Справа № 357/837/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дмитренко А. М. ,

при секретарі Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за позовом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області до ОСОБА_1, 3-я особа: Державна судова адміністрація України, про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що відповідно до п.п.3 п.2 постанови КМ України № 268 від 09.03.2006 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» керівник установи має право надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника, на виконання даної постанови на підставі наказу начальника територіального управління № 144/1/к від 23.12.2015 року працівникам місцевих загальних судів Київської області було виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань при наданні щорічної відпустки у розмірі посадового окладу у межах коштів на оплату праці. В подальшому від ДСА України отримано Рекомендації до Звіту за результатами проведення планового аудиту відповідності та фінансового аудиту, в яких зазначено про необхідність забезпечити відшкодування безпідставно нарахованих та виплачених коштів на заробітну плату працівникам апаратів судів у розмірі 43,7 тис. грн. Крім того, наказом голови ДСА України № 84 від 28.04.2016 року до начальника управління було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, однією з підстав винесення якої була виплата заробітної плати працівникам апаратів судів у розмірі 43,7 тис. грн. За касаційною скаргою начальника ТУ ДСА України в Київській області Вищий адміністративний суд України 22.11.2016 року залишив в силі постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.07.2016 року, якою було визнано незаконним та скасовано вказаний вище наказ голови ДСА України про застосування дисциплінарного стягнення до начальника ТУ ДСА України в Київській області. На виконання листа голови ДСА України від 14.09.2016 року територіальне управління вимушене звернутись до працівників судів із інформацією про необхідність добровільного повернення коштів, які на думку голови ДСАУ були їм незаконно виплачені. А тому позивач просить суд стягнути з відповідача кошти в сумі 1218 грн.

Представник позивача в судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, в матеріалах справи є клопотання щодо її розгляду без участі представника позивача.

Від відповідача надійшла письмова заява щодо розгляду справи без її участі, в якій вказано на те, що вона заперечує проти даного позову.

Представник 3-ї особи до суду також не зявився, про час розгляду справи повідомлений належним чином.

Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Так, по справі встановлено, що відповідач ОСОБА_1 з 13.10.2008 року призначена на посаду прибиральниці Білоцерківського міськрайонного суду Київської області згідно наказу № 261 від 13.10.2008 року, де працює по даний час, що стверджується випискою з її трудової книжки.

В позовній заяві позивач посилається на те, що на виконання постанови КМ України № 268 від 09.03.2006 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» на підставі наказу начальника територіального управління ДСА України в Київській області № 144/1/к від 23.12.2015 року працівникам місцевих загальних судів Київської області, в т.ч. і відповідачу, було виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань при наданні щорічної відпустки у розмірі посадового окладу у межах коштів на оплату праці.

При вирішенні даного спору суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст.127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.

Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми.

За ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-151цс13 від 22.01.2014 року та у справі № 6-91 цс14 від 02.07.2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

В ст.2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно з п. 1.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 р. № 5, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 р. за № 114/8713, для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці.

Фонд оплати праці складається з фонду основної заробітної плати, фонду додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Згідно з п. 2.3 зазначеної Інструкції інші заохочувальні та компенсаційні виплати включають винагороди та премії, які мають одноразовий характер, компенсаційні та інші грошові й матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. До них належать матеріальна допомога, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників (на оздоровлення, у зв'язку з екологічним станом, крім сум, указаних у п. 3.31 (матеріальна допомога разового характеру, що надається підприємством окремим працівникам у зв'язку із сімейними обставинами, на оплату лікування, оздоровлення дітей, поховання)) (пп. 2.3.3 п. 2.3 Інструкції).

Отже, матеріальна допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових питань входять до системи оплати праці та до структури заробітної плати.

Сам позивач в позовній заяві посилається на те, що матеріальну допомогу на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань виплачено в межах фонду оплати праці.

Тобто, в даному випадку кошти, які просить стягнути позивач, це заробітна плата відповідача, виплачено ці кошти на підставі наказу територіального управління ДСА в Київській області добровільно, без жодної рахункової помилки та факту недобросовісності з боку відповідача.

А тому підстави для стягнення вказаної в позові суми коштів відсутні.

Крім того, позивач посилається в позовній заяві на те, що судами адміністративної юрисдикції було визнано незаконним притягнення начальника ТУ ДСА в Київській області до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, однією з підстав винесення якої була виплата заробітної плати працівникам апаратів судів у розмірі 43,7 тис. грн.

В переліку документів, доданих до позовної заяви, значиться розрахунок суми, заявленої до стягнення, але в додатках до позовної заяви цей розрахунок відсутній.

За ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобовязана обґрунтувати свої вимоги та заперечення.

А тому враховуючи все вищенаведене суд вважає позов необґрунтованим та відмовляє в його задоволенні.

Керуючись ст.127 КЗпП України, ст.1215 ЦК України, Законом України «Про оплату праці», ст.ст. 10,60,88, 209, 212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя ОСОБА_2