Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Авалян Н.М.
Справа № 415/4758/16-ц
Провадження № 22ц/782/112/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року місто Сєвєродонецьк

Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Авалян Н.М.

суддів - Назарової Н.В., Орлова І.В.

за участю секретаря Попової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 16 вересня 2016 року в справі за поданням державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,

встановив

Ухвалою, що оскаржується, суд задовольнив подання державного виконавця та тимчасово обмежив громадянина України ОСОБА_2 в праві виїзду за межі України до моменту фактичного виконання зобов'язань, покладених згідно з виконавчим написом приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 від 21 липня 2016 року, зареєстрованого в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №6162 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" боргу на загальну суму 85 111,49 гривень.

Боржник ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні подання державного виконавця, посилаючись на відсутність передбачених законом підстав для такого обмеження, порушення судом норм матеріального та процесуального права при вирішенні справи, а також порушень законодавства про виконавче провадження державним виконавцем.

Особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились. Їх неявка відповідно до ч.1 ст.305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розгляду справи з огляду на те, що вони завчасно, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи та просили розглядати справу у їх відсутності.

Апеляційний суд, перевіривши відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, вважає що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню, виходячи з наступного.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що боржник був обізнаний про відкриття відносно нього виконавчого провадження, але правом добровільного виконання зобов'язання за виконавчим документом протягом встановленого державним виконавцем строку не скористався.

Апеляційний суд вважає ці висновки суду помилковими, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та не відповідають норма матеріального та процесуального права.

По-перше, у справі відсутні відомості про надіслання боржнику копію постанови про відкриття відносно нього виконавчого провадження (надана суду копія супровідного листа не є доказом направлення копії постанови боржнику), а, по-друге, лише самостійне невиконання боржником зобовязань протягом строку, вказаного державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обовязків.

Суд першої інстанції не врахував, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання. У звязку з цим суду належало зясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобовязання в повному обсязі або частково. Адже невиконання зобовязання може бути зумовлене обєктивними причинами, до яких відноситься відсутності майна, так і субєктивними причинами, коли боржник свідомо ухиляється від виконання ? має змогу виконати зобовязання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин. Проте лише самостійне невиконання боржником зобовязань протягом строку, вказаного державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обовязків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобовязань повинен вже відбутися і бути обєктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Обовязок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

Але подані державним виконавцем вибіркові копії документів виконавчого провадження не свідчать про ухилення боржника від виконання зобов'язань на підставі виконавчого документу, а суд в своїй ухвалі не обґрунтував, в чому він вбачає свідоме ухилення боржника від виконання рішення суду.

Крім того, поза увагою суду залишилась та обставина, що у виконавчому документі, яким є виконавчий напис нотаріуса, зазначено, що боржником є фізична особа-суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_2, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. А з постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження вбачається, що виконавче провадження відкрито за місцем проживання боржника : Луганська область, м.Лисичанськ, кв.ОСОБА_4,5/2.

Також поза увагою суду залишився зміст подання державного виконавця, в якому відсутня конкретна інформація, необхідна для розгляду подання. Зокрема, відсутні відомості про номер виконавчого провадження згідно з автоматизованою системою виконавчого провадження, дату відкриття виконавчого провадження; дати вчинення дій державним виконавцем, їх зміст та наслідки; повні відомості про боржника (громадянства, місце проживання, роботи, реєстраційний номер облікової картки платника) тощо.

У зв'язку з цим суд мав би перевірити матеріали виконавчого провадження, після чого надати правову оцінку щодо наявності підстав для задоволення подання державного виконавця.

Окремо слід зауважити, що неявка державного виконавця не перешкоджала розгляду подання, але в даному випадку у зв'язку з нестачею необхідної інформації про стан виконання рішення боржником явку державного виконавця в судове засідання суд міг визнати обовязковою та/або витребувати для дослідження в судовому засіданні матеріали виконавчого провадження.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції порушив порядок вирішення питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи у праві виїзду за межі України.

На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.1 ст.312, ст.ст. 313-315, 317, 319, 323-325, 327 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 16 вересня 2016 року скасувати.

Передати на новий розгляд до суду першої інстанції питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Авалян Н.М

Судді Назарова М.В.

ОСОБА_5