Провадження № 2/344/3407/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

13 вересня 2017 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Татарінової О.А.,

секретаря Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідача, на обґрунтування якого вказала, що 31.07.2015 року вона уклала договір позики з ОСОБА_2, згідно з яким передала йому грошові кошти у розмірі 43223,60грн., що на момент укладення договору було еквівалентно 2000 доларів США. Позичальник зобовязувався повернути грошову суму в повному обсязі до 30.08.2015 року, проте до теперішнього часу він борг не повернув. Відповідно до офіційного курсу валют НБУ станом на 28.07.2017 року вартість 1 долару США становить 25,9004грн. Тому загальна сума боргу на момент повернення становить 51800грн. Також відповідно до договору, за прострочення виконання зобовязання позичальник виплачує пеню в розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочення, а сума позики має бути виплачена з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції. 1 % від простроченої суми становить 518грн. Відповідач грошові кошти не повернув, що дає підстави нарахувати відсотки з 31.08.2015 року по 28.07.2017 року (день написання позову) 698 днів. Проте відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України спеціальна позовна давність для стягнення неустойки (штрафу, пені) становить один рік. Таким чином позивач з 31.08.2015 року нарахувала відповідачу пеню за прострочення виконання зобовязання в сумі 189070грн. Також, позивач зазначає, що відповідач повинен сплатити всю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, розмір яких становить 11147,37грн. Крім цього, в разі несвоєчасного повернення боргу, відповідач повинен сплатити, окрім всієї суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, також три проценти річних від простроченої суми, розмір яких становить 2973,48грн. Таким чином загальна сума заборгованості відповідача становить 254990,85грн. Виходячи з наведеного, позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь вказану заборгованість за договором позики від 31.07.2015 року та судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не зявилася, подавши до суду заяву, за змістом якої, заявлені вимоги підтримала з мотивів, викладених в позовній заяві, просила розглядати даний спір у її відсутності та не заперечила проти прийняття заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

31.07.2015р. між сторонами укладено договір позики грошових коштів, згідно якого ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_2 отримав позику в розмірі 43223,60грн., що на момент укладання даного договору є еквівалентом 2000 доларів США, яку відповідач зобовязався погасити в повному обсязі до 30.08.2015 року за офіційним курсом НБУ на день повернення та в порядку і на умовах передбачених цим договором (а.с.6,7).

Згідно з п.10 договору за прострочення виконання зобовязання позичальник виплачує пеню в розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочення, а сума позики має бути виплачена з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1048 ЦК України передбачено що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як слідує з норм ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач зазначає, що відповідач до цього часу борг їй не повернув, в звязку з чим вона розрахувала заборгованість за період з 31.08.2015 року по 28.07.2017 року (день написання позовної заяви), яка становить 254990,85грн., з яких: 51800грн. сума боргу; 189070грн. - пеня за прострочення виконання зобовязання( 365 днів х 518 гривень ( 1% від суми); 11147,37грн. сума інфляційних витрат; 2973,48грн. сума трьох процентів річних від простроченої суми ( 51800 гривень х 3% / 100% / 365 днів х 698 днів).

Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Жодних доказів того, що ОСОБА_2 борг повернуто повністю чи частково, відповідачем суду не подано.

Однак як вбачається з Постанови Верховного Суду України від 27 січня 2016 року, за змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях.

Відтак, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача в користь позивача суми боргу є частково обґрунтованими, тому позов слід задовольнити частково, без урахування сум інфляційних витрат.

Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 526, 625, 1046-1050 ЦК України ст.ст. 10, 11, 57-61, 88, 208-209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованої ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, заборгованість за договором позики від 31 липня 2015 року у розмірі 243843 (двісті сорок три тисячі вісімсот сорок три) гривні 48 копійок, з яких: 51800грн. сума боргу; 189070грн. - пеня за прострочення виконання зобовязання; 2973,48грн. сума трьох процентів річних від простроченої суми.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованої ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2438 (дві тисячі чотириста тридцять вісім) гривень 00коп.

Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідачів протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга, подана після закінчення строків, установлених статтею 294 ЦПК України, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя О.А. Татарінова