Справа № 472/341/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" вересня 2017 р. смт Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Тустановського А.О.,

при секретарі Тарєлкіній Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Веселинове Миколаївської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Кубряцької сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

12 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Веселинівського районного суду Миколаївської області з позовом до Кубряцької сільської ради Веселинівського району Миколаївської області про визнання права власності у порядку спадкування на житловий будинок.

Позовну заяву мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5 Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої зокрема увійшов житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1.

За життя спадкодавець заповіту не склав, тому право на спадщину за законом у першу чергу отримали діти померлого: ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

У встановлений законом шестимісячний строк позивач прийняв спадщину шляхом подання заяви про прийняття спадщини, інші спадкоємці від спадщини відмовились. Після витоку шестимісячного строку позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину. Однак через відсутність правовстановлюючого документа на спадковий житловий будинок йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. В зв'язку з цим, позивач звернувся до суду та просить визнати за ним право власності на зазначений вище житловий будинок в порядку спадкування за законом.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 в судове засідання не з'явились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує повністю.

Представник відповідача Кубряцької сільської ради Веселинівського району Миколаївської області Рибалко С.А. в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника сільської ради, позов визнають повністю.

Треті особи, які не заявляють самостійний вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Суд, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаїв помер батько позивача ОСОБА_5, смерть якого була зареєстрована 04 серпня 2008 року Кубряцькою сільською радою Веселинівського району Миколаївської області за актовим записом № 11. Родинні відносини позивача зі спадкодавцем підтверджуються копією свідоцтва про народження ОСОБА_1, серії НОМЕР_2, в якому батьком записаний ОСОБА_5.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, до складу якої, зокрема, увійшло право на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1.

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно зі ст. 1258 та 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Частинами 1 ст. 1297 та ст. 1298 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Матеріалами спадкової справи № 10/2009 встановлено, що за життя ОСОБА_5 заповіту не склав, тому право на спадкування за законом у першу чергу набули його діти: ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

У встановлений законом шестимісячний строк позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину подавши до Веселинівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Спадкоємці ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від прийняття спадщини відмовились, подавши до Веселинівської державної нотаріальної контори заяви про відмову від спадщини.

Після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини позивач одержав у Веселинівській державній нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину лише на частину успадкованого майна. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок позивачу було відмовлено, у зв'язку з відсутність правовстановлюючих документів на спадковий житловий будинок, про що державним нотаріусом Веселинівської державної нотаріальної контори Євстратовою О.М. була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 вересня 2016 року.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно довідки Веселинівської філії МБТІ № 105 від 01 серпня 2016 року на земельній ділянці, розташованій за адресою: АДРЕСА_1, знаходиться житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами право власності на який не зареєстроване. Будівлі, що побудовані станом на 05.08.1992 року не належать до самочинного будівництва.

Згідно з технічного паспорту, складеного Веселинівською філією МБТІ на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, роком побудови зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами зазначено 1954 рік.

Згідно довідки Кубряцької сільської ради Веселинівського району Миколаївської області від 28 лютого 2017 року ОСОБА_5 з 1950 року постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, що також підтверджується копією з погосподарської книги Кубряцької сільської ради за 1955-1957 роки.

Згідно п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків.

Право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва.

У 1954 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі ст. 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію.

Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Така ж правова позиція міститься і в постанові Верховного суду України від 18 грудня 2013 року по справі № 6-137цс13.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

Будівництво спірного житлового будинку відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства.

Спірний житловий будинок був збудований в 1954 році, що підтверджується даними технічної документації та довідкою БТІ, довідкою сільської ради, погосподарською книгою, однак спадкодавець за життя не здійснив дій по прийняттю його в експлуатацію та не отримав правовстановлюючого документу в зв'язку з чим спадкоємець позбавлений можливості оформити нотаріально своє право на успадковане майно.

Оцінивши вказані докази у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено, що ОСОБА_1 мав статус власника житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2.

У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З огляду на вищевикладене, враховуючи докази, що підтверджують належність спірного житлового будинку спадкодавцю, визнання позову відповідачем, відсутність спору про спадщину, а також те, що позивач відповідно до вимог закону прийняв спадщину, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

На підставі вищевказаного, керуючись ст.ст. 16, 1218, 1223, 1268-1270 ЦК України та ст.ст. 10, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженцем с. Кубряки Веселинівського району Миколаївської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, у порядку спадкування за законом, право власності на житловий будинок з усіма господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1, успадкованого ним після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаїв.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Веселинівський районний суд Миколаївської області шляхом подачі протягом 10 днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги до апеляційного суду Миколаївської області, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської області Тустановський А.О.