Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1017/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Чельник О. І.
РІШЕННЯ

іменем України

16.05.2017 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого: Чельник О.І.

суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

за участі секретаря: Бодопрост М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання права власності на частину квартири,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 23 жовтня 2004 року між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 грудня 2014 року розірвано. Вказує, що під час перебування в шлюбі сторонами було придбано квартиру №77 по вул. Анни Ахматової у будинку №16 в місті Києві та квартиру №21 по вулиці Молодіжній в будинку №10 в смт. Власівка в місті Світловодську Кіровоградської області. Після розірвання шлюбу поділ квартири №77 по вул. Анни Ахматової в буд. №16 в м. Києві було проведено на підставі договору купівлі-продажу від 24 квітня 2015 року, а поділ квартири №21 по вул. Молодіжній в буд. №10 в смт. Власівка м. Світловодська Кіровоградської області на даний час не проведено. Зазначає, що дана квартира була придбана у 2006 році за 12 000,00 доларів США, з яких 9 000,00 доларів США були особистою приватною власністю відповідача у звязку із продажем квартири по вул. Молодіжній, 43 в смт. Власівка м. Світловодська Кіровоградської області, яка була подарована ОСОБА_2 її батьками та належала їй на праві особистої приватної власності. А кошти у розмірі 3 000,00 доларів США були заощадженні спільно подружжям. Вказує, що на даний час вартість спірної квартири складає 319 210,00 гривень, що є еквівалентом 12 372,00 доларів США. А тому, враховуючи реальну вартість квартири та вклад сторін у її купівлю, вважає, що спільною сумісною власністю подружжя є ? частина квартири. Посилаючись на зазначені обставини просив суд визнати за ним право власності на 1/8 частину квартири №21 по вулиці Молодіжній в будинку №10 в смт. Власівка міста Світловодськ Кіровоградської області.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 січня 2017 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/8 частину квартири №21 по вул. Молодіжній смт. Власівка м. Світловодськ Кіровоградської області. Припинено право власності ОСОБА_2 на 1/8 частину квартири №21 по вул. Молодіжній смт. Власівка м. Світловодськ Кіровоградської області.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права та відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що обставини, викладені позивачем в позовній заяві не відповідають дійсності, а вартість квартири суттєво завищена.

Сторони у судове засідання апеляційного суду не зявились. Про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Сторона відповідача направила поштою клопотання про слухання справи без її участі (а.с.175). Колегія суддів ухвалила слухати справу без участі сторін на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах, встановлених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з такого.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявних обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до п.п.3 п.1 ч.1 ст.215 ЦПК України мотивувальна частина рішення суду повинна бути викладена із зазначенням:

- встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин;

-мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно - правові акти;

-чи були порушені, не визнані або ос порені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким;

-назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що з 23 жовтня 2004 року сторони перебували у шлюбі, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Світловодського міського управління юстиції, актовий запис №244, та мають від шлюбу дочку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 грудня 2014 року шлюб розірвано (а.с.13).

05 травня 2006 року (у період перебування в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3М.) ОСОБА_5 (до реєстрації шлюбу Сорока) продала ОСОБА_6 та ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується копією купівлі-продажу квартири від 05.05.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу ОСОБА_8 (а.с.84-85). Пунктом 2.1 Договору купівлі-продажу встановлено, що квартира належить відповідачеві на праві особистої приватної власності, посвідченого свідоцтвом про право власності, виданого виконавчим комітетом Власівської селищної ради м. Світловодська Кіровоградської області від 27.07.2001 року за №624 та зареєстрованого Світловодським МБТІ за №855-2.

Відповідно до п.3.1 договору купівлі-продажу продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 10 599, 00 грн. Сторони підтверджують факт повного розрахунку. Згідно з відомостями, викладеними у довідці-характеристиці, виданій Світловодським МБТІ 18.04.2006 року №512 загальна вартість квартири становить 10 599,00 грн. (п.3.2 Договору).

В цей же день (05.05.2006 року) між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, який посвідчено приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 05.05.2006 року за №1404, що підтверджується копією дубліката договору купівлі-продажу квартири від 05 травня 2006 року (а.с.86-87). Квартиру продано за 12 126,00 грн. (п.3.1 договору).

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СКУ).

Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно зі ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

У п.23 Постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» Пленум Верховного Суду України розяснив, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Пунктом 24 вказаної постанови розяснено, що до складу майна, яке підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу, набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

У звязку із зазначеним колегія суддів апеляційного суду дійшло до висновку, що грошові кошти у розмірі 10 599,00 грн., які були витраченні колишнім подружжям на придбання спірної квартири є особистою приватної власністю ОСОБА_2 Даний факт сторонами не заперечувався.

Вартість квартири, придбаної за час шлюбу сторонами становила 12 126,00 грн.

Інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про продаж своєї особистої квартири відповідачем за 9000 доларів США та купівлю спірної квартири сторонами за 12000 доларів США, матеріали справи не містять.

Тому, висновок суду першої інстанції про те, що подружжя витратило на придбання квартири 3000 доларів США власних заощаджених ними коштів є припущенням, який не підтверджується жодним належним доказом.

Виходячи з наявних у справі письмових доказів колегією суддів встановлено, що подружжям на придбання спірної квартири витрачено спільних грошових коштів у розмірі 1 527,00 грн., що дорівнює 1/8 частини квартири (12 126,00 (вартість квартири, що була набута подружжям у період шлюбу) -10 599,00 (вартість квартири, що належала відповідачеві на праві приватної особистої власності) = 1527,00), яка є спільною сумісною власністю подружжя.

Тому, колегія суду приходить до висновку про наявність встановлених законом підстав для визнання 1/8 частини спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя, яка підлягає поділу між сторонами, та визнанню у порядку поділу майна подружжя права власності на 1/16 частини квартири за ОСОБА_3, а 15/16 частини спірної квартири - за ОСОБА_2

Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про можливість визнання за позивачем права власності на 1/8 частину спірної квартири.

Позовна вимога про припинення права власності на частину квартири задоволенню не підлягає у звязку з тим, що нормами сімейного законодавства не передбачено можливості припинення права власності на частку у майні при поділі спільного сумісного майна подружжя. Правових підстав для задоволення позовної вимоги в частині припинення права власності відповідача на 1/8 частину квартири судом першої інстанції не наведено.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням вимог п.3 ч.1 ст.316 ЦПК України. Обставини, викладені в оскаржуваному рішенні, судом встановлені на припущеннях, є необґрунтованими, докази для підтвердження яких в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не можна визнати законним і обґрунтованим, постановленим з дотриманням вимог матеріального і процесуального права. Тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та визнанню в порядку поділу майна подружжя права власності на 1/16 частину квартири за позивачем, 15/16 частин спірної квартири за відповідачем.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18.12.2009 №14 розяснено, що у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Оскільки рішення суду першої інстанції від 27.01.2017 підлягає скасуванню додаткове рішення від 10.04.2017 також має бути скасовано.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 січня 2017 року та додаткове рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 квітня 2017 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати у порядку поділу майна подружжя право власності на 1/16 частини квартири АДРЕСА_3 за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати у порядку поділу майна подружжя право власності на 15/16 частини квартири АДРЕСА_3 за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Судові витрати залишити по фактично понесеним.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: О.І.Чельник

Судді: Т.М.Авраменко

ОСОБА_10