Категорія 55Доповідач Іващук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючогоІващука В.А.,
суддів:Міхасішина І.В., Якименко М.М.,
при секретаріКирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Державного підприємства (далі -ДП) "Центр Державного земельного кадастру" про стягнення середнього заробітку,

за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 січня 2017 року,

у с т а н о в и л а :

із зазначеним позовом ОСОБА_6 звернулася в суд у 19 вересня 2016 року.

Зазначала, що вона з 29 березня 1976 року працювала в Державному підприємстві «Державна картографічна фабрика» в м. Вінниці.

Наказом Державного агентства земельних ресурсів України від 09.01.2013 року № 5 вирішено реорганізувати ДП «Державна картографічна фабрика» шляхом приєднання до ДП «Центр Державного земельного кадастру» та створено на його базі структурний відокремлений підрозділ - Вінницький відокремлений підрозділ Центру ДЗК. Центр ДЗК є правонаступником всіх прав і обов'язків ДП «Державна картографічна фабрика».

На день припинення трудових відносин з Державним підприємством «Державна картографічна фабрика» 17.06.2013 року за роботодавцем рахувалась заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 1 407,32 грн. 18.08.2015 року відповідачем було перераховано на рахунок позивача заборгованість по заробітній платі частково в сумі 800 гривень. Судовим наказом судді Вінницького міського суду Вінницької області від 31.12.2015 року у справі №127/28480/15-ц з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 607,32 гривні. Постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві від 12.04.2016 року було відкрито виконавче провадження з виконання вказаного судового наказу. В результаті проведення виконавчих дій з відповідача примусово стягнуто 607,32 гривні заборгованості з заробітної плати на користь позивача, які надійшли на її банківський рахунок 21.06.2016 року. Тобто, фактичний розрахунок зі сплати заборгованості по заробітній платі з позивачем був проведений відповідачем 21.06.2016 року.

Посилаючись на ці обставини та на норми статей 116, 117 КЗпП України, п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13, положення статті 27 Закону України «Про оплату праці», п.2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року №100, позивач просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 18.06.2013 року по 21.06.2016 року (755 робочих днів) в сумі 96 745,70 грн. (755 роб. дні х 128,14 грн. = 96 745,70 грн.).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 січня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Центр державного земельного кадастру» на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі при звільненні по день фактичного звільнення в сумі 42 994,72 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ДП «Центр державного земельного кадастру» на користь ОСОБА_6 судові витрати в сумі 873,55 грн.

У апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позов повністю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення виходячи із наступного.

У відповідності до положень статті 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Із судового рішення вбачається, що воно по суті є правильним і справедливим, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Судом першої інстанції встановлено і не заперечується сторонами, що ОСОБА_6 з 29.03.1976 року (наказ про зарахування №16 від 25.03.1976 року) працювала на Державне підприємство «Державна картографічна фабрика». З 17.06.2013 року була переведена інженером з нормування праці 1 категорії планово-економічного відділу (наказ про переведення №03-к від 17.06.2013 року) в Виробничу філію «Вінницька картографічна фабрика» ДП «Центр земельного кадастру».

Встановлено, що позивач була звільнена з 31 березня 2015 року з роботи за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. 23.07.2015 року ОСОБА_6 знову прийнята на роботу (наказ про зарахування №25-к від 22.07.2015 року) на посаду інженера з нормування праці 1 категорії до планово-економічного відділу Виробничу філію «Вінницька картографічна фабрика» ДП «Центр земельного кадастру».

Встановлено і не заперечується сторонами, що ДП «Державна картографічна фабрика» має заборгованість перед ОСОБА_6 по заробітній платі в сумі 607,32 грн. за червень 2013 року.

На підставі наказу Державного агентства земельних ресурсів України № 05 від 09.01.2013 року Державне підприємство «Державна картографічна фабрика» реорганізоване шляхом приєднання до ДП «Центр державного земельного кадастру», а на його базі створено Виробничу філію «Вінницька картографічна фабрика». 30.06.2015 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи. Центр ДЗК є правонаступником всіх прав і обов`язків ДП «Державна картографічна фабрика».

Безспірним є те, що судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 31.12.2015 року у справі № 127/28480/15-ц з ДП «Центр ДЗК» () на користь ОСОБА_6 стягнуто заборгованість із заробітної плати у розмірі 607,32 гривень (а.с.9).

Постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві від 12.04.2016 року було відкрито виконавче провадження №50801693 з виконання вказаного судового наказу (а.с.10).

Згідно повідомлення ПАТ КБ «ПриватБанк» від 23 червня 2016 року перерахування боргу з ДП «Центр ДЗК» на платіжну картку ОСОБА_6 в сумі 607,32 грн. здійснено 21 червня 2016 року (а.с. 12).

23 грудня 2015 року ОСОБА_6 звільнена з роботи з Виробничої філії «Вінницька картографічна фабрика» ДП «Центр земельного кадастру» за власним бажанням ст. 38 КЗпП України в зв'язку з невиконанням філією законодавства про працю (невиплата заробітної плати) (а.с.61).

Задовольняючи позовні вимоги частково та стягуючи з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 42 994 грн. 72 коп. за положеннями статей 116, 117 КЗпП України та частини 4 статті 36 цього Кодексу, суд виходив із того, як це вбачається із змісту судового рішення, що оскільки звільнення (припинення трудових відносин) ОСОБА_6 не відбулось 17 червня 2013 року, а відбулось її переведення у виробничу філію «Вінницька картографічна фабрика ДП «Центр Державного земельного кадастру», то немає підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні саме з 17 червня 2013 року. Виходив із того, що за встановлених обставин слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 1 квітня 2015 року (з наступного дня після звільнення) по 21 червня 2016 року (по день фактичної сплати заборгованості).

Такі висновки суду є правильними та відповідають встановленим судом обставинам справи.

Доводів про порушення судом норм матеріального і процесуального права, які дають підстави для скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у позові, апеляційна скарга не містить.

Доводи апеляційної скарги про те, що на підприємстві фактично було проведено реорганізацію двох підприємств зі зміною в організації структури і штатного розпису внаслідок чого ДП «Державна картографічна фабрика» було припинено, висновків суду не спростовують.

Згідно з положенням статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення.

Отже, зміст вказаної норми матеріального права передбачає те, що право на отримання середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку виникає саме у працівника звільненого, а не переведеного. Через це підстав для виплати вказаного середнього заробітку працівникові, який переведений на іншу роботу, за положеннями статей 116 та 117 КЗпП України не передбачено.

Довідка про заробітну плату з вказівкою у ній про припинення трудових відносин, на яку посилається апелянт, не є тим доказом у справі, за наявності якого можна дійти висновку про те, що позивач не була переведена на іншу роботу в реорганізованому підприємстві, а була звільнена з робити, оскільки судом правильно взято до уваги первинні документи (наказ про переведення, запис у трудовій книжці, а.с. 6-7, 13, 84, 85 ).

За цих обставин, оскаржуване рішення суду є правильним і справедливим та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому зміні чи скасуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена на протязі двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді : /підпис/ В.А. Іващук

/підпис/ І.В. Міхасішин

/підпис/ М.М. Якименко

Згідно з оригіналом

Суддя В.А. Іващук