Справа № 185/9818/15-ц
Провадження № 2/185/48/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 лютого 2017 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Гаврилова В.А.,

за участю секретаря - Чичман І.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 представника відповідачів ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства « Приватбанк» , третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсною додаткову угоду до договору про іпотечний кредит, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просить суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 5226,41 доларів США , що за курсом 21,17 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.06.2015 складає 110643,18 грн. та судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 27.03.2008 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір про іпотечний кредит № DNQ0GI, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 75000 грн. на термін до 27.03.2018 р. За заявою відповідача від 20.08.2008 р. кредитний договір було переведено з валюти гривня в валюту долар США. Розмір кредиту склав 16294,74 доларів США зі сплатою 14.04 % річних за весь час користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 27.03.2018 р. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між банком, позичальником та ОСОБА_3. було укладено договір поруки, згідно якого поручитель взяв на себе зобов'язання відповідати перед банком за невиконання боржником свої зобов'язань у тому ж обсязі, що і боржник. Позичальник повинен був щомісяця здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитним договором шляхом внесення щомісячного платежу. Відповідач ОСОБА_2 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, в зв'язку з чим, за ним виникла заборгованість, яка складається з заборгованості за кредитом, за відсотками. У зв'язку з зазначеним, позивач просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі5226,41 доларів США , що за курсом 21,17 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.06.2015 складає 110643,18 грн. та судові витрати по справі

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позові.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнала. Визнала факт укладення договору іпотеки та додаткової угоди за якою отриманий у гривні кредит за основним договором був переведений у долари США. Крім того розуміла ,що після заміни по кредиту валюти, отримувати гроші другий раз не мала права. Заміна валюти відбулась на пропозицію працівників банку за її заявою після підписання додаткової угоди. Основний кредит був нею отриманий. Їй було зрозуміло розмір основного боргу та платежів по кредиту. Підтвердила вимоги за зустрічним позовом, дала пояснення аналогічні викладеним у ньому.

Представник ОСОБА_2 звернувся до суду від імені ОСОБА_2 з зустрічним позовом , яким просила визнати недійсною додаткову угоду від 20.08.2008року до договору про іпотечний кредит № DNQ0GI від 27.03.2008 року. Підставою для цього є те,що відповідачку при підписанні додаткової угоди представники позивача ввели в оману при переведенні валюти кредиту і підписання додаткової угоди не відповідало її внутрішній волі. Додаткова угода є нереальною так як позивач не передавав позивачці 16 294,74 долари США,що є порушенням ч.5 ст.203 ЦК України, так як не настали правові наслідки угоди та є підставою для визнання правочину недійсним. Крім того позивачем порушено вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» оскільки позивач не надав відповідачці повну інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Додаткова угода суттєво погіршила стан позивача так як використання відповідачем долару США, як предмету кредитування є дискримінаційним так як суперечить принципу добросовісності та має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду позичальника. Зміст основної та додаткової угоди не містить істотних умов, а саме зміст та розмір основного зобовязання. Зміст оскаржуваної додаткової угоди не співпадає зі змістом правочину іпотеки та є недійсним.

ОСОБА_3 позов не визнав. Пояснив суду,що виступав поручителем ОСОБА_2 для отримання кредиту на умовах іпотечного договору від 27.03.2008 року. Внесення змін додатковою угодою від 20.08.2008 року до іпотечного договору відбулось без його згоди. У відповідності до вимог статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни зобовязання без згоди поручителя в наслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. В матеріалах справи наявні лише копії документів не завірені належним чином і тому не можуть вважатись доказами по справі.

Суд вислухавши сторін, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до такого.

27.03.2008 року між ПАТ «КБ « Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір про іпотечний кредит № DNQ0GI, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 75000 грн. на термін до 27.03.2018 року.

За заявою відповідача від 20.08.2008 року кредитний договір було переведено з валюти гривня в валюту долар США.

У звязку з заміною валюти між позивачем та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до раніше укладеного договору від 27.03.2008 року. Після укладення цієї угоди гривнева заборгованість за іпотечним кредитом стала вважатись доларовою і ОСОБА_2 прийняла на себе зобовязання погашати заборгованість по кредиту в доларах США. Розмір кредиту після перерахунку склав 16294,74 доларів США зі сплатою 1,17% в місяць або 14.04 % річних за весь час користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 27.03.2018 р./а.с.14-20/

31.07.2012 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду №1 до раніше укладеного договору 27.03.2008 року. Вказаною угодою сторонами було узгоджено суму заборгованості, порядок її погашення, розмір щомісячних платежів. /а.с.63-65/

Укладаючи дану угоду ОСОБА_2 підтвердила, що згодна з умовами договору іпотечного кредиту від 27.03.2008 року та додатковою угодою до цього договору від 20.08.2008 року. Будь яких заперечень з приводу невідповідності укладених угод діючому законодавству, їх нереальності, не відповідності її внутрішній волі, бажанню укладати зі сторони ОСОБА_2 до предявлення позову до неї не було.

Відповідач належним чином не виконав зобовязання, передбачені Договором. Станом на 25.06.2015 року заборгованість за кредитним договором склала 5226,41 доларів США, яка складається з наступного: - 4551,14 доларів США заборгованість за кредитом; - 0,95 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; - 414,20 68,12 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; - 11,81 доларів США штраф (фіксована частина); - 248,31 доларів США штраф ( процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості /а.с.4-8/.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як передбачено ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та вимог закону.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зустрічною позовною заявою ставиться питання про визнання додаткової угоди недійсною на підставі частин 1,3,5 статті 203 ЦК України.

Частиною 1 статті 203 ЦК України передбачено, що Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Доказів підтверджуючих наявність підстав для застосування вказаної норми суду не надано.

Частиною 3 статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Наявність в матеріалах справи заяви про перевід кредиту у долари, підписання додаткової угоди від 20.08.2008 року, додаткової угоди №1 від 31.07.2012 року, графіку погашення кредиту у доларах свідчать про те,що ОСОБА_2 усвідомлювала наслідки отримання кредиту від позивача, його наступний перевід у долари та необхідність погашення кредиту у доларовому еквіваленті.

Підписання вказаних документів свідчить про те,що ОСОБА_2 в спосіб передбачений статтею 206 ЦК України здійснила своє волевиявлення , яке відповідало її внутрішній волі.

Частиною 5 статті 203 ЦК України передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Додаткова угода від 20.08.2008 року носить реальних характер , так як після її укладення кредит був переведений у доларовий еквівалент та його подальше погашення відбувалося у доларах, що свідчить про настання правових наслідків.

Заяви про те,що ОСОБА_2 після укладання додаткової угоди не були видані долари судом не приймаються , так як її заява про перевід кредиту у долари не передбачала повторного отримання грошових коштів у доларах. Сама додаткова угода від 20.08.2008 року не є самостійною , має посилання на основну угоду по якій грошові кошти у гривнях були отримані. Додаткова угода є угодою , яка змінює умови основної угоди, по якій гроші були отримані і додаткове отримання грошей не передбачалось.

Заяви у зустрічному позові про те, що позивач надавши кредит у доларах порушив діюче законодавство та значно погіршив становище ОСОБА_2суд до уваги не приймає оскільки позивач діяв у відповідності до діючого законодавства на підставі отриманих ліцензій та дозволів на право здійснення валютних операцій. /а.с. 81-91/

Розмір кредиту у валюті відповідач відповідає розміру отриманого кредиту. Отримані 75000гривень були переведені в 16 294,74 доларів США.

За основним договором ставка по кредиту становила 15 % за додатковою угодою 14,4% , що спростовує заяви про погіршення становища ОСОБА_2 при зміні валюти кредиту так як кредитна ставка була зменшена.

У зустрічній позовній заяві є посилання на те,що зміст оскарженої додаткової угоди є недійсним так як не відповідає змісту правочину іпотеки, що встановлено пунктом 2 частини 1 статті 18 Закону України « Про іпотеку».

Правовідносини які склалися між сторонами не регулюються Законом України « Про іпотеку», оскільки позовні вимоги не стосуються договору про іпотеку та звернення стягнення на предмет іпотеки, а тільки на підставах передбачених умовами договору іпотечного кредиту та додаткової угоди, що свідчить про наявність тільки кредитних правовідносин.

Також є посилання на те,що договір про іпотечний кредит поміщений в нотаріальну форму і додаткова угода також повинна мати нотаріальну форму, що свідчить про підстави для визнання додаткової угоди недійсною.

Підставами для стягнення заборгованості з відповідачів є Договір про іпотечний кредит. Він не був нотаріально посвідчений. Додаткова угода також нотаріально не посвідчувалась. Обовязкове нотаріальне посвідчення кредитної угоди не передбачено ЦК України. Вказане приводить суд до висновку про те ,що заяви про визнання додаткової угоди недійсною так як вона не була нотаріально посвідченою є безпідставними.

Зустрічною позовною заявою також зазначено,що ОСОБА_2 було введено в оману так як п.п.3.3, додаткової угоди та п.п 7.2, 8.1 Договору передбачено , що нарахування відсотків та винагород здійснюється в останню дату їх сплати , при цьому відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом 360 днів у році. Омана в тому,що у році 365-366 днів і це штучно збільшило річні проценти на 1,016.

Суд виходячи з того, що вказана умова була прописана у договорі, з нею ОСОБА_2 ознайомлена, не заперечувала проти такої умови договору, була ознайомлена з розміром платежу в чітко визначеній цифрі, вважає будь якого обману ОСОБА_2 зі сторони позивача при укладанні договору в частині визначення розміру відсотків та винагороди не було.

В якості забезпечення виконання зобовязань 27.03.2008 року між Банком, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір поруки, згідно якого поручитель зобовязався перед позивачем відповідати в повному обсязі за повне та своєчасне виконання ОСОБА_2 зобовязань за вищезазначеним кредитним договором, нести солідарну відповідальність /а.с.21-22/.

Пунктом 1 договору поруки ОСОБА_3 прийняв на себе зобовязання відповідати перед позивачем солідарно у повному обсязі за своєчасне виконання ОСОБА_2 всіх зобовязань за основним договором та додатковими угодами до нього існуючими на момент укладення договору та тими, що виникнуть у майбутньому. Вказаним зобовязанням ОСОБА_3

ОСОБА_3 заперечуючи проти позову посилається на те, що від не має нести відповідальність за ОСОБА_3 так як додатковою угодою було збільшено процентну ставку і у відповідності до вимог ст.559 ЦК України його порука припиняється.

Судом встановлено , що розмір процентної ставки додатковою угодою був зменшений з 15% до 14,04%, що стало підставою для її укладення.

Доказів того, що відповідальність ОСОБА_3 була збільшена суду не надано.

Посилання на доповнення п.2.3.1. договору, за яким банк має право збільшити процентну ставку суд до уваги не приймає оскільки позивачем процентна ставка не збільшувалась , рішень про посилення відповідальності поручителя не приймались.

ОСОБА_3 заперечуючи проти позову посилався на те,що суду надані копії договорів,які завірені в супереч пункту 5.27 ДТСУ 4163-2003 року і не можуть бути використані як письмові докази.

Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики встановлено національний стандарт України державної уніфікованої системи організаційно розпорядчої документації та вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003від 01.09.2003. Сфера застосування цього стандарту поширюється на організаційно-розпорядчі документи (далі - документи) - постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, створювані в результаті діяльності: - органів державної влади України, органів місцевого самоврядування; - підприємств, установ, організацій та їх об'єднань усіх форм власності (далі - організацій). Цей стандарт установлює: склад реквізитів документів; вимоги до змісту і розташовування реквізитів документів; вимоги до бланків та оформлювання документів; вимоги до документів, що їх виготовляють за допомогою друкувальних засобів.

Пунктом 5.27 передбачено , що відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту 23. Приклад 5.28 Прізвище або прізвище, ім'я та по батькові виконавця документа і номер його службового телефону зазначають на лицьовому боці в нижньому лівому куті останнього аркуша документа.

Не оспорюючи змісту укладених угод, їх умов ОСОБА_3 ставить питання про неналежність доказів, як підставу для відмови у задоволенні позову посилаючись на неналежність їх посвідчення .

Оскільки відповідач не оспорює умови іпотечного договору, додаткових угод суд не приймає відсутність належного посвідчення копій як підставу для відмови у позові.

У відповідності до ст.ст. 553,554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Таким чином, заборгованість за кредитним договором та відсотками , підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку.

Статтею 625 ЦК України передбачено,що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Викладене приводить суд до висновку ,що позов підлягає задоволенню з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача підлягає стягненню заборгованості за кредитним договором, додатковими угодами у зазначеному вище розмірі.

У задоволенні зустрічного позову слід відмовити слід відмовити з вищевказаних підстав.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд стороні, на користь якої ухвалено рішення, присуджує з другої сторони понесені і документально підтвердженні судові витрати. Отже, судові витрати в сумі 1659,65 грн. слід стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача .

Керуючись ст.ст.526, 629, 1054 ЦК України , ст.ст.10,11,57,60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк заборгованість за договором про іпотечний кредит № DNQ0GI00000 від 27.03.2008 року , у розмірі 5226,41 доларів США , що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.06.2015 року складає 110 643,18 гривень.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк судові витрати у розмірі 1659,65 грн. гривень судового збору.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства « Приватбанк» , третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсною додаткову угоду від 20.08.2008 року до договору про іпотечний кредит № DNQ0GI00000 від 27.03.2008 року укладену між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством« Приватбанк» - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10 денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_5