Справа № 212/2232/17
У х в а л а

19 травня 2017 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Борис О.Н., з участю секретаря судового засідання Хазієвої Т.В., у відсутність сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста ОСОБА_1 цивільну справу за позовною заявою за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_2 Жіоеле про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

11 квітня 2017 року позивач ОСОБА_2, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 п розірвання шлюбу.

Ухвалою суду від 26.04.2017 року відкрито провадження у справі.

Судом встановлено, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, а саме: з матеріалів справи вбачається, що сторони по справі розірвали шлюб 23.01.2014 року за рішенням окружного суду ОСОБА_4 №0040/2014 знаходячись у ОСОБА_4 та у подальшому відповідач уклав новий шлюб.

Також, з позову вбачається, що позивачка є громадянкою України та на теперішній час зареєстрована та мешкає за адресою: 50042, м. Кривий Ріг, вул. Е.Фукса, 51/48, а відповідач є громадянином ОСОБА_4, зареєстрований за адресою: L-7224 Вальферданж, 93 рю де лЕгліз.

Відповідно до п. 7 Постанови ПВСУ № 2 від 12.06.2009 року, якщо порушення правил статей 119, 120 ЦПК виявлені при розгляді справи, вони усуваються в ході судового розгляду або настають наслідки, передбачені пунктом 8 частини першої статті 207 ЦПК.

Перевіривши заяву на предмет дотримання вимог, встановлених ст.ст.119,120 ЦПК України суд залишає її без руху, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожен має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з п.3 ст.2 Закону України «Про міжнародне приватне право» даний закон регулює питання підсудності судам України справ, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом.

В п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про міжнародне приватне право» міститься визначення, що таке іноземний елемент ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; обєкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Таким чином, Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов'язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок.

Так, позовні вимоги ОСОБА_2 предявлені до громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_3, тому провадження у справі за участю іноземної особи підлягає здійсненню відповідно до положень Розділу X ЦПК України, та міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право» особистим законом фізичної особи вважається право держави,

громадянином якої вона є.

Згідно ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права

припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним.

Також, відповідно до ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Як вбачається із викладеного позивачем в позовній заяві, відповідач ОСОБА_3 - громадянин іншої держави, шлюб між ними вже розірвано 23.01.2014 року за рішенням окружного суду ОСОБА_4 №0040/2014 знаходячись у ОСОБА_4.

Крім того, доказів того, що вищевказане рішення суду ОСОБА_4 не має на території України юридичної сили, позивачкою не представлено.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 119 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення позовної заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 119, 121 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_2 Жіоеле про розірвання шлюбу - залишити без руху.

Встановити позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Копію ухвали невідкладно направити позивачу.

У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк заяву буде визнано неподаною та повернуто позивачу зі всіма доданими документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. Н. Борис