Ухвала

іменем україни

22 лютого 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

КафідовоїО.В., Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 12 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі - ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк») звернулось до суду з указаним позовом, мотивуючи його тим, що 29 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовою якого останній отримав кредит в сумі 19 120,47 доларів США для придбання транспортного засобу, під 14,5 % річних на термін до 28 серпня 2015 року.

На забезпечення виконання умов вищевказаного договору цього ж дня між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого позичальник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Звертало увагу на те, що у зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_3 зобов'язань за вказаним кредитним договором, у останнього виникла заборгованість, яка станом на 06 червня 2015 року становить 6 872,21 доларів США, що еквівалентно 144 491 грн 67 коп. та 22 173 грн 36 коп., а всього - 166 665 грн 03 коп.

Посилаючись на наведене, банк просив стягнути вищевказану заборгованість у солідарному порядку з відповідачів на свою користь.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 12 липня 2016 року, позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованість за кредитним договором від 29 серпня 2008 року у розмірі 166 665 грн 03 коп., з яких: 5 804,54 доларів США - заборгованість за кредитом, 1 067,67 доларів США, що в еквіваленті становить 144 491 грн 67 коп., - відсотки за користування кредитом, 1 919 грн 87 коп. - комісія та штраф у розмірі 20 253 грн 49 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 29 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовою якого останній отримав кредит в сумі 19 120,47 доларів США для придбання транспортного засобу, під 14,5 % річних на термін до 28 серпня 2015 року.

На забезпечення виконання умов вищевказаного договору 29 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого позичальник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Також встановлено, що банк виконав свої зобов'язання, надавши ОСОБА_3 кредит в сумі, передбаченій умовами договору, а останній не виконував належним чином умови кредитного договору, у зв'язку із чим утворилась заборгованість, яка станом на 06 червня 2015 року становить 6 872,21 доларів США, що еквівалентно 144 491 грн 67 коп. та 22 173 грн 36 коп., а всього - 166 665 грн 03 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позичальник ОСОБА_3 допустив порушення умов кредитного договору, виконання яких забезпечено порукою ОСОБА_4, а отже у кредитора виникло право на дострокове стягнення з відповідачів у солідарному порядку всієї суми кредитної заборгованості, нарахованих відсотків та штрафних санкцій.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, правильно виходив із того, що між банком та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, забезпечений договором поруки, укладеним із відповідачем ОСОБА_4, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 19 120,47 доларів США, а відповідач умови кредитного договору належним чином не виконав, у зв'язку з чим заборгованість за кредитним договором станом на 06 червня 2015 року становить 6 872,21 доларів США, що еквівалентно 166 665,03 грн.

При цьому факт отримання кредиту, наявності заборгованості за кредитним договором та її розмір відповідачами не спростовано.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про порушення права позивача як кредитора і необхідність захисту його права шляхом стягнення заборгованості солідарно із відповідачів на його користь.

Крім того, згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки; попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо за своїм внутрішнім переконанням. Результати оцінки доказів відображаються в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, суд першої інстанції правильно виходив з того, що дійсність чи недійсність договору поруки не відноситься до тих обставин, які підлягають доказуванню і встановленню в межах даної справи.

При цьому на виконання вимог ч. 4 ст. 10, ст. ст. 57, 59 ЦПК України, сприяючи всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, судом апеляційної інстанції було роз'яснено особам, які беруть участь в справі, про їх права та обов'язки, попереджено про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, зокрема що стосується необхідності призначення у справі відповідної експертизи для з'ясування зазначених вище обставин.

Однак ОСОБА_4 під час апеляційного перегляду рішення міськрайонного суду не заявлялось клопотання про призначення почеркознавчої експертизи для з'ясування належності підпису.

Крім того, відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Пред'явлення вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову.

Отже, оскільки позивач, застосувавши право на повернення кредиту достроково, пред'явив позов до поручителя, це вважається пред'явленням вимоги до нього, і поручитель зобов'язаний її виконати.

За таких обставин, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи та зміст оскаржуваних судових рішень, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2016 року та ухвали апеляційного суду Київської області від 12 липня 2016 року, оскільки вони є законні та обґрунтовані, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 12 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Кафідова

О.В. Умнова