Ухвала

іменем україни

15 лютого 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

КафідовоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_6, про визнання договору позики недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 21 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 03 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 02 березня 2014 року її чоловік ОСОБА_7 позичив ОСОБА_5 1 100 доларів США на термін до 02 травня 2014 року, що підтверджено розпискою.

Зазначала, що у встановлений в розписці термін борг повернуто не було, а ІНФОРМАЦІЯ_1 року її чоловік ОСОБА_7 помер. Після його смерті вона прийняла спадщину шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Крім того, вказувала на те, що 02 травня 2014 року вона позичила ОСОБА_4 5 000 доларів США, що теж підтверджено розпискою. Добровільно відповідачі заборгованість за договорами позики повернути відмовляються.

Враховуючи наведене, позивач, з урахуванням уточнень позовних вимог, просила стягнути з ОСОБА_5 на свою користь 735 доларів США, що еквівалентно 17 507 грн, а також стягнути з ОСОБА_4 на свою користь 5 000 доларів США, еквівалент суми в національній валюті 119 055 грн, та вирішити питання про розподіл судових витрат.

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулась суду із зустрічним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що її чоловік ОСОБА_8 позичав у свого земляка ОСОБА_7 грошові кошти під 5 % на місяць.

Зазначала, що 01 березня 2011 року між нею та ОСОБА_7 було укладено договір застави та договір позики на суму 10 600 доларів США на термін до 01 вересня 2011 року, про що нею та її чоловіком було складено відповідну розписку. Проте за вказаним договором вони фактично отримали 7 000 доларів США, а решта суми - це нараховані відсотки.

Звертала увагу на те, що 02 травня 2014 року ОСОБА_7 та ОСОБА_3 приїхали до неї до дому і фактично обманом змусили підписати договір застави, договір позики та розписку, яку написав власноручно чоловік, а підписала вона, яка нібито підтверджує, що дійсно вона бере у ОСОБА_3 у борг 5 000 доларів США.

Крім того, 02 березня 2014 року її чоловік брав у ОСОБА_7 в борг 1 000 доларів США, а розписка була складена на 1 100 доларів США, з яких: 100 доларів США - це відсотки за користування коштами за два місяці. Частину зазначених коштів у сумі 10 500 грн було повернуто, курс долара США до гривні на той час становив 9,69 грн, тобто борг повністю було сплачено.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 фактично шляхом обману примусила її написати розписку про борг в сумі 5 000 доларів США, які вона фактично не отримувала і які є відсотками за попередньо укладеними договорами позики, просила суд визнати недійсним договір позики від 02 березня 2014 року на суму 5 000,00 доларів США, укладений між нею та ОСОБА_3 на підставі розписки, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 16 лютого 2016 року зустрічний позов ОСОБА_4 об'єднано в одне провадження з позовними вимогами ОСОБА_3

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 21 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 03 серпня 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 позику у розмірі 124 544 грн 43 коп., що в еквіваленті становить 5 000 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 позику у розмірі 7 531 грн 70 коп., що в еквіваленті становить 302,37 доларів США.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_9, а зустрічний позов ОСОБА_4 задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 02 березня 2014 року ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_7 у борг грошові кошти в сумі 1 100 доларів США на два місяці до 02 травня 2014 року, про що складено відповідну розписку, власноруч підписану ОСОБА_5 (а. с. 90).

Факт отримання грошових коштів у сумі 1 000 доларів США ОСОБА_6 не заперечував.

На звороті вказаної розписки зазначено про повернення коштів боржником, а саме: 09 червня 2014 року в розмірі 2 000 грн, 29 квітня 2014 року - 1 000 грн, 11 травня 2014 року - 1 000 грн, 05 жовтня 2014 року - 5 000 грн та 19 липня 2015 року - 1 500 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер. Після його смерті ОСОБА_3 фактично прийняла спадщину.

Частково задовольняючи первинний позов та відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із доведеності факту передачі грошей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у борг, невиконання останніми своїх зобов'язань з повернення коштів у визначений договорами термін та відсутності доказів на підтвердження факту підписання ОСОБА_4 розписки під впливом обману.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, оскільки вони є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей, а його укладення у належній формі може бути підтверджено розпискою позичальника.

На підтвердження укладення договору позики позивач надала розписку, яка відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України підтверджує укладення договору позики. Протилежне мають довести відповідачі.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Матеріали справи містять два оригінали розписок, за якими позивач просить стягнути з відповідачів суму боргу, а саме: розписку ОСОБА_5 про отримання від ОСОБА_7 1 100 доларів США, грошові кошти за якою частково повернуті, про що свідчать записи на зворотній стороні розписки, а також розписку ОСОБА_4 про отримання від ОСОБА_3 5 000 доларів США на термін до 01 січня 2015 року, грошові кошти за якою повернуті не були.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_4 оспорює факт передачі коштів у сумі 5 000 доларів США за розпискою від 02 травня 2014 року, звернувшись до суду із зустрічним позовом про визнання договору позики недійсним.

Згідно зі ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

За приписами ст. ст. 10, 11, 212 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 57 ЦПК Українидоказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3 та відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов обґрунтованого висновку про відсутність доказів на підтвердження повернення відповідачами в повному обсязі грошових коштів, отриманих за борговими розписками від ОСОБА_7 та ОСОБА_3, а отже наявні правові підстави для стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 5 000 доларів США, що еквівалентно 124 544 грн 43 коп., та 302,37 доларів США, що еквівалентно 7 531 грн 70 коп., відповідно, на виконання умов договорів позики.

За таких обставин, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи та зміст оскаржуваних судових рішень, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 21 червня 2016 року та ухвали апеляційного суду Херсонської області від 03 серпня 2016 року, оскільки вони є законні та обґрунтуванні, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 21 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 03 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Кафідова

І.М. Фаловська