Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/458/17
Провадження №: 2/332/338/17
02 березня 2017 р. м. Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Мєркулової Л.О.,
при секретарі Попазовій Н.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Заводського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про звільнення майна з -під арешту, суд, -
Позивач звернулась до суду з позовом до ВДВС Заводського району про звільнення майна з-під арешту.
У своєму позові вказала, що 31.01.2016 року помер її чоловік ОСОБА_2.
Вона є єдинним спадкоємцем майна після смерті чоловіка.
Тому, на підставі наявного арешту на спадкове майно, нотаріус не має можливості видати позивачу свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом.
З приводу зняття арешту з спадкового майна позивач звернулася до відповідача з відповідною заявою.
Відповідно наданої їй відповіді, зазначено , що згідно перевірки бази ЄДРВП на виконанні у Заводському ВДВС міста Запоріжжя не знаходиться виконавче провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3.
На підставі вищевикладеного Заводський ВДВС міста Запоріжжя не має змоги зняти арешт з майна ОСОБА_2. Виконавче провадження щодо ОСОБА_2 було закінчено 31.07.2008 року, та після строку зберігання, а саме 3 роки, архівне виконавче провадження було знищено.
Таким чином, на сьогоднішній час повністю виключена можливість зняття арешту з спадкового майна, адже Заводський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції не має матеріалів виконавчого провадження відповідно якого було накладено арешт, а тому і не може вчинити відповідні дії про звільнення спадкового майна з під арешту.
У судове засідання представник позивача не зявився, але надав до суду заяву, в якій просить позов задовольнити, розглянути справу без участі представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач представник Заводського ВДВС у судове засідання не зявився, хоча був повідомлений у встановленому законом порядку, але своїх заперечень та причин неявки суду не надав.
Дослідивши докази по справі, суд приходе до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.
Із свідоцтва про смерть серії 1-ЖС № 347174 встановлено, що чоловік позивача по справі ОСОБА_2 помер 31.01.2016 року.
Із постанови про закінчення виконавчого провадження від 31.07.2008 року встановлено, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 13.05.1999 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів в розмірі по 1/4 частини з усіх видів заробітку закінчено.
Згідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту.
Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону з своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.
Таким чином, суд приходе до висновку, що позов ОСОБА_1 повністю знайшов своє обґрунтування і докази у судовому засіданні, і тому підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 212, 215, 224, 226, 228 ЦПК України, ст. 16, 114, 319, 321, 328, 379, 382, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 41, 47 Конституції України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Заводського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка подається до суду протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, або з моменту отримання копії рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Суддя: Л.О.Мєркулова