Провадження № 2/537/27/2017
Справа № 537/1339/16-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.02.2017 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Сьоря С.І., при секретарі Яворській А.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом фізичної особи ОСОБА_1 до фізичних осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, відповідно до якого просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 солідарно на її користь борг в сумі 24 500 доларів США.

Свої вимоги мотивувала тим, що їй стало відомо, що колишня дружина її сина ОСОБА_5 - ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя та встановлення порядку користування квартирою № 49 в будинку № 70 по вулиці Чапаєва в м.Кременчуці.

Свої позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що квартира була придбана ними за спільні кошти подружжя, але це твердження не відповідає дійсності. Жодних «спільних коштів» (сімейних) для придбання квартири ні у сина, ні у невістки не було. Гроші для придбання квартири були надані нею про що ОСОБА_4 відомо. Ці кошти вона отримала від продажу своєї особистої квартири №5 в будинку №84 по наб. л-та Дніпрова в м. Кременчуці, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 15.07.2013 року та розпискою сина ОСОБА_3 про отримання від неї грошей в сумі 24 500 доларів США, для придбання квартири АДРЕСА_1 в інтересах сім'ї.

Відповідно до ч.4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Кошти, які вона давала на придбання квартири, їй не повернуті, а тому вона також має право претендувати на квартиру, або її частину, або повернення коштів в натурі.

При поділі майна подружжя враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Враховуючи вищевикладене, на даний час вона вважає за необхідне звернутися до суду за захистом своїх прав.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала у повному обсязі з підстав, що зазначені в позові, суду пояснила, що вона отримала у спадщину квартиру №5 по вул..Набережна лейтенанта Дніпрова, 84 в м. Кременчуці. Квартира стояла три роки і нею ніхто не користувався. Син одружився і проживав з дружиною у неї 1 рік після одруження. Потім переїхали проживати до матері відповідача на вул.. Фурштатську, де і проживали. Вона хотіла квартиру №5 по вул.. Набережна лейтенанта Дніпрова, 84 в м. Кременчуці подарувати своїй доньці, однак до неї прийшов син з дружиною і запропонували продати квартиру, оскільки в них були погані умови для проживання. Вона їм запропонувала проживати у даній квартирі, однак вони відмовились та пояснили, що знайшли гарну квартиру в центрі міста. Вони самі знайшли людей, які погодились придбати її квартиру. Вона разом зі свідками ОСОБА_6 і ОСОБА_7 поїхала до нотаріальної контори, де уклала угоду купівлі продажу квартири і отримала гроші за продаж квартири в сумі 24 500 доларів США. Вони вийшли в коридор і там до неї підійшла невістка зі своєю матір»ю і сказала, що візьме гроші, щоб не возити, оскільки скоро будуть купляти квартиру. Вона їй сказала, що необхідно написати розписку, однак вона сказала, що їй зараз ніколи і вони побачаться ввечері та вона напише розписку. Вона віддала невістці гроші. Ввечері син відповідач по справі, прийшов з роботи та повідомив, що невістка не приїде і він розписку напише сам. Вона йому сказала, що ці гроші необхідно буде їй колись повернути. Син написав розписку про отримання коштів в присутності свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6. Гроші вона давала на сімю. Десь через пять днів син з дружиною їй повідомили, що купляють квартиру. При купівлі квартири вона присутня не була. Квартиру, з їх слів, вони придбали за 24 000 доларів США. Через деякий час вона побачила договір купівлі продажу квартири. Їй відомо, що гроші на придбання квартири вони міняли в гривні. Обмін грошей проводився без неї. До невістки з вимогою написати розписку вона не зверталась, оскільки їй довіряла.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважає себе неналежним відповідачем та суду пояснила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 з 2007 року та 16 липня 2015 року з ОСОБА_3 розлучилась. До 2009 року вона офіційно працювала у ПП Мулявка та неофіційно працювала консультантом «Оріфлейм», після чого пішла у декретну відпустку та не працювала. В той час її щомісячний дохід складав 2000 3000 грн. Чоловік то працював то не працював і доходи у нього були різні. Під час проживання на ІНФОРМАЦІЯ_1 вона з ОСОБА_3 за їх власні кошти та за кошти її бабусі зробили у будинку косметичний ремонт. Покупців для придбання квартири колишньої свекрухи вона не шукала. Власну квартиру для придбання шукала разом із чоловіком. При оформленні договору купівлі продажу належної позивачці квартири у нотаріуса була позивачка, вона з дитиною та її матір. За продаж квартири позивачка отримала 24 500 доларів США, які перераховувала. Власну квартиру з колишнім чоловіком вони придбали за 192 000 грн. у банку. Для придбання вказаної квартири вони заощаджували кошти задовго до придбання самої квартири. Продали автомобіль «Опель Вектра» за 35 000 грн., продали два гаражі, які побудували під час перебування у шлюбі, один за 15 000 грн., а за яку суму продали інший гараж не пам»ятає. 25 000 грн., які були переведені у 3000 доларів США, їй, через матір, передала її бабуся ОСОБА_8, 6000 доларів США їй дала її мати ОСОБА_9. Також брали у сестри чоловіка 1000 доларів США і ще чоловік брав гроші у борг у його знайомих, які вони згодом повертали. Тобто нею особисто було надано для придбання квартири кошти у розмірі 10 000 доларів США, які вона обміняла на гривні у відділенні банку у день придбання квартири. В цей день з собою у неї була 1000 доларів США та ще 9000 доларів їй принесла до відділення банку її мати. Про існування боргової розписки вона дізналася тільки в суді під час розгляду справи про поділ майна між нею та ОСОБА_3 Згоди на укладення такого договору вона не надавала, грошових коштів від позивача не отримувала.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позов визнав та зазначив, що на придбання квартири коштів у нього та його дружини відповідача по справі не було. Під час проживання на ІНФОРМАЦІЯ_1 вони ремонтували будинок за власний рахунок, так як той був розвалений. Гаражі продали вже після придбання квартири, а автомобіль «Опель» не продавали та в нього такого автомобіля не було. Кошти на придбання квартири дала його мати, а саме дала 24 500 доларів США, які забрала дружина та передала йому ввечері в день продажу матір»ю квартири. Ввечері цього ж для він приїхав до матері та написав розписку про отримання цих коштів в присутності свідків. Квартиру придбали на кошти, які дала мати. Долари США, які дала мати, вони міняли у відділенні банку на гривні, при цьому їх обмінював як він так і дружина, оскільки у банку сказали так зробити.

Вислухавши пояснення позивача та її представника, пояснення відповідача ОСОБА_3, пояснення відповідача ОСОБА_2 та її представника, пояснення свідків ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_11, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи суд встановив наступне.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що позивача по справі знає давно. Вона їй казала, що продає квартиру батьків, щоб допомогти дітям придбати нову квартиру, тобто дати в борг дітям гроші на нову квартиру. Позивачка попросила її бути присутньою у нотаріуса, коли та буде продавати квартиру, а після провести додому, оскільки сума за продаж квартири була велика. Квартиру вона продавала влітку 2013 року. Офіс нотаріуса знаходився біля зупинки «Спартак» в м. Кременчуці. До нотаріуса вони приїхали втрьох: вона, позивач по справі та ОСОБА_7. Потім в нотаріальну контору підійшла ОСОБА_2 та її мати. В кабінет до нотаріуса зайшла позивач, ОСОБА_2 та її мати, а вона залишилась чекати в коридорі. Коли вони вийшли від нотаріуса, то у позивача в руках був згорток у якому були долари. ОСОБА_2 сказала позивачу, щоб вона дала гроші їй, бо скоро буде купівля квартири і позивач їх відала ОСОБА_2. ОСОБА_1 попросила ОСОБА_2 написати розписку, на що вона їй відповіла, що напише ввечері. Від нотаріуса вони з позивачкою поїхали до неї додому. Після роботи приїхав відповідач ОСОБА_3 і сказав, що ОСОБА_2 не приїде і написав розписку про отримання коштів, яку підписала вона та ОСОБА_7.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що її чоловік хрещений батько ОСОБА_3. ОСОБА_3 разом з дружною проживав у будинку матері дружини. Вони зробили в тому будинку ремонт, однак він не дуже був придатний для проживання. В квартирі позивача, яка знаходилась по вул.. Набережна лейтенанта Дніпрова в м. Кременчуці, вони проживати не хотіли, оскільки його дружині не подобався район де знаходиться квартира. Вони знайшли квартиру по вул.. Чапаєва, а цю квартиру вирішили продати. Продаж квартири повинен був відбутися 15.07.2015 року, а вона дізналась про продаж квартири 10.07.2015 року. Вона хотіла відмовити позивача продавати квартиру, однак та її не послухала. 15 липня 2015 року близько 10 год. 00 хв. вона, позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_6 приїхали до нотаріуса. Квартиру купила молода сімейна пара. З позивачем покупці розрахувались доларами в сумі 24500 доларів США купюрами по 100 доларів. В її присутності, присутності ОСОБА_2 та її матері ОСОБА_1 перерахувала гроші і вони вийшли в коридор. ОСОБА_2 повідомила, що домовились про купівлю квартири і ОСОБА_1 віддала їй гроші. ОСОБА_1 вирішила, що необхідна розписка про отримання грошей. ОСОБА_2 і ОСОБА_1 домовились, що ввечері ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_3 приїдуть до ОСОБА_1 і напишуть розписку про отримання коштів. Ввечері приїхав тільки ОСОБА_3, а ОСОБА_2 не приїхала. ОСОБА_3 написав розписку. Гроші вони брали на придбання житла.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що він проходив стажування в «Агенстві нерухомості» та супроводжував угоду купівлі продажу квартири АДРЕСА_2. Укладення угоди відбувалось в приватного нотаріуса ОСОБА_12. Перед укладенням угоди до нотаріуса прийшов ОСОБА_3, його дружина та представник ПАТ «Фідокомбанк». Залишили нотаріусу необхідні документи та пішли в банк. Укладення угоди могло відбутися тільки після того, як через касу банку пройде повна оплата вартості квартири. Він, ОСОБА_3 та його дружина зайшли в банк. Євген біля каси в банку достав з сумочки необхідну суму в доларах США, а саме 24 000 доларів США, здається купюрами по 100 доларів США та передав касиру. Касир йому повідомила, що операцію необхідно провести двома платежами, оскільки в них обмежений ліміт по сумі проведення операцій. До каси банку підійшла дружина ОСОБА_3 ОСОБА_2 та передала особисті документи. Гроші з каси вони не отримували. Він не бачив, щоб у банку ОСОБА_2 давала якісь грошові кошти ОСОБА_3 та не бачив, щоб до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у банку підходили якісь люди. Після здійсненої проплати повернулися до нотаріуса, для укладення угоди. В банку окрім нього, ОСОБА_3, його дружини ОСОБА_2 та працівників банку він нікого не бачив.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що ОСОБА_2 її дочка. В 2013 році дочка з чоловіком ОСОБА_3 вирішили придбати квартиру. У травні 2013 року вона повернулась з Російської Федерації з похорон її матері, звідки привезла 7 000 доларів США, які їй дали сестра та брат в якості компенсації за спадкове майно. Бабуся ОСОБА_2 також дала 25 000 грн., які вони обміняли на долари і вийшло 3 000 доларів США. У день придбання квартири вона у обідній час привезла до відділення банку 9000 доларів США, які віддала дочці. Скільки коштів мав зять їй невідомо. Вона не бачила, чи був хтось присутній при передачі грошей. Вона в цей день працювала на «Кременчуцькому хлібзаводі», а тому гроші вона принесла до банку в свою обідню перерву, приблизно між 12 13 год. дня. Гроші вона брала вдома, оскільки живе близько від місця роботи. Вона була присутня у нотаріуса 15 липня 2017 року при продажі квартири позивача, яка знаходилась по вул.. Набережна лейтенанта Дніпрова в м. Кременчуці. Також були присутні ОСОБА_1, ОСОБА_2 з онуком та сімейна пара, яка придбала цю квартиру. Сестри позивача не було. ОСОБА_1 поросила їх бути присутніми при продажі квартири, оскільки сума, яку вона отримала за квартиру була великою. Вона слідкувала за онуком, оскільки дитячий садок був закритий. Будь яких коштів у нотаріуса ОСОБА_1 ОСОБА_2 не передавала та про ніякі розписки мова не йшла. У нотаріуса при укладенні договору купівлі квартири по вул.. Чапаєва в м. Кременчуці вона присутня не була. Квартиру ОСОБА_2 та ОСОБА_3 придбали за частину грошових коштів, які дала вона. При перетині кордону дані грошові кошти вона не декларувала. За яку суму ОСОБА_2 та ОСОБА_3 купили квартиру їй достовірно не відомо. Однак їй відомо, що для того, щоб придбати квартиру вони продали гаражі та автомобіль «Опель». Їй не відомо, чи давала ОСОБА_1 якісь кошти на придбання даної квартири. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали в її будинку по вул.. Фурштатській приблизно 5 років. Вони там робили косметичний ремонт за спільні кошти, тобто за її кошти, кошти бабусі та кошти ОСОБА_3 і дочки. Скільки часу після декретної відпустки працювала ОСОБА_2 вона не памятає. Памятає, що виходила працювати на роботу, на якій працювала до декретної відпустки.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що влітку 2013 року вона прийшла в гості до своєї подруги ОСОБА_9. ОСОБА_9 їй повідомила, що її дочка з чоловіком хочуть придбати квартиру, однак їм не вистачає коштів. При розмові також були присутня ОСОБА_13, покійна бабуся ОСОБА_14. ОСОБА_13 принесла кошти в розмірі 25 000 грн. та віддала ОСОБА_9 з проханням передати їх ОСОБА_14 для придбання квартири. Більше з даного приводу їй нічого не відомо.

Відповідно до договору купівлі продажу квартири від 15.07.2013 року, який посвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_15, ОСОБА_1 продала квартиру №5 по вул.. Набережна лейтенанта Дніпрова, 84 в м.Кременчуці, при цьому, як вказано у договорі, за домовленістю сторін продаж об»єкту нерухомості вчинено на 198 450 грн.

Згідно розписки від 15.07.2013 року, ОСОБА_3 зазначив, що отримав 15.07.2013 року від ОСОБА_1 кошти в сумі 24 500 доларів США для придбання квартири за адресою: АДРЕСА_3 та зобов»язався повернути кошти за першою вимогою.

Згідно ст..1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст..1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тобто, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику та договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Враховуючи викладене, виходячи із змісту вказаної розписки, суд приходить до висновку, що 15.07.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 24 500 доларів США, які зобов»язався повернути за першою вимогою.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Як встановлено судом ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 28.09.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука від 16.07.2015 року.

Відповідно до договору купівлі продажу квартири від 25.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №1609, ОСОБА_3 придбав у ПАТ «Фідокомбанк» квартиру АДРЕСА_4 за 192000 грн..

Як вбачається з п.9 даного договору, придбаний обєкт нерухомості буде предметом спільної сумісної власності подружжя, згоду на придбання якого надав другий з подружжя ОСОБА_4.

Згідно ст..60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст..61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24.03.2016 року визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_3, за кожним, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, при цьому вказаним рішенням суду встановлено, що вказана квартира придбана ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в період шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив, що квартиру АДРЕСА_2 він з ОСОБА_2 придбав за кошти, які були отримані ним в борг у позивача ОСОБА_1, оскільки власних коштів на придбання вказаної квартири у них з ОСОБА_2 не було.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні вказані обставини заперечила та зазначила, що квартира АДРЕСА_5 була придбана за грошові кошти, які вони з колишнім чоловіком заощаджували задовго до придбання самої квартири, зокрема за кошти отримані від її та ОСОБА_3 трудової діяльності, від продажу гаражів та автомобіля «Опель». Крім того 9000 доларів США для придбання квартири їй надала її мати.

Згідно довідок про доходи від 08.11.2015 року, від 08.12.2015 року ОСОБА_4 працювала у ПП ОСОБА_16 на посаді продавця - консультанта та отримала доход за період з 03.09.2007 року по 31.12.2007 року в сумі 1840 грн., за період з 01.01.2008 року по 31.06.2008 року в сумі 3135 грн. та за період з 01.07.2008 року по 31.12.2008 року в сумі 2840,45 грн..

Як вбачається з листка непрацездатності серії ААЮ № 889783, виданого на імя ОСОБА_4, останній призначена та виплачена допомога у зв»язку з вагітністю та пологами за період з 19.01.2009 року по 24.05.2009 року в сумі 2136,90 грн. та з 25.05.2019 року по 07.06.2009 року в сумі 251 грн.40 коп.

Згідно з заяви ОСОБА_3 від 27.07.2013 року, останній просить виключити його з кооперативна «Автолюбитель 15» в звязку з продажем гаражу 15/19, тобто вказана заява написана після придбання квартири АДРЕСА_2, при цьому суду не надано доказів, які б свідчили про те, за яку суму було продано вказаний гараж.

Згідно довідки, виданої 21.05.2016 року головою гаражного кооперативу «Зелений», ОСОБА_3 не був членом в кооперативу та не мав гаражного боксу з 2006 року по 2016 рік.

Відповідно до довідки виданої в.о. начальника ТСЦ МВС 5342 ОСОБА_17 20.05.2016 року за вих..№2428, згідно автоматизованої системи управління обліком транспортних засобів та водіїв «ДАІ 2000» та бази даних «НАІС ДДАІ», станом на 20.05.2016 року, за ОСОБА_3, на праві особистої власності, з 15.05.2010 року числиться зареєстрованим автомобіль ВАЗ 21063, 1987 р.в..

Будь яких належних доказів того, що у власності (володінні) ОСОБА_3 чи ОСОБА_2 перебував автомобіль «Опель», доказів, які б свідчили про відчуження вказаного автомобіля та доказів про отримання останніми доходу від вчинення такого правочину, відповідачем ОСОБА_2 суду не надано, а відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні факт перебування у його власності (володінні) вказаного автомобіля заперечив.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24.03.2016 року встановлено, що згідно квитанцій про здійснення валютно обмінних операцій №15 від 25.07.2013 року та №16 від 25.07.2013 року в цей день проводилися валютно обмінні операції в ПАТ «Фідокомбанк», в ході яких ОСОБА_3 обміняв 14 000 доларів США та отримав 113 610 грн., а ОСОБА_4 обміняла 10 000 доларів США та отримала 81 150 грн.

Відповідно до квитанції №16 про здійснення валютно обмінних операцій від 25.07.2013 року, яка видана ПАТ «Фідокомбанк», ОСОБА_4 здійснила операцію по обміну валюти, а саме обміняла 10 000 доларів США на 81150 грн..

Між тим, здійснення особою валютно обмінної операції щодо обміну доларів США на гривню, при відсутності інших належних доказів, само по собі не може свідчили про наявність у цієї особи права власності на цю валюту.

До тверджень відповідача ОСОБА_2 та показань свідка ОСОБА_9 щодо наявності у власності останньої 9000 доларів США та їх передачі ОСОБА_9 25.07.2013 року ОСОБА_2 суд, зважаючи на пояснення відповідача ОСОБА_3 і показання свідка ОСОБА_11, які жодними доказами не спростовані та відсутність належних письмових доказів, щоб підтверджували вказані обставини, суд відноситься критично та до уваги їх не приймає.

Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, оцінюючи в сукупності надані сторонами та досліджені судом в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що відповідачем ОСОБА_2 не доведено, тобто не надано належних доказів, які б свідчили про те, що останньою за час шлюбу з ОСОБА_3, внаслідок їх трудової діяльності, вчинення правочинів та інших дій, було набуто грошові кошти, достатні для оплати вартості квартири АДРЕСА_5, яку було придбано за 192 000 грн.

Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватись нележним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із аналізу положень ст.ст.60, 63, 65 СК України вбачається, що об»єктом права спільної сумісної власності подружжя можуть бути як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов»язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов»язки для другого із подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім»ї, а одержане за цим договором майно фактично використане для задоволення потреб сім»ї.

Відповідно до ст.73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Ст.541 ЦК України передбачено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Оскільки за змістом договору позики позикодавець передає позичальникові грошові кошти або речі у власність, а останні, відповідно до ст.60 СК України, стають об»єктом спільної сумісної власності подружжя, то на спірні правовідносини поширюється правило про солідарну відповідальність.

Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи, а також те, що як встановлено судом, між ОСОБА_18 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_6 було укладено через невеликий проміжок часу, після укладення договору позики, сума, яка була отримана у борг фактично відповідає вартості придбаної квартири та зважаючи на не доведеність відповідачем ОСОБА_2 наявності у подружжя власних коштів, достатніх для оплати вартості вказаної квартири, суд приходить до висновку, що квартира АДРЕСА_4, яка, як встановлено рішенням Крюківського районного суду м.Кремеменчука від 24.03.2016 року набута у спільну сумісну власність відповідачами під час шлюбу, придбана за рахунок коштів, отриманих ОСОБА_3 за вказаним договором позики.

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що договір позики був укладений ОСОБА_3 в інтересах сім»ї, а тому створив обов'язки для другого з подружжя, в зв»язку з чим відповідачі повинні нести солідарну відповідальність за невиконання зобов»язань за договором позики.

Що стосується валюти у якій підлягає стягненню заборгованість, то суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня.

Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позов є законним та обґрунтованим і з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню борг за договором позики в солідарному порядку у національній валюті України за офіційним курсом Національного банку, який встановлено на день ухвалення рішення, тобто підлягає стягнення борг у розмірі 661 222 грн. 75 коп. (26,9886 х 24500).

На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому враховуючи те, що позов підлягає задоволенню з кожного відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України , ст.ст.526, 611, 625, 1046 - 1050 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в сумі 661 222 грн. 75 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 817 грн. 50 коп. сплаченого судового збору судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2 817 грн. 50 коп. сплаченого судового збору судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: