Провадження № 2/185/5496/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 січня 2017 року м.Павлоград
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Шаповалової І.С.,
за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,
розглянувши у попередньому судовому засіданні в залі Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом.
В обґрунтування зазначеного позову вказав, що він є власником квартири АДРЕСА_1. Відповідачі за позовом є колишніми мешканцями квартири, які не мешкають за вказаною адресою, хоча є зареєстрованими. Просив суд усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом визнання відповідачів такими особами, що втратили право користування житлом.
В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Відповідачі в судове засідання не зявились, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи. Будь-яких заяв суду не надавали.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, у відповідності до положень ст.224 ЦПК України.
Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Абзацом 7 ч. 1 ст. 3 Закону "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.
Зовнішнім проявом реалізації права користування будинком, як місцем проживання, є реєстрація фізичної особи за адресою мешкання.
Згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).
Як вбачається з матеріалів справи, позивач по справі є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 09 грудня 2016 року.
Актом ОСББ "Інтернаціональна 69" від 14 грудня 2016 року підтверджується, що відповідачі не мешкають за даною адресою більше двох років.
Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, тому суд приходить до висновку, що право позивача на користування належною йому квартирою порушено й потребує захисту шляхом визнання відповідача, такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 391, 405 ЦК України, ст. ст. 5, 6, 7, 58, 59, 60, 88, 212, 213, 215, 224-228 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою № 44 в будинку № 69 по вул. Миру в місті Павлограді, Дніпропетровської області.
Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування квартирою № 44 в будинку № 69 по вул. Миру в місті Павлограді, Дніпропетровської області.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. С. Шаповалова