з посади директора Сквирської автомобільної школи ТСО України на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, яку він обіймав починаючи з 10 серпня 2010 року.

Відповідно до довідки Сквирської автомобільної школи ТСО України від 10 березня 2016 року заборгованість по нарахованій, але не виплаченій при звільненні заробітної плати складає 12 970,98 грн.

Після пред'явлення позову, а саме 21 березня 2016 року відповідач добровільно сплатив позивачу вказану суму заборгованості.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що з вини відповідача не проведено розрахунку при звільненні позивача у строки, визначені ст. 116 КЗпП України і спору про розмір заробітної плати між сторонами фактично не існує.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Встановлено, що кількість робочих днів за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 8 вересня 2015 року по 21 березня 2016 року складає 138 днів, згідно довідки відповідача середньоденна заробітна плата позивача становила 88,95 грн., тому середній заробіток позивача за цей період має становити 12 275,10 грн.

Положеннями ст. 95 КЗпП України також передбачено, що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів й послуг.

Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (норма ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).

Положеннями ст. 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення).

Структуру заробітної плати визначено ст. 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата, зокрема, це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством.

Компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати є складовою частиною заробітної плати (додаткова заробітна плата).

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Згідно з указаним Порядком, у разі затримки виплати компенсації підлягають щомісячні суми відшкодування шкоди, нараховані за період, починаючи з 01 січня 2001 року.

Таким чином, законодавством передбачена компенсація у випадку невиплати нарахованої заробітної плати.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача 548,06 грн. за період з 8 вересня 2015 року по 21 березня 2016 року, які не були своєчасно сплачені ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги про те, що Сквирська автомобільна школа ТСО України є неналежним відповідачем у справі не заслуговують на увагу як безпідставні.

Так, згідно з ч. 1 ст. 29 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Визначення юридичної особи міститься у ст. 80 ЦК України, зокрема юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

При цьому, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

За змістом ст. 95 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Сквирська автомобільна школа ТСО України зареєстрована як юридична особа та самостійного здійснювала нарахування заробітної плати ОСОБА_2, а Київська обласна організація ТСО України є лише засновником даного підприємства.

Окрім того, із листа Київської обласної організації ТСО України від 15 лютого 2016 року вих. № 1/03 вбачається, що відповідач самостійно нараховував та виплачував заробітну плату працівникам.

Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні та допустимі докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені, правильно вирішив питання про покладення відповідальності за несвоєчасну виплату позивачу нарахованої заробітної плати при звільненні на відповідача як юридичну особу.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

За таких обставин, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 11, 60, 61, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307-308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Сквирської автомобільної школи товариства сприяння оборони України відхилити.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 18 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: В.О. Фінагєєв

М.А. Яворський