Єдиний унікальний номер 235/6444/16-ц Номер провадження 22-ц/775/279/2017
Єдиний унікальний номер 235/6444/16-ц
Номер провадження 22-ц/775/279/2017
Головуючий у 1 інстанції Данилів С.В. Доповідач Біляєва О.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Біляєвої О.М.,

суддів Кішкіної І.В., Папоян В.В.,

за участю секретаря судового засідання Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Будьоннівському районі м. Донецька про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування скарги посилалась на те, що право на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, виникло у неї з часу встановлення 27 вересня 2001 року стійкої втрати професійної працездатності, тому Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», який набрав законної сили 01 січня 2015 року не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилася; проте відповідно до вимог частини другої ст. 305 ЦПК України неявка позивача, яка повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, що підтверджується телефонограмою № 666 від 20 лютого 2017 року (ас. 135-136), не перешкоджає розгляду справи.

Представник відповідача Русін В.С. просив апеляційну скаргу відхилити, рішення залишити без змін.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, установивши, що ОСОБА_1 даний позов пред'явила до суду 12 жовтня 2016 року, відмовив у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що з 01 січня 2015 року набрав законної сили Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», яким Закон України від 23.09.1999 № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" викладений у новій редакції та скасована відповідальність Фонду щодо відшкодування моральної шкоди незалежно від часу настання страхового випадку.

Висновок суду відповідає обставинам справи, зроблений з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог підпункту «е» пункту першого частини 1 статті 21, статті 28 Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі - Закон № 1105-XIV), який діяв станом на 27 вересня 2001 року, передбачалось, що у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, виплачуючи йому, зокрема, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Проте Законом України від 28 грудня 2014 року № 77-VШ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» Закон № 1105-XIV викладений у новій редакції з назвою «Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Цей Закон набрав законної сили з 01 січня 2015 року.

Відповідно до вимог частини 7 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» страхові виплати складаються із: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності; 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім'ї та особам, які перебували на утриманні потерпілого); 3) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

При цьому частина 8 цієї статті передбачає, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Суд першої інстанції під час розгляду справи установив, що з 07 серпня 1995 року по 14 травня 2004 року ОСОБА_1 перебувала у трудових правовідносинах з відкритим акціонерним товариством «Завод коксохімобладнання», працюючи на різних посадах. Звільнена 14 травня 2004 року на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (ас. 7-9).

13 січня 2001 року з ОСОБА_1 стався нещасний випадок на виробництві, що підтверджується актом про нещасний випадок форми Н-1 від 15 січня 2001 року № 1. У зв'язку з каліцтвом позивачеві висновком МСЕК від 27 вересня 2001 року ОСОБА_1 уперше встановлено третю групу інвалідності та ступінь втрати професійної працездатності 35 % з наступним переоглядом (ас. 10-12, 80-81).

Установлено, що даний позов ОСОБА_4 пред'явила у суд 12 жовтня 2016 року (ас. 1).

Отже, ураховуючи встановлені обставини, а також що право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК, суд правильно визнав, що право на відшкодування моральної шкоди у ОСОБА_1 виникло у вересні 2001 року. Проте позивач мала право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду лише до 01 січня 2015 року, тобто до набрання 01.01.2015 чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», а звернувшись з позовом у жовтні 2016 року, ОСОБА_1 втратила таке право.

Відтак керуючись Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» та відмовляючи у задоволенні позову з тих підстав, що Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Будьоннівському районі м. Донецька не є належним відповідачем у спірних правовідносин, суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», який набрав законної сили 01 січня 2015 року та частиною восьмою ст. 36 якого передбачено, що відшкодування моральної шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Згідно зі ст. 58 Конституції України, ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Конституційний Суд України у рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), на яке особа, яка подала скаргу, посилається в обґрунтування доводів скарги, дійшов висновку, що положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

При цьому Конституційний Суд України зазначив, що це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом'якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або в іншому нормативно-правовому акті.

Таким чином, колегія суддів визнає правильним застосування при вирішенні даної справи норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», у редакції, що діє з 01 січня 2015 року, оскільки надання зворотної дії в часі передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі, та відхиляє доводи скарги щодо неправильного застосування норм матеріального права при вирішенні даної справи.

Також не можна визнати обґрунтованими доводи скарги щодо неврахування судом при розгляді справи рішення Конституційного Суду України № 1-рн/2004 від 27 січня 2004 року у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", оскільки це рішення стосується спору щодо відшкодування моральної шкоди в разі тимчасової втрати професійної працездатності.

З урахуванням викладеного апеляційний суд дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог; оскаржене рішення ухвалене з додержанням норм матеріального й процесуального справа.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.М.Біляєва

Судді І.В. Кішкіна

В.В. Папоян