АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/2328/16-ц 22-ц/774/681/К/17
Справа № 213/2328/16-ц Головуючий в 1-ій інстанції
Провадження 22-ц/774/681/К/17 суддя Мазуренко В.В.
Категорія - 26 ( ІІІ ) Суддя-доповідач - ОСОБА_1

РІШЕННЯ

Іменем України

28 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Митрофанової Л.В.

за участю секретаря - Чубіної А.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 10 січня 2017 року та на додаткове рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 01 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» - ОСОБА_4,

представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»(далі ПАТ «ПівдГЗК») про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на отримання ним професійного захворювання внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах. Висновком МСЕК у 2011 році йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 40% та визнано інвалідом ІІІ групи.

Вважаючи причиною отримання професійного захворювання тривалу роботу в умовах шкідливих факторів, що перевищують гранично допустимий рівень, просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у сумі 266 700,00 грн.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 10 січня 2017 рокупозов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «ПівдГЗК» на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 01 лютого 2017 року стягнуто зПАТ «ПівдГЗК» в дохід держави судовий збір у розмірі 1 600,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «ПівдГЗК» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також неповне з'ясування обставин справи.

Зокрема, в матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди та не враховано відсутність вини підприємства у спричиненні шкоди позивачу, а також те, що позивач добровільно погодився на виконання робіт у шкідливих умовах праці, які і призвели до втрати ним частини здоровя. Крім того, для отримання пільгової пенсії позивачу достатньо було пропрацювати у шкідливих умовах 10 років, однак він значно перевищив цей термін та не перевівся на менш шкідливу роботу, що й стало причиною виникнення професійного захворювання.

Також, зазначає, що суд, при ухваленні додаткового рішення, невірно визначив розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача та невірно застосував норми п. 1 ст. 4, п. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПАТ «ПівдГЗК» - ОСОБА_4, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила її відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 з липня 1992 року по січень 1996року працював монтажником стальних та залізобетонних конструкцій, з січня 1996 року по грудень 2000 року працював слюсарем по ремонту обладнання, з вересня 2001 року по серпень 2011 року працював слюсарем черговим та з ремонту обладнання на ПАТ «ПівдГЗК».

16.08.2011 року переведений на посаду сторожа в управління залізничного транспорту ПАТ «ПівдГЗК», а з 31.03.2016 року звільнений у звязку з переведення до ПП «Приватна охорона» (а.с. 15-18).

Працюючи протягом тривалого часу, 17 років 10 місяців, в умовах фізичного навантаження (маса вантажу, що піднімається та переміщується вручну: 30-36 кг при нормі до 30 кг, робоча поза до 30?, % зміни: 38,6 54,8 при нормі 25; робоча поза 30?, % зміни: 8,4 30 при нормі немає; нахили тулуба (кількість на зміну): 138-148 при нормі 51-100; статичне навантаження: величина навантаження за зміну при утриманні вантажу двома руками 217410 при нормі 70000. Важкість праці відноситься до 3 кл. 3 ст. шкідливості), позивач отримав професійне захворювання з відповідним діагнозом: радикулопатія шийна С5-С7, переважно зліва, та попереково-крижова переважно зліва, з вираженим порушенням біомеханіки хребта та статико-динамічними розладами, нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, зліва ПФ другого ст., справа ПФ першого-другого ст., деформуючого артрозу колінних суглобів, ПФ першого ст.

Висновком МСЕК від 20 липня 2011 року позивачу первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності та визнано інвалідом третьої групи з 18 липня 2011 року з наступним переоглядом 01 липня 2012 року, які з 01 серпня 2014 року встановлено безстроково (а.с. 7, 58).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обовязок з відшкодування моральної шкоди на відповідача, суд першої інстанції керувався ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України й виходив з доведеності факту заподіяння моральної шкоди позивачу при виконанні нею трудових обовязків з вини відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як убачається з акту розслідування професійного захворювання від 08.04.2011 року, причиною професійних захворювань позивача є робота протягом 17 років 10 місяців в умовах фізичного навантаження, тобто умови праці, характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачено обовязок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, встановлено актом розслідування хронічного професійного захворювання 08.04.2011 року, а тому доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність його вини у спричиненні моральної шкоди позивачу є необґрунтованими.

Спростовуються й доводи представника відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, у зв'язку з тим, що професійне захворювання обмежує його життєву активність і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Посилання представника відповідача ПАТ «ПівдГЗК» в апеляційній скарзі на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, а відповідач забезпечував його засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих факторів виробництва відповідно до норм законодавства, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови доведеності такої шкоди.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманих професійних захворювань, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, та відсутність можливості відновлення попереднього стану.

У звязку з чим доводи апеляційної скарги відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди колегія суддів вважає безпідставними.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо невірного визначення судом розміру судового збору.

Так, відповідно до ч.1, п.п. 2 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Згідно ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2016 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на 01 січня 2016 року становила 1 378,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява подана до суду ОСОБА_3 (фізичною особою) у жовтні 2016 року, а тому до сплати підлягав судовий збір у розмірі 551,20 грн. (1 378,00 грн. х 0,4), а не 1 600,00 грн., як зазначив суд першої інстанції.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру судового збору, який підлягає стягненню з відповідача ПАТ «ПівдГЗК» на користь держави, зменшивши цей розмір з 1 600,00 грн. до 551,20 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» - задовольнити частково.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 10 січня 2017 року залишити без змін.

Додаткове рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 01 лютого 2017 року змінити в частині визначеного судом розміру судового збору, стягнутого з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»на користь держави, зменшивши цей розмір з 1 600,00 грн. до 551 (пятсот пятдесяти однієї) гривні 20 (двадцяти) копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: