АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/841/17 Справа № 186/2268/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Кривошея С. С. Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.,

за участі секретаря: Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу Жовтневого відділу державної виконавчої служби м.Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області

на ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2016 року,-

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до Першотравенського міського суду зі скаргою на дії державного виконавця, прохало суд визнати дії державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби м.Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Коломойцева К.В. в частині винесення постанов про накладення штрафу №50473379 від 13.06.2016 року та від 23.06.2016 року та скасувати їх.

Заявник свої вимоги обґрунтовує тим, що Першотравенським міським судом Дніпропетровської області видано 02.03.2016 року виконавчий лист №186/2268/13-ц, яким зобов'язано ПАТ КБ «Приватбанк» повернути ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, грошові кошти у розмірі 1838,40 грн.

Про те, що за даним виконавчим листом було відкрито виконавче провадження ПАТ КБ «Приватбанк» стало відомо 21 березня 2016 року.

20 липня 2016 року на адресу Банку надійшли постанови про стягнення виконавчого збору та постанови про накладення штрафу від 13.06.2016 року на ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 1020,00 грн. та від 23.06.2016 року - у розмірі 2010,00 грн. за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії.

Вважають, що постанови про накладення штрафу є такими, що винесені з порушенням норм чинного законодавства, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, з наступних підстав.

ПАТ КБ «Приватбанк» отримав дві постанови про накладення штрафу 20 липня 2016 року, що є порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та прав боржника, який не встиг би фізично виконати дані постанови, що свідчить про факт їх винесення в один день різними датами, які необхідні були державному виконавцю.

Також державним виконавцем в постанові не вірно вказано найменування, повна адреса та ідентифікаційний код стягувача, що порушує норми п.3 ч.1ст.18 Закону України «Про виконавче провадження, а саме в постанові зазначено стягувачем ОСОБА_4, тоді, як штраф стягується на користь держави.

Ухвалою Першотравенськогоміського суду Дніпропетровськоїобластівід 17 жовтня 2016 року скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Визнано дії державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби м.Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в частині винесення постанови про накладення штрафу на ПАТ КБ «Приватбанк» у ВП за ЄДРВП №50473379 від 23 червня 2016 року протиправною.

Скасовано постанову про накладення штрафу за невиконання судового рішення від 23 червня 2016 року у ВП за ЄДРВП №50473379, відкритого на підставі виконавчого листа № 186/2268/13-ц, виданого 02.03.2016 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області.

В задоволенні решти вимог скарги - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, Жовтневий ВДВС м.Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області, подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та вимоги, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 15 березня 2016 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надано боржнику строк для добровільного виконання сім днів. Копію зазначеної вище постанови було отримано ПАТ КБ «Приватбанк» 21 березня 2016 року, про що зазначено заявником у скарзі.

Як видно з матеріалів справи ні стягувачем, ні боржником не було повідомлено державного виконавця про повне чи часткове виконання боржником рішення суду в добровільному порядку в установлений в постанові про відкриття виконавчого провадження строк, у зв'язку з чим державним виконавцем було складено 13 червня 2016 року акт про невиконання рішення Першотравенського міського суду від 23 лютого 2016 року та винесено постанову про накладення штрафу на ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 1020,00 гривень за невиконання без поважних причин рішення у встановлений державним виконавцем строк, та встановлено новий строк виконання - чотири робочі дні, що відповідає вимогам ст.89 Закону України «Про виконавче провадження».

Тобто відповідно до постанови державного виконавця від 13 червня 2016 року на ПАТ КБ «Приватбанк» було накладено штраф за невиконання рішення суду у максимальному розмірі встановленому ч.1 ст.89 Закону України «Про виконавче провадження» в сумі 1020,00 гривень, у постанові від 23 червня 2016 року сума штрафу була подвоєна - 2040,00 гривень, що відповідає положенням ч.2 ст.89 ЗУ «Про виконавче провадження», тобто в даному випадку державним виконавцем 23 червня 2016 року було накладено на ПАТ КБ «Приватбанк» штраф за повторне невиконання рішення боржником без поважних причин.

Постанова про накладення штрафу від 13 червня 2016 року була направлена боржнику ПАТ КБ «Приватбанк» 13 червня 2016 року за вихідним №11517 та отримана боржником 20 липня 2016 року.

23 червня 2016 року державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського ГТУЮ у Дніпропетровській області Коломойцевим К.В. було винесено постанову про накладення штрафу на ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 2040 гривень за невиконання без поважних причин рішення у встановлений виконавцем строк, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, яка була направлена боржнику 23 червня 2016 року вихідний номер 11519 та отримана ПАТ КБ «Приватбанк» 20 липня 2016 року.

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення скарги, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для визнання дій державного виконавця щодо примусового виконання виконавчого провадження ВП за ЄДРВП №50473379 неправомірними та скасування винесеної постанови.

Проте колегія суддів не може погодитися з таким висновком виходячи з наступного.

Статтею 383 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішеннями, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби» під час виконання судових рішень у цивільних справах, не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі й під час виконання виконавчих написів нотаріуса. Такі скарги подаються до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частина п'ята статті 82 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

Згідно положень ч. 2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Частиною 5 цієї статті встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб) можуть бути оскаржені до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Вимогами пункту 7 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу.

Відповідно до ч. 1 статті 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, суди при визначенні юрисдикції повинні виходити з того, що до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, передбачених частиною другою статті 17 Закону України Про виконавче провадження, крім тих, відносно яких законом установлено інший, виключний порядок їх оскарження. Справи за позовами про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб) належать до справ адміністративної юрисдикції незалежно від суб'єкта звернення до суду (частина п'ята статті 82 Закону України Про виконавче провадження).

Окрім того, п.7 роз'яснення постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року, № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" передбачено, що відповідно до статей 28, 41, 89 Закону України «Про виконавче провадження» при визначених умовах у разі невиконання боржником рішення самостійно державний виконавець виносить постанови про стягнення виконавчого збору, про накладення штрафу та про стягнення витрат, пов'язаних із організацією та проведенням виконавчих дій.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

У зв'язку із цим справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належать до компетенції адміністративних судів.

ПАТ КБ «Приватбанк» оскаржує постанови державного виконавця про накладення штрафу за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, що за предметною підсудністю, визначеною п.п. 1-4 ч. 1 ст. 18 КАС України, не підлягає розгляду місцевими загальними судами, як адміністративними.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07.02.2014, № 6 Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах роз'яснено, що у разі подання такої скарги в порядку цивільного судочинства, суддя має відмовити у відкритті провадження за скаргою на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК.

За вищевказаних обставин зазначена скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а має розглядатися в порядку адміністративного судочинства, тому у відкритті провадження за скаргою ПАТ КБ «Приватбанк» слід було відмовити.

Але суд першої інстанції розглянув справу в порядку цивільного судочинства.

Тому у разі подання такої скарги в порядку цивільного судочинства, яка помилково прийнята до розгляду, суд має закрити провадження у справі, оскільки скарга підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин, ухвалу суду необхідно скасувати та закрити провадження у справі за скаргою ПАТ КБ «Приватбанк», відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 310, 312, 315,317 ЦПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області- задовольнити частково.

Ухвалу Першотравенськогоміського суду Дніпропетровськоїобластівід 17 жовтня 2016 року- скасувати та провадження у справі - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко