Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 333/4962/15 Головуючий у 1 інстанції: Боровікова А.І.
Провадження №22-ц/778/310/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, Запорізької міської ради, районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району м. Запоріжжя, Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації, третя особа ОСОБА_6, про визнання недійсним розпорядження голови районної адміністрації, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності, про визнання права власності на будівельні матеріали в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який в ході розгляду справи був неодноразово уточнений, до ОСОБА_5, Запорізької міської ради, районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району м. Запоріжжя, Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації, третя особа ОСОБА_6, про визнання недійсним розпорядження голови районної адміністрації, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності, про визнання права власності на будівельні матеріали в порядку спадкування.

В позовній заяві зазначав, що в 50-ті роки його батько ОСОБА_7 та його мати ОСОБА_8 на самовільно зайнятій земельній ділянці по вулиці Балка Поповка, 179 в м. Запоріжжі самочинно збудували дві жилі тимчасові будівлі А-1, Б-1 та надвірні господарські будівлі: сараї «а», «б», «в», «Л» та споруди, де батьки, він та його брат ОСОБА_9 і проживали.

Наприкінці 1979 - початку 1980 років вони позначали межі самочинного будівництва капітального житлового будинку та в 1990 році, ще за життя батька, завершили його будівництво, буд. літ «З».

Враховуючи те, що будинок та інші обєкти були збудовані на самовільно зайнятій земельній ділянці по вулиці Балка Поповка, 179, самочинно, без належного дозволу та затвердженого проекту, будинок в експлуатацію тоді прийнятий не був, право власності на нього зареєстровано не було

07.11.1990 року помер його батько ОСОБА_8, внаслідок чого відкрилася спадщина на належне йому майно.

Він, його мати ОСОБА_8 та брат ОСОБА_9 прийняли спадщину та отримали свідоцтво про право на спадщину від 20.12.1991 року реєстр № 1-4369, видане 6-ю міською державною нотаріальною конторою.

Так як всі будівлі були самочинно збудовані, право власності на них оформлено не було, то вони відповідно до ст. 105 ЦК УССР (1963 р.) не були об'єктом права особистої власності, не могли бути успадковані як цілісні об'єкти нерухомого майна, а судам були не підвідомчі спори по них. Тому вони не могли бути включені в спадкову масу та вказані в свідоцтві про право на спадщину як цілісні об'єкти нерухомості.

Проте, вони фактично прийняли їх у володіння та користування, проживали в них, тобто фактично прийняли спадщину, як будівельні матеріали.

03.05.2002 року померла мати позивача - ОСОБА_8 після її смерті він також прийняв спадщину на належне їй майно, а саме на грошовий вклад в Ощадбанку та фактично на належну їй частку будматеріалів, з яких були збудовані всі зазначені будівлі.

Таким чином, у 2002 році він та його брат ОСОБА_9 фактично володіли та користувалися цим майном. Сестра ОСОБА_6 від спадщини відмовилася.

Згідно ст. 105 ЦК (в ред. 1963 р.) громадянин, який збудував будинок без встановленого дозволу, не вправі був розпоряджатися ним, самовільно зведені будинки не являлися об'єктами права особистої власності не могли бути продані, подаровані та інше, а спори про право власності на самочинно збудовані будинку, в тому числі і зв'язані зі спадкуванням, були непідсудні судам.

Враховуючи викладені обставини він не міг звернутися до суду з відповідним позовом, але в 2007 році він почав збирати необхідні документи для виділення та закріплення земельної ділянки по вул. Балка Поповка, 179, отримав дозволи та узгодження щодо оформлення відповідного рішення про право власності.

Однак, як з'ясувалося в тому числі і з наданих відповідачем документів, брат ОСОБА_9, потайки від нього, також збирав документи на оформлення права власності на будівлі, надавши недостовірні дані в ЗМБТІ про те, що їх збудували він та його дружина ОСОБА_5

Таке право в 2009 року було оформлено, однак не на брата ОСОБА_9, а на його дружину ОСОБА_5, яку він привіз з місць позбавлення волі, коли всі будівлі, окрім будинку літ «З», були в наявності.

В 2015 році його брат ОСОБА_9 помер.

Виготовлення технічного паспорту в 1993 році на відповідача, розпорядження голови Комунарської районної адміністрації від 15.09.2009 року про оформлення права власності на жилий будинок на відповідача та свідоцтво про право власності від 18.09.2009 року відповідача на жилий будинок та господарські споруди є неправомірними та підлягають визнанню в судовому порядку недійсними, оскільки всі будівлі за адресою: м. Запоріжжя, вул. Балка Поповка, 179, в тому числі і будинок літ. «З», були збудовані за життя батька позивача, а після його смерті спадкоємці прийняли спадщину, включаючи і будівельні матеріали, з яких були побудовані всі будівлі.

Посилаючись на те, що він після смерті батьків, прийнявши спадщину, отримав право на 1/2 частину будівельних матеріалів, з яких були самочинно збудовані всі без виключення будівлі по вулиці Балка Поповка,179, ґрунтуючи свої позовні вимоги на ст. 376 ЦК України (в ред. 2004 року), просив суд визнати недійсним розпорядження голови Комунарської районної адміністрації м. Запоріжжя від 15.09.2009 року про оформлення права власності на житловий будинок літ «З» по вулиці Балка Поповка, 179 в м. Запоріжжі, на надвірні господарські будівлі та споруди за ОСОБА_5, визнати недійсним свідоцтво САС від 18.09.2009 року, видане управлінням житлового господарства Запорізької міської ради про право власності ОСОБА_5 на нерухоме майно, скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_5 на житловий будинок літ. «З» по вулиці Балка Поповка в м. Запоріжжі та надвірні господарські будівлі та споруди (витяг №23919689 від 22.09.2009 року), визнати за ним право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва будинку літ «З» зі службовою прибудовою, літні жилі тимчасові будівлі літ. А, Б, сараї «П», «а», «б», В, Л, Г, водоводу № 2, паркану №1, що розташовані на земельній ділянці по вулиці Балка Поповка,179 в м. Запоріжжі та визнати за ним право власності на демонтаж зазначених будівель.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 жовтня 2016 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Особи, що беруть участь у справі, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується розписками про отримання судової повістки та рекомендованим повідомленням про вручення поштою судової повістки.

Представники Запорізької міської ради, районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району м. Запоріжжя, Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації та третя особа ОСОБА_6 не зявилися до апеляційного суду, причини неявки в судове засідання не повідомили.

Від відповідача ОСОБА_5, Запорізької міської ради, районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району м. Запоріжжя надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу, вважають, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норма матеріального та процесуального права, просять рішення залишити без змін ( т.1 а.с.227;228-229;231-232).

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності учасників апеляційного розгляду, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Частинами 1, 2 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд досліджує лише ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що рішенням Запорізької міської ради від 16.04.2009 року № 61/145 «Про закріплення земельної ділянки за житловим будинком по вул. Балка «Поповка», 179», затверджено технічну документацію із землеустрою щодо закріплення земельної ділянки за житловим будинком по вул. Балка Поповка, 179 (землекористувач ОСОБА_5І.), затвердити розмір земельної ділянки по вул. Балка Поповка, 179 загальною площею 0,0551 га та закріплено її за житловим будинком, який розташований за вказаною адресою (Т. 1 а.с. 142).

Розпорядженням голови Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради від 15.09.2009 року № 1293р «Про оформлення права приватної власності на житловий будинок, господарські та побутові будівлі, що знаходяться в м. Запоріжжі по вул. Балка «Поповка», 179», за заявою відповідача ОСОБА_5 прийнято рішення прийняти в експлуатацію житловий будинку літ «З» житловою площею 31,2 кв.м., що знаходиться в м. Запоріжжя по вул. Балка Поповка, 179; затверджено акт прийомки індивідуального будинку літ «З», знаходиться в м. Запоріжжя по вул. Балка Поповка, 179; оформити гр. ОСОБА_5 право приватної власності на житловий будинок літ. «З» розміром (8,50 х 6,50) м, площею в цілому 39,9 кв. м., службову прибудову літ. «з» розміром (6,50 х 3,45) м, площею в цілому 17,8 кв.м., літні кухні літ. «А» розміром (5,80 х 3,51) м та літ «Б» розміром (7,23 х 2,57) м, сараї: літ. «а» розміром (4,21 х 2,60) м, літ. «б» розміром (2,75 х 2,34) м, літ. «В» розміром (3,09 х 3,05) м, літ. «Л» розміром (3,16 х 2,60) м, душ літ. «К» розміром (1,25 х 1,20) м, убиральню літ. «У», що знаходяться в м. Запоріжжі по вул. Балка «Поповка», 179 (Т. 1 а.с. 44).

На підставі розпорядження голови Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради від 15.09.2009 року № 1293р, Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради, ОСОБА_5 видано свідоцтво Серії САС № 481493 від 18.09.2009 року про право власності на нерухоме майно - житловий будинок, що розташований за адресою: м. Запоріжжя,вул.. Балка «Поповка», 179, який складається із: житлового будинку літ «З», літньої кухні літ. «А», сараю літ. «а», літньої кухні лі. «Б», сараю літ. «б», сараю літ. «В», вбиральні лі. «У», душу літ. «К», сараю літ. «Л» (Т. 1 а.с. 46).

Право власності на зазначене вище нерухоме майно зареєстровано у ОП Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 22.09.2009 року за відповідачем ОСОБА_5, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Серії ССР № 855359 (Т. 1 а.с. 47).

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним розпорядження голови Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради від 15.09.2009 року № 1293р, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування реєстрації права власності на житловий будинок за ОСОБА_5 та визнання права власності на ? частину будівельних матеріалів, позивач зазначав, що житловий будинок літ. «З» та інші господарські споруди, розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Балка Поповка, 179, були самовільно побудовані до 1990 року батьками позивача, після смерті яких, він, у встановленому ЦК України в редакції 1963 року, порядку прийняв спадщину, в тому числі, і на ? частину будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва, а тому виготовлення технічного паспорту у 1993 році на імя відповідача ОСОБА_5, а також оформлення в подальшому на неї право власності на житловий будинок є неправомірним.

Як розяснено у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Аналогічні положення закріплені і в ч. 1 ст. 60 ЦПК України

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Проте, позивач, в порушення вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України не надав суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження заявлених ним позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є сином ОСОБА_7, який помер 07.11.1990 року, та ОСОБА_10, яка померла 06.05.2002 року (Т. 1 а.с. 9, 10, 13).

Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК України в ред. 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Позивач у справі ОСОБА_3, його мати ОСОБА_10 та брат ОСОБА_9 прийняли спадщину після померлого 07.11.1990 року ОСОБА_8, оскільки на час його смерті проживали разом із ним за адресою: м. Запоріжжя, вул. Балка Поповка, 179, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 653 (Т. 1 а.с. 85-91), та 20.12.1991 року отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на вклад із відсотками, який зберігався в Ощадбанку (Т. 1 а.с. 8).

Доказів того, що позивач ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст. 549 ЦК України (в ред. 1963 року) прийняв спадщину після померлої 06.05.2002 року матері ОСОБА_10 суду не надано.

Згідно довідки СГІРФО Комунарського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області, ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 з 11.12.1981 року. 12.10.2000 року був виписаний за адресою: АДРЕСА_1 (Т. 1 а.с. 141).

З копії паспорту позивача ОСОБА_3 вбачається, що 27.01.2001 року він був зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, звідки знявся з реєстраційного обліку 04.04.2002 року. (Т. 1 а.с. 20).

Згідно відповіді Шостої Запорізької державної нотаріальної контори, після померлої ОСОБА_11 у вказаній держнотконторі спадкова справа не заводилась (Т. 1 а.с. 84).

Таким чином, доказів того, що після смерті матері ОСОБА_10 позивач протягом шести місяців з дня відкриття спадщини звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, або що він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном, матеріали справи не містять, а долучена ним до позовної заяви копія ощадної книжки на імя померлої матері позивача - ОСОБА_10, сама по собі не свідчить про прийняття позивачем спадщини у порядку, встановленому ЦК України, в редакції, який діяв на час відкриття спадщини.

Вказані обставини свідчать, що доводи позовної заяви ОСОБА_3 про прийняття ним у встановленому законом порядку спадщини після померлої матері є не доведеними на час вирішення даного спору.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Статтею 86 ЦК УРСР визначено, що право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України від 15 квітня 1991 року "Про власність" об'єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення.

Системний аналіз цих норм зі ст. ст. 533, 534, 549 ЦК УРСР вказує, що законодавство, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин до складу спадщини відносило лише майно, що належало спадкодавцеві на праві власності.

Як вбачається з копії інвентаризаційної справи на житловий будинок, розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Балка Поповка, 179, на момент смерті батька позивача - ОСОБА_8, станом на 1990 рік, за вказаною адресою було самовільно збудовано житловий будинок та господарсько-побутові будівлі, що не заперечується сторонами по справі.

Користувачем будівель за вказаною адресою, побудованих у період з 1954 року до 1972 року значився батько позивача - ОСОБА_7. Житловий будинок літ «З» із прибудовою літ «з» побудовано у 1990 році. Починаючи з 1993 року користувачем житлового будинку та господарсько-побутових прибудов за адресою: м. Запоріжжя, вул. Балка Поповка, 179 є відповідач у справі ОСОБА_5 (Т. 2 а.с. 25-105).

Заявляючи позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом на будівельні матеріали, які були використані в процесі будівництва житлового будинку та інших господарсько-побутових споруд, позивач не зазначив конкретного переліку таких матеріалів, належними та допустимими доказами не довів, що будівельні матеріали, які на даний час знаходяться на території домоволодіння за адресою: м. Запоріжжя, вул. Балка Поповка, 179 були придбані за рахунок його батьків, і відповідно що вони належали їм на праві власності на час їх смерті. Крім того, позивачем не надано суду і доказів того, що житловий будинок літ. «З» із прибудовою літ. «з», який згідно матеріалів інвентаризаційної справи, було побудовано у 1990 році, у рік смерті батька позивача, збудовано із будівельних матеріалів, придбаних за рахунок його батьків, що відповідно могло би свідчити про їх належність до спадкового майна, а тому висновок суду першої інстанції щодо недоведеності заявлених позовних вимог про визнання за позивачем права власності на будівельні матеріали ґрунтується на досліджених судом доказах та вимогах цивільно-процесуального законодавства.

З огляду на те, що на час вирішення даного спору судом не встановлено порушення прав позивача при оформленні права приватної власності на житловий будинок, господарські та побутові будівлі, що знаходяться в м. Запоріжжі по вул. Балка Поповка, 179 за ОСОБА_5, оскільки із вказаної адреси він був знятий з реєстраційного обліку ще задовго до отримання відповідачем правовстановлюючих документів на будинок, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Належних та допустимих доказів для спростування висновків суду першої інстанції, передбачених статтями 57,58,59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст.309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, постановлене в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, які надані сторонами по справі, є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 жовтня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

ОСОБА_2