РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №666/6282/15-ц

Пров. №2/766/5420/17

16.05.2017 року, Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Хайдарової І.О.,

за участю секретаря Щербань А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, який уточнив до початку розгляду справи за суттю та просив стягнути з відповідача на його користь 40539,21 грн. основного боргу, 33323,23 грн. втрат від інфляції та 3218,70 грн. трьох процентів річних, та судові витрати в сумі 1428,00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що надавав відповідачеві правові послуги, та їх надання підтверджується власноруч написаною відповідачем розпискою від 22 травня 2014 року, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_2 зобов'язався сплатити ОСОБА_1 1500 доларів США до 01 липня 2014 року. Відповідач взятих на себе зобовязань не виконав.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 13 січня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 54 709,47 грн в рахунок відшкодування заборгованості по розписці від 22 травня 2014 року з урахуванням індексу інфляції та 3% річних станом на 12 листопада 2015 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області від 29 лютого 2016 року зазначене рішення суду першої інстанції скасовано й ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2016 року рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 13.01.2016 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області від 29.02.2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд.

30 січня 2017 року відповідно до ст. 11-1 ЦПК України за протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначена цивільна справа передана в провадження судді Хайдарової І.О.

Відповідчем ОСОБА_2 поданий зустрічний позов, відповідно до якого просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь 50 тис. грн.. основного боргу та 4500,00 три відсотки річних. В обґрунтування позову зазначив, що в листопаді 2013 року звернувся до ОСОБА_1 з метою надання йому юридичних послуг, а саме у справі №666/4584/13-ц про поділ майна з колишньою дружиною. Правовідносини сторін виникли на підставі усного договору про надання юридичних послуг. 06.11.2013 р. ним на імя ОСОБА_1 була видана довіреність на представлення його інтересів в суді, для вирішення зазначеного спору відповідач переконав його сплатити кошти в розмірі 50 тис. грн.., для чого ним 21.11.2013 р. був отриманий споживчий кредит в ПАТ «Фідобанк». Однак, в зазначеному спорі, суд першої інстанції позов про поділ майна подружжя задовольнив, суд апеляційної інстанції скасував рішення, та визначив кожному з подружжя по ? частині квартири. Вважає, що повірений не досягнув того результату на який очікував довіритель. Крім того, ОСОБА_1 не було заявлено про понесені ним судові витрати в ході розгляду справи, ввідтак вважає його вимоги безпідставними. Крім того, після складання розписки від 22.05.2014 р. ОСОБА_2 не передавав кошти ОСОБА_1, які зазначеній в ній, адже зазначені кошти повинен був сплатити за підготовку позовної заяви та ведення справи за його позовом до ОСОБА_3 про визнання обєктом права спільної сумісної власності подружжя житлового будинку. Вважає, що розписка містить ознаки договору послуг.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

Відповідач позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити, а вимоги зустрічного позову задовольнити.

Суд, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, встановив наступне.

Судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій встановлено, що відповідно до розписки, виданої 22 травня 2014 року ОСОБА_1 від імені ОСОБА_2, останній зобов'язався повернути позивачеві за надані юридичні послуги, суму еквівалентну 1 500 доларів США, що відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 901, 903 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Так, в ході розгляду справи було встановлено, що між сторонами у справі виникли відносини щодо надання юридичних послуг на підставі усної домовленості, письмовий договір відсутній.

Також, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 не є адвокатом.

Згідно зі ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Така особа має право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

За змістом ст. 1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом в порядку вищезазначеної статті розяснювалось право сторін витребувати цивільні справи, на які вони посилаються, викликати та допитати свідків, однак зазначене сторонами проігноровано, таких клопотань не заявлено.

Посилання позивача ОСОБА_1 на те, що сторонами укладено договір про надання послуг шляхом видачі довіреності та написанням розписки, судом не приймаються до уваги, оскільки ці документи не містять в собі усіх істотних умов, які сторони повинні досягнути при укладенні договору.

Крім того, позивачем ОСОБА_1 не доведено перед судом факту надання послуг за договором, розміру встановленої оплати за такі послуги, факт прийняття відповідачем наданих послуг, тощо.

Посилання позивача ОСОБА_1 на те, що у спірних правовідносиних має місце новація боргу відповідно до ст. 1053 ЦК України не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки новація має місце за домовленістю сторін, відповідач ОСОБА_2 такої згоди не надавав, будь-які письмові докази на підтвердження цього в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи, що сторонами договір про надання юридичних послуг, який передбачав би істотні його умови щодо обсягу надання послуг, розміру плати за виконання обов'язку за договором про надання послуг, не укладався, а написана відповідачем розписка про зобовязання надати позивачеві грошові кошти за надані йому послуги не може вважатись борговою розпискою, суд приходить до висновку, що вимоги за первісним позовом не підлягають задоволенню у звязку із недоведеністю.

Також, враховуючи те, що вимоги про стягнення основного боргу задоволенню не підлягають, відповідно і вимоги про стягнення втрат від інфляції та трьох відсотків річних задоволенню не підлягають також, зокрема, суд звертає увагу, що інфляційні нарахування не застосовуються до вимог в іноземній валюті.

Щодо вимог за зустрічним позовом.

До зустрічного позову доданий договір про надання споживчого кредиту №201049 від 21.11.2013 р. укладений між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_2, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 48500,00 грн. для задоволення поточних потреб. Посилання ОСОБА_2 на те, що зазначений кредит отриманий ним для передачі грошових коштів ОСОБА_1 не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки в зазначеному договорі метою кредитуванні є поточні потреби, інших документів (розписок, тощо) про передачу грошей ОСОБА_1 ОСОБА_2 не надано.

У якості доказу ОСОБА_2 надано заяву про письмові пояснення по судовій справі №666/6282/15-ц від ОСОБА_4 відповідно до якої, що остання дружина ОСОБА_2 З 2013 р. вони проживали спільно у найманому житлі, коли ОСОБА_2 розірвав шлюб з ОСОБА_3 у них виник спір про поділ майна. З ОСОБА_1 вони зустрічались вдома у її присутності. У листопаді 2013 року ОСОБА_2 у її присутності передав ОСОБА_1 купу грошей, жодної квитанції, договору не отримав.

Суд дану заяву не розцінює як покази свідка, оскільки ОСОБА_4 у судовому засіданні не була допитана у якості свідка та попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази та за відмову від дачі показів, про що було розяснено ОСОБА_2

Отже, допустимими та належними доказами позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 не було доведено факту передачі грошей відповідачу ОСОБА_1, тому зустрічний позов не підлягає також задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні первісного та зустрічного позовів необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212, 214, 215, 218, 223 ЦПК України, ст.ст. 207, 218, 525-527, 530, 610, 11, 625-626, 1046-1049, 1050 ЦК України, суд.-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Херсонської області через Херсонський міський суд Херсонської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_5