Справа № 278/3120/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЯМ УКРАЇНИ

03 березня 2017 року Житомирський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Зубчук І.В.

секретаря с/з - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Черемошне Агро» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 22 лютого 2014 року його було прийнято на посаду агронома з посадовим окладом згідно штатного розкладу в ТОВ «Черемошне Агро» за наказом №2 від 22 лютого 2014 року. З березня 2014 року відповідач не здійснював виплату заробітної плати посилаючись на незалежні від нього обставини, а тому виникла заборгованість по заробітній платі, яка на час подачі позову складає на суму 52594,93 гривень, які позивач просить стягнути на його користь.

В ході розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з ТОВ «Черемошне Агро» на його користь грошові кошти в сумі 65080 гривень, яка складається із заборгованості по заробітній платі за період з березня 2014 року по січень 2015 року включно в сумі 8220 гривень, середній заробіток за час не виплати заробітної плати за 19 місяців в розмірі 55860 гривень, моральної шкоди в сумі 1000 гривень.

Представник позивача позов підтримав в повному обсязі з підстав зазначених в ньому.

Представник відповідача позов не визнав та вважає його безпідставним.

Вивчивши матеріали справи, судом були встановлені наступні факти.

Між сторонами існують трудові правовідносини.

22 лютого 2014 року ОСОБА_2 призначений на посаду агронома товариства з обмеженою відповідальністю «Черемошне Агро» з оплатою, згідно штатного розкладу місячний посадовий оклад 2940 гривень (а.с.5-6), який в подальшому був звільнений з посади на підставі п.1 ст.36 КЗпП України з 31 грудня 2014 року (а.с.64).

Відповідно до довідки ТОВ «Черемошне Агро» ОСОБА_2 дійсно працював у товаристві на посаді агронома, середньомісячна заробітна плата останнього у 2014 році становила 2940 гривень, відрахування до Пенсійного фонду складало 105,84 гривень, ПДФО 334 гривні 16 копійок, на руки отримано 2500 гривень (а.с.65), таким чином заробітна плата становила 2500 гривень.

Під час розгляду справи було встановлено та визнано сторонами, що позивачем отримано заробітну плату з березня 2014 року по січень 2015 року по 2500 гривень в місяць (а.с.33-38).

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та визнаються сторонами.

Частина 6 ст.43 Конституції України декларує, що право працівника на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Крім того, згідно ст.24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені у колективному договорі, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. Забороняється провадити виплату заробітної плати у магазинах роздрібної торгівлі, питних і розважальних закладах, за винятком тих випадків, коли заробітна плата виплачується працюючим у цих закладах особам.

Згідно ст.115 КЗпП України відповідач повинен виплачувати позивачу заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Частина 2 ст.233 КЗпП України передбачає, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем (Рішення КСУ № 9-рп/2013 від 15.10.2013 року).

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до вимог ст.ст. 57-59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд не приймає до уваги як доказ твердження позивача щодо порушення відповідачем вимог Податкового кодексу України, оскільки зазначене не є предметом розгляду даної справи. Інших доказів в підтвердження позовних вимог позивачем та його представником не надано.

Згідно вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані.

Керуючись ст.ст. 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 3, 10, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, Законом України «Про оплату праці», суд,

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_2 відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Житомирський районний суд Житомирської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І. В. Зубчук