УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Білгород-Дністровський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про визнання батьківства, внесення змін до актового запису за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Одеської області від 25 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що проживав із ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року у них народився син ОСОБА_6

Проте ОСОБА_5 заперечує його батьківство відносно сина.

Запис про батька дитини проведено відповідно до ст. 135 СК України за заявою відповідачки.

Враховуючи викладені обставини, просив визнати його батьківство відносно ОСОБА_6, внести зміни в актовий запис про народження дитини, вказавши прізвище дитини «ОСОБА_4», ім'я «ОСОБА_7», по батькові «ОСОБА_7», батько дитини «ОСОБА_4», визнати за ним права та обов'язки батька дитини.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 січня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 25 серпня 2016 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 січня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4

Визнано батьківство громадянина України ОСОБА_4 відносно дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження - м. Одеса, Одеська область, Україна, народженого ОСОБА_5

В іншій частині позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. ст. 126, 128 СК України, належним чином оцінивши подані сторонами докази (ст. 212 ЦПК України), з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із того, що позивач вважає себе батьком дитини, а відповідачка свідомо ухиляється від проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи.

Колегія погоджується з таким висновком.

Відповідно до ст. ст. 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК України згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 146 ЦПК України може визнати факт, для з'ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Якщо відповідач у такій справі ухиляється від участі у проведенні судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, суд вправі постановити ухвалу про його примусовий привід.

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 квітня 2014 року (т. 1 а.с. 41-42) та ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12 березня 2015 року (т. 1 а.с. 152-153) призначалася судово-медична молекулярно-генетична експертиза для з'ясування обставин щодо встановлення батьківства ОСОБА_4 відносно ОСОБА_6 Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23 липня 2015 року справу повернуто до експертної установи для проведення експертизи, вирішено у разі ухилення ОСОБА_5 від проведення експертизи застосувати до неї примусовий привід (т. 1 а.с. 195-197).

У порядку виконання ухвал суду про примусовий привід працівники Білгород-Дністровського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області неодноразово прибували за місцем проживання відповідачки, проте привід не виконано, оскільки остання, посилаючись на хворобу дитини, кожного разу відмовлялась будь-куди їхати (т. 1 а.с. 182-185, 227-234, т. 2 а.с.13-15).

Рішення апеляційного суду про часткове задоволення позову є законним та обґрунтованим.

Усупереч ст. ст. 10, 60 ЦПК України відповідачка не надала належних та допустимих доказів, які б спростовували факт батьківства позивача відносно ОСОБА_6

Доводи ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_4 з моменту народження дитини не надавав її матеріальної допомоги, не брав участі у вихованні дитини, а також те, що сторони разом не проживали та не вели спільного господарства, не заслуговують на увагу, оскільки не стосуються предмету даного позову.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують і зводяться до оцінки доказів, однак згідно зіст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 25 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
О.В. Закропивний С.Ф. Хопта