АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-407 Головуючий у 1-й інстанції - Шумко А.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2017 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Гаращенка Д.Р.

НевідомоїТ.О.

секретар Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 4 листопада 2016 року у справі

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів

та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 4 листопада 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів та зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Не погодившись з рішенням суду, його оскаржили обидві сторони.

ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті заявлених позовних вимог (т.4, а.с.140-142).

ОСОБА_5 також подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення в частині вирішення його зустрічних позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, просить рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічні позовні вимоги у повному обсязі (т.4, а.с.124-127).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду: представника позивача ОСОБА_6, який підтримав апеляційну скаргу позивача, просив суд її задовольнити, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги відповідача, ОСОБА_4 та його представника, ОСОБА_7, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги позивача та підтримали апеляційну скаргу відповідача, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи кожної апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 та скаргу ОСОБА_4 слід відхилити з таких підстав.

Дана справа вже була предметом апеляційного та касаційного розгляду.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 20 січня 2014 року і до їх повноліття.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 січня 2015 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення апеляційного суду та рішення районного суду суд касаційної інстанції виходив із наступних висновків і мотивів, які в силу ч.4 ст.338 ЦПК України є обов'язковими при новому розгляді справи.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалюючи рішення про стягнення аліментів на дітей з батька на користь матері, не встановив з ким фактично проживають діти, чи надає відповідач майнову допомогу на їх утримання; не допитав з цих питань неповнолітню дочку ОСОБА_8, 2002 рокународження, яка могла спростувати або підтвердити доводи та заперечення сторін, що стосуються предмету позовів, у зв'язку з чим припустився поверхневого розгляду справи та дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення первісного позову та відмови у зустрічному позові.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, апеляційний суд на допущені судом першої інстанції порушення вимог закону уваги не звернув, належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги та не спростував їх. Крім того, змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд у порушення вимог ч.1 ст.191 СК України не правильно визначився з початком строку, з якого присуджуються аліменти.

Ураховуючи вищенаведені висновки суду касаційної інстанції, при ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

Сторони з 7 вересня 2001 року перебували в шлюбі, зареєстрованому Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 927.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, шлюб між сторонами розірвано.

Від цього шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Під час перебування сторін в шлюбі, після його розірвання та на даний час сторони та їх неповнолітні доньки постійно проживають та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1. Дана обставина підтверджується поясненнями в судовому засіданні сторін, їх представників, свідка ОСОБА_8, довідками ТОВ "Ліко-Житлосервіс" форми №3 від 14.08.2014р., 06.09.2016, 27.10.2016р. та довідкою ТОВ "Ліко-Житлосервіс" №4215 від 27.10.2016 (т.1, а.с.29, т.3 а.с.222, т.4 а.с. 32, 33).

Як позивач, так і відповідач, як на час звернення в суд з первісним та зустрічним позовами, так і наразі беруть участь в утриманні доньок ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

Відповідач ОСОБА_4 працює в ТОВ "Девол-Будмонтаж" з 30 вересня 2013 року по даний час на посаді заступника директора з розвитку, має дохід, зокрема, за період з 1 квітня 2016 року по 30 вересня 2016 року в розмірі 13 282 грн., щомісяця від 2 012 грн. 50 коп. - 2 414 грн. поряд з цим має періодичний неофіційний дохід в розмірі 5 000 грн. - 10 000 грн. в місяць. Брав та бере участь в утримані обох доньок шляхом придбання одягу, взуття, комп'ютерної техніки, зокрема - принтера, спортивного приладдя - велосипеду для молодшої доньки навесні 2016 року, сплачує шкільні благодійні внески доньок, надає кишенькові гроші молодшій доньці ОСОБА_9, відкрив старшій донці банківський рахунок, з якого оплатив стоматологічні послуги доньки ОСОБА_8, та поповнення за телефон, оплачував відвідування молодшою донькою басейну в 2015 році, літній відпочинок доньок на Десні в 2015 році, дві поїздки (4-5 днів) з доньками до Одеси в 2016 році, придбає йогурти та фрукти молодшій донці ОСОБА_9.

Позивач ОСОБА_3 станом на час звернення з позовом в суд працювала провідним економістом в Національному банку України, зокрема, за період листопада 2014 року по квітень 2015 року включно, мала заробітну плату 85 370 грн. 09 коп. (т.3 а.с.51), в листопаді 2015 року звільнилась з роботи, наразі постійно не працює, проте має періодичний неофіційний дохід з надання бухгалтерських послуг приблизно 3000 грн. щомісяця. Брала та бере участь в утриманні доньок ОСОБА_8 та ОСОБА_9 шляхом придбання продуктів харчування, з яких готує їжу для себе та дітей, діти харчуються з нею, купує дітям одяг, взуття, іграшки для молодшої доньки, бере участь в оплаті шкільних благодійних внесків доньок, кожного літа виїжджає з дітьми на оздоровлення в село до свого батька, в тому числі, у 2015-2016 роках. Давала донькам ОСОБА_8 та ОСОБА_9 гроші на їх поїздку відповідачем в Одесу влітку 2016 року в розмірі 500 грн. та 200 грн. відповідно.

За встановлених обставин районний суд, виходячи з того, що обоє батьків приймають участь у в утриманні їх неповнолітніх дітей, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення як первісних, так і зустрічних позовних вимог.

Виходячи з наявних у матеріалах справи досліджених судом першої інстанції письмових доказів та показань свідка ОСОБА_8 суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення первісних та зустрічних позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційних скарг сторін про те, що судом проведена неправильна оцінка доказів та безпідставно, з порушенням процесуальних норм, надана перевага одним доказам над іншими, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд взяв до уваги одні та відхилив інші докази, і, як наслідок, вважав встановленою відсутність правових підстав для задоволення пред'явлених сторонами один до одного позовів, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційні скарги сторін не містять, в ході апеляційного розгляду сторони також не навели таких обставин.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд під час прийняття рішення не відокремлював додаткові витрати на дітей від витрат по утриманню, неправильно встановив розмір доходів батька, внаслідок чого прийшов до неправильних висновків про те, що батько виконує свій обов'язок по утриманню дітей, відхиляються апеляційним судом як безпідставні, оскільки сторона вдається до перекручування обставин на свою користь.

Обставини справи свідчать про те, що хоча батьки не домовились щодо способів виконання ними свого обов'язку утримувати двох своїх дочок, діти проживають спільно з обома батьками і від кожного з батьків отримують певне утримання у грошовій і натуральній формі. Вирішальними при встановленні цього факту стали для суду показання допитаної у якості свідка старшої дочки сторін. Таким чином, кожен з батьків на свій розсуд виконує обов'язок по утриманню дітей, а відсутність домовленості щодо способів виконання обов'язку утримувати дітей призвела до взаємних позовів. При цьому жодна із сторін не довела, що саме вона одноосібно чи переважно утримує дітей, а тому має право на присудження з другої сторони на її користь аліментів на їх утримання.

Посилання апеляційної скарги позивача на те, що районним судом було відмовлено у приєднанні до матеріалів справи висновку служби у справах дітей та сім'ї від 18.09.2016 року також не можуть бути прийняті, оскільки клопотання про дослідження цього висновку у якості доказу апеляційним судом в порядку, визначеному ст.303 ЦПК України, стороною не заявлено.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 щодо упередженості судді Шумко А.В. відхиляються апеляційним судом як безпідставні, оскільки у розпорядженні апеляційного суду немає жодних доказів, які б дали суду підстави вважати, що суддя в ході розгляду справи була необ'єктивною та/чи упередженою проти ОСОБА_4

Як зазначив Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "газета Україна-Центр проти України" від 15 липня 2010 року, відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб'єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об'єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності.

У контексті суб'єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного.

У контексті об'єктивного критерію вирішальним є те, чи можна вважати побоювання сторони, що певний суддя був не безстороннім, об'єктивно обґрунтованими.

У даному випадку матеріали справи свідчать про те, що суддя Шумко А.В., яка діяла від імені суду (ч.1 ст.18 ЦПК), у рівній мірі сприяла кожній із сторін у здійсненні їх процесуальних прав та в повній мірі виконала обов'язкові при новому розгляді справи висновки і мотиви суду касаційної інстанції (т.3, а.с.244-248; т.4, а.с.1-30; 102-109).

З огляду на ці обставини у контексті практики Європейського суду з прав людини та положень ст.10 ЦПК України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що побоювання сторони відповідача у справі (ОСОБА_4 та його представника) щодо небезсторонності судді Шумко А.В. не можуть вважатися об'єктивно обґрунтованими.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційні скарги сторін не містять.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційних скаргах, не спростовують їх, тому підставдля скасування оскаржуваного рішення немає.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що в разі зміни обставин кожна із сторін не позбавлена можливості пред'явити до другої сторони позов про стягнення аліментів з інших підстав.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 4 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Д.Р. Гаращенко

Т.О. Невідома