Справа № 367/5376/16-ц
ІРПІНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Пархоменко О.В.

з участю секретарів Григорян Н.Г., Шупик Т.Г., Мидловець М.В., Токач М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ Укрпошта в особі ОСОБА_2 Автотранспошта ПАТ Укрпошта, третя особа директор ОСОБА_2 Автотранспошта ОСОБА_3 про не розгляд заяви щодо звільнення, про зобовязання щодо звільнення, виплату вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та невидачі трудової книжки, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду із даним позовом, посилаючись на те, що вона працювала в ОСОБА_2 «Автотранспошта» з 10.01.1985р., наказ №10/ок від 09.01.1985р., начальником відділу ОПАРК (кадрів) ОСОБА_2 «Автотранспошта» з 01.10.2007р., наказ 299-к від 04.10.2007 р. 13.05.2016 р. на посаду директора ОСОБА_2 «Автотранспошта» був призначений ОСОБА_3, вона в той день знаходилась у відпустці, тому їх знайомство відбулось 16.05.2016 р., а вже 19.05.2016 при другої особистої зустрічі ОСОБА_3 доповів їй, що він не буде працювати з нею, тому що вона раніше мала участь у судових справах і у нього є інша кандидатура на посаду начальника ВОПАРК.

Вказує, що дійсно за 6 років до цього, 19.05.2010 р. вона була звільнена колишнім директором ОСОБА_4 та поновлена на роботі 13.11.2012 р. рішенням апеляційного суду м. Києва від 13.11.2012 р. (справа № 22-12162/12р.). Їй була відшкодована заробітна плата за весь час вимушеного прогулу та виплачена моральна компенсація. З того часу на посаді директора ОСОБА_2 «Автотранспошта» відбулось 13 змін директорів, але жодний не вимагав її звільнення за такою підставою. Навпаки, різні керівники їй тричі підвищували заробітну плату, а саме встановлювали надбавку за високі досягнення, її нагороджували Подякой та постійно виплачували премії. ОСОБА_3 доповів їй, що він як директор може робити все що завгодно і сам буде вирішувати що законно, а що ні, без урахування вимог діючого законодавства України.

Позивач вказує, що 20.05.2016 року первинна профспілкова організація ОСОБА_2 «Автотранспошта» була повідомлена про введення нової структури управління, про вивільнення посад та скорочення штатів безпоседньо з 20.05.2016р, чим було порушено вимоги ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про профспілки» та ч.2 ст.49-4 КЗпП. Фактично, за змістом листа №05-552 від 20.05.2016р. вивільнення посад та скорочення штату не відбувалось, навпаки, кількість посад у підрозділах збільшувалась, або залишалась у межах раніше існуючої чисельності. Функції, основні завдання, повноваження та обов'язки структурних одиниць не змінились. Змінились лише назви структурних одиниць.

Процес вивільнення працівників (скорочення штату або чисельності) є достатньо складний процес, він має значну кількість обмежень, низку вимог законодавства щодо самого процесу та термінів виконання. Сам процес неодноразово викладався та розглядався в вигляді алгоритмів, порад, рекомендацій в будь яких спеціальних журналах з кадрових питань, які видаються при підтримці Міністерства соціальної політики України, та включає вимоги виконання ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про профспілки», п.1 ст.40, ч.2 ст.49-4, 42, 49-2, 43,44,47,116 КЗпП України. На необхідність виконання вимог цих статей також вказує п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. №9. «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Вказує, що 19.05.2016 р. наказ № 225 було введено нову структуру управління (яку було затверджено 23.05.2016р.) Наказом від 20.05.2016 № 226 було введено новий штатний розпис. Внаслідок цього у ОСОБА_2 «Автотранспошта» утворились дві паралельно діючи структури, з занятими посадами та відповідними вакансіями. Це мало вигляд «перейменування відділів», оскільки нібито було збережено і кількість одиниць, і кількість кваліфікаційних посад, збільшена кількість вакансій, але існувала вимога наказів провести вивільнення. ВОПАРК перетворювався в Службу кадрового забезпечення, з повним збереження посад та одиниць.

На протязі періоду з 20.05.2016р. по 30.05.2016р. наказами було переведено працівників з старої структури в нову структуру на відповідні «перейменовані» посади. Одночасно з цим було прийнято на роботу на вакантні посади за переведенням начальника транспортного відділу ОСОБА_5 (лист від 20.05.2016р. № 05-544), ОСОБА_6 (наказ від 01.06.2016р. №369к) на посаду провідного інженера транспортного відділу, ОСОБА_7 на посаду провідного економіста Служби організації праці та економіки (наказ від 31.05.2016р №366), які не мали ані відповідної освіти, ані досвіду роботи у автомобільному транспорті.

Вказує, що з 29.05.2016р. по 04.06.2016р. вона знаходилась у відрядженні. Після повернення з відрядження вона зясувала, що за час її перебування у відрядженні: здійснено майже повне переведення з посад старої структури на посади нової структури (окрім неї); на посаду начальника служби кадрового забезпечення (яка відповідає посаді начальника ВОПАРК за напрямком та функціями) ОСОБА_3 намагався прийняти ОСОБА_7, яка є його свахою (син ОСОБА_7 ОСОБА_8 одружений на дочці ОСОБА_3 - Михайліні). Прийом на цю посаду припинила юрист, оскільки вона має безумовне право на цю посаду, та ОСОБА_7 прийняли на посаду провідного інженера в Службу організації праці та економіки; коли юрист висловила підстави щодо неможливості прийняття ОСОБА_7 на посаду начальника служби кадрового забезпечення, ОСОБА_3 наказом від 01.06.2016р. №256 непомітно вилучив із штатного розпису посаду начальника служби кадрового забезпечення. Служба залишилась без вакансії керівника, що апріорі неможливо. Первинну профспілкову організацію про цю зміну не повідомили; вакантні посади (на які вона б теж мала право претендувати за досвідом роботи та повною вищою освітою) вже було заповнено новими співробітниками, які не мають ані відповідного досвіду, ані відповідної освіти, але є або родичами або знайомими ОСОБА_3

Позивач зазначає, що вона має повну вищу освіту за фахом «Економіка та організація автомобільного транспорту», майже 20 років працювала на різних експлуатаційних-транспортних посадах у ОСОБА_2 «Автотранспошта», постійно підвищувала кваліфікацію, має значний досвід та добре знає підприємство.

В перший день після її відрядження, 06.06.2016р. ОСОБА_3 прислав до неї «переговірника», який почав від імені ОСОБА_3 вимагати, щоб вона звільнилась за власним бажанням, за що їй нібито виплатять 200% прогресу та дадуть грамоту. Вона вирішила зясувати ситуацію повністю та запропонувала можливий строк звільнення 01.07.16 р., мотивуючи тим, що цей місяць квартальний, потрібно робити звіти (їх робить особисто вона, інші працівники відділу необізнані з цих питань). «Переговорник» після порад з ОСОБА_3 не погодився, казав, що потрібно скоріше звільнятись. Вона нібито «погодилась» на дату звільнення 10.06.16 р. Ситуація стала остаточно явною. За ст. 42-1 вона має переважне право на укладання трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, якщо власник проводить прийняття на роботу працівників аналогічної кваліфікації. Тому ОСОБА_3 було вкрай важливо, щоб вона звільнялась не за п.1 ст. 40, та не з урахуванням строку попередження профспілки за 3 міс., тобто не раніше 20.08.2018, а скоріше та за власним бажанням. Вона вважає, що після її звільнення вакансію начальника служби кадрового забезпечення було би поновлено, та на неї переведено ОСОБА_7 ОСОБА_5 тому ОСОБА_3 не розглядав питання щодо переважного права на залишення на роботі при вивільненні, її особисто не передбачалось попереджувати про скорочення посади начальника ВОПАРК, саме тому їй не планувалось пропонувати вільні вакансії. Інших працівників просто перевели з посад на відповідні посади, вакансії «заповнили» сторонніми особами, а їй запропонували звільнитись за власним бажанням якомога скоріше. Вивільнення мало штучний характер, стосувалось лише її, та і його не передбачалось виконувати за законом встановленим порядком та строками, тобто це був корупційний примус до звільнення . При самому небажаному для себе розкладі при скорочення посади працівник, посада якого скорочується, от дати повідомлення профспілки гарантовано працює 3 місяці та потім одержує вихідну допомогу (ст..44 КЗпП), тобто приблизно повинен отримати 4 місячних середніх заробітка. ОСОБА_3 «запропонував» їй в декілька разів менше, та вважав, що вона з радістю повинна погодитись на його плани.

За встановленими законом строками зміна у структурі та вивільненням працівників, а також звільнення за п.1 ст.40 КЗпП не може бути здійснено за ініціативою роботодавця раніше 20.08.2016р. (лист від 20.05.2016р. № 05-552, ч.2 ст.49-4 КЗпП, ч.2 ст.22 ЗУ «Про профспілки»). У відповідності до ч.2 ст.49-4 «Власник...не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення проводить консультації з професійними спілками про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або помякшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення». Заходами та пом'якшенням несприятливих наслідків є, в першу чергу, безумовне виконання належним чином виконаних обовязків роботодавця, обов'язкове виконання законом встановлених строків а також вимог ст. п.1 ст.40, 42, 49-2, 49-4, 43, 44 КЗпП. Це зона відповідальності роботодавця, а не працівника, посада якого скорочується або якого вивільняють.

Вимоги ч.1 ст. 42, п. 3 ч. 2 ст. 42 та ч. 2 ст.49-2 КЗпП не виконано і не враховано її переважне право залишення на роботі (висока кваліфікація, продуктивність праці, тривалий безперервний стаж роботи на даному підприємстві); вимоги ч.1 ст.49-2 «про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці» не було виконано; вимоги ч. 3 ст. 49-2 «одночасно з попередженням про звільнення... власник ...пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві» - не було виконано (вакансії, на які вона могла розраховувати та які їй повинно було запропонувати за освітою та досвідом роботи в той час заповнювались сторонніми особами).

На посаду провідного економіста прийнята на роботу ОСОБА_7 за фахом викладач біології, без досвіду роботи в автотранспорті. На посаду начальника транспортного відділу прийнята ОСОБА_5 - за фахом викладач історії, без досвіду роботу в автомобільному транспорті. На посаду провідного інженера транспортного відділу прийнята ОСОБА_6 - за фахом юрист, без досвіду роботи на автомобільному транспорті. Вказує, що вона має повну вищу освіту за фахом «Економіка та організація автомобільного транспорту» та більш 20 років стажу на різних посадах автотранспортної експлуатації. Лише «при відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника» (ч.3 ст.49-2 КЗпП) можливо продовжувати процес вивільнення.

Такі дії власника вона не може вважати належним чином виконаними обовязками роботодавця, та вважає порушенням трудового законодавства та прав позивача. ОСОБА_9 графіка щорічних відпусток ОСОБА_2 «Автотранспошта» на 2016 рік вона розраховувала піти у відпустку у серпні 2016 р., тобто мала право отримати ще і відпустку, та при навіть небажаному розвідку подій, мала право звільнитися у останній день відпустки, тобто збільшити собі трудовий стаж до пенсії та її розрахунку.

Виявив усі обставини, проаналізував безліч порушень трудового законодавства, а також порушення її прав, вона підготувала заяву на звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП в термін 09.06.2016 р. яку вона зареєструвала у приймальні та для контролю відправила цінним листом з описом вкладення.

ОСОБА_9 п. 2.5 «Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників УДППЗ «Укрпошта» (Колективний договір на 2016 рік) «Припинення трудового договору може бути здійснено лише на підставах, передбачених законодавством. У разі припинення трудового договору з поважних причин, передбачених законодавством, керівник повинен розірвати трудовий договір у строки, в які просить працівник.»; п 2.7 «У день звільнення працівника адміністрація зобов'язана видати йому трудову книжку з внесеним до неї записом та зробити з працівником остаточний фінансовий розрахунок...»

Директор ОСОБА_3 розглядати її заяву відмовився, не розглянув її і досі, та має бажання звільнити її за порушення трудової дисципліни. Трудова книжка утримується на підприємстві, наказ щодо звільнення не видано, з нею не проведено ніякого розрахунку.

Всі ці дії є неправомірними, є порушенням її конституційних прав на труд та на захист своїх прав у суді. Внаслідок незаконного спонукання до звільнення їй була завдана моральна шкода, яка виражається в моральних стражданнях через безпідставний примус до звільнення та позбавлення права на отримання заробітку, втрати нормальних життєвих звязків внаслідок чого вона змушена докладати зусилля для організації свого життя та сімї; хвилюватися, перебувати у постійній нервовій та психологічній напрузі; думати про те, чому вона повинна відповідати за те, що комусь не вдалось її звільнити 6 років тому, коли і судом було встановлено порушення її прав; куди влаштуватися на роботу; як отримати належні їй документи та кошти. Не можна звільняти людину з роботи, на якої вона працювала більш ніж 31 рік, лише за те, що вона колись незаконно була звільнена та захищала і захистила свої права у суді. Не можна використовувати своє службове становище та примушувати до звільнення людину з метою працевлаштувати на її посаду своїх родичів. Тому вона оцінюю моральну шкоду у 31 000 грн., як це передбачено ст.237-1 КЗпП.

Позивачка просила зобовязати відповідача звільнити її з робити 09.06.2016р. за ч.3.ст.38 КЗпП; виплатити їй вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку, та всіх належних мені сум; виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку; видати належним чином оформлену трудову книжку та копію наказу щодо звільнення; стягнути з відповідача ОСОБА_2 «Автотранспошта» моральну шкоду у сумі 31 000 грн.

В подальшому під час розгляду справи позивачка уточнила свої позовні вимоги, зазначила, що вона працювала в ОСОБА_2 «Автотранспошта» з 10.01.1985 р., наказ №10/ок від 09.01.1985р., начальником відділу ОПАРК (кадрів) ОСОБА_2 «Автотранспошта» з 01.10.2007р., наказ 299-к від 04.10.2007р.

13.05.2016р. на посаду директора ОСОБА_2 «Автотранспошта» був призначений ОСОБА_3, вона в той день знаходилась у відпустці, тому їх знайомство відбулось 16.05.2016 р., а вже 19.05.2016, при другій особистої зустрічі, ОСОБА_3 повідомив їй, що він не буде працювати з нею, тому що вона раніше мала участь у судових справах, і у нього є інша кандидатура на її посаду - посаду начальника ВОПАРК. ОСОБА_3 сповістив їй, що він, як директор, може робити все що завгодно, і сам буде вирішувати що законно, а що ні. Як незабаром зясувалось, він спланував скоротити її, а на її посаду працевлаштувати свояченицю.

Вона дійсно, декілька років тому, 19.05.2010р. була звільнена колишнім директором ОСОБА_4 та поновлена на роботі 13.11.2012 р. рішенням апеляційного суду м. Києва від 13.11.2012р. (справа № 22-12162/12р.). З того часу на посаді директора ОСОБА_2 «Автотранспошта» відбулось 13 змін директорів, але жодний не вимагав її звільнення, навпаки, виконання нею посадових обовязків постійно мало позитивну оцінку з боку керівництва.

19.05.2016 р. наказом №225 відповідачем була анонсована реорганізація підприємства шляхом зміни структури управління підприємства. При цьому було заплановано: новий перерозподіл обовязків, введення змін в посадови інструкції та Положення про відділи, тобто зміна істотних умов праці для працівників. Одночасно, цим же наказом, було анонсовано заплановане вивільнення працівників у звязку з зміною структури.

20.05.2016 р. листом № 05-552 первинна профспілкова організація ОСОБА_2 «Автотранспошта» була повідомлена про реорганізацію підприємства шляхом введення нової структури управління підприємства, про вивільнення посад та скорочення штатів.

ОСОБА_9 наказу від 19.05.2016р. № 225 ОСОБА_2 «Автотранспошта» повинна була почати працювати за новою структурою управління підприємством вже з 20.05.2016р., на наступний день, а 19.05.2016р був останній день роботи за старою структурою управління.

Виконання обовязків роботодавця щодо попередження профспілки повинно було початись не пізніше 19.02.2016р., а працівників - не пізніше 19.03.2016р.

У відповідності до ч.3 ст. 32 КЗпП: «У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.» Таку ж саму позицію висловив Верховний суд України у постанові від 04.07.2012р. у справі № 6-59цс12.

У відповідності до ч. 1 ст. 49-2 КЗпП: «Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.»

У відповідності до ч. 3 ст.22 ЗУ «Про профспілки»: «У разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв'язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.»

У відповідності до п.3.1. Колективного Договору «Реорганізація чи ліквідація підприємства,..., що призводять до скорочення чисельності штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися не раніше як через три місяці після надання до профспілкової організації інформації, зокрема про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення.»

Процес вивільнення працівників (скорочення штату або чисельності) є достатньо складний процес, він має значну кількість обмежень, вимагає виконання норми права щодо самого процесу та термінів виконання. Сам процес неодноразово викладався в вигляді алгоритмів, порад, рекомендацій в будь яких спеціальних журналах з кадрових питань, які видаються при підтримці Міністерства соціальної політики України, та включає вимоги виконання ч.3.ст.22 ЗУ «Про профспілки», п.1 ст.40, ч.2 ст.49-4, 42, 49-2, 43, 44, 47, 116 КЗпП України. На необхідність виконання вимог цих статей також вказує п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. №9. «Про практику розгляду судами трудових спорів» та Роз'яснення Міністерства юстиції від 25.01.2011р. «Гарантії працівників у разі ліквідації або реорганізації підприємства, установи, організації».

Відповідач вирішив, що можливо провести реорганізацію підприємства шляхом введення нової структури управління підприємством лише створив наказ, а повідомляти працівників особисто, як це передбачено законодавством (ч.3 ст.32; ч.1 ст.49-2 КЗпП), тобто виконувати вимоги законодавства та норми права, які передують анонсованим змінам (зміна істотних умов праці, вивільнення також), не є обовязковим.

Наказом від 20.05.2016 № 226 було введено новий штатний розпис. Внаслідок цього у ОСОБА_2 «Автотранспошта» утворились нібито дві паралельно діючи структури, з занятими посадами та відповідними вакансіями. Зрозуміло, що наказ №225 не міг бути виконаний у зазначений термін - 20.05.2016р., в той же час він не був відмінений.

На протязі періоду з 20.05.2016р. по 30.05.2016р. наказами по особовому складу було повільно переведено працівників з старої структури в нову структуру на відповідні «перейменовані» посади, окрім позивача.

Про заплановане наказом №225 вивільнення відповідач нібито «забув», як і про обовязок виконувати вимоги ч.1,3 ст.49-2. У відповідності до правової позиції Верховного Суду України в справі від 6-65цс12 від 11.07.2012 «Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Зі змісту зазначеної норми вбачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, як-от: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників. При цьому вживані в цій нормі поняття: ліквідація, реорганізація, перепрофілювання, банкрутство, скорочення чисельності або штату працівників - стосуються саме підприємств, установ, організацій як юридичних осіб, а не їх структурних підрозділів.»

Тобто, не можливо вважати, що вивільнення працівників відбувається лише десь в окремому підрозділі, а іншої частини підприємства це зовсім не стосується і підприємство працює саме по собі окремо, нібито не має ніякого відношення до процесу вивільнення .

В цей же період ( при анонсованому запланованому скороченні, та ще не виконаному остаточно наказу №225), було прийнято на роботу на вакантні посади: за переведенням начальника транспортного відділу ОСОБА_5 (лист від 20.05.2016р. № 05-544); ОСОБА_6 (наказ від 01.06.2016р. №369к) на посаду провідного інженера транспортного відділу; ОСОБА_7 на посаду провідного економіста Служби організації праці та економіки (наказ від 31.05.2016р №366), які не малі ані відповідної освіти, ані досвіду роботи у автомобільному транспорті, чим було порушено вимоги наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 29 грудня 2004 року № 336 «Про затвердження Випуску 1 "Професії працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності" Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників» та вимоги наказу Міністерства транспорту та звязку України від 14.02.2006р. №136 за погодженням з Міністерством праці і соціальної політики України «Про затвердження Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуск 69. Автомобільний транспорт.»

З 29.05.2016р. по 04.06.2016р. вона знаходилась у відрядженні. Після повернення з відрядження вона зясувала, що за час її перебування у відрядженні: здійснено майже повне переведення працівників з посад старої структури на посади нової структури (окрім мене). На посаду начальника служби кадрового забезпечення (яка відповідає посаді начальника ВОПАРК за напрямком та основними функціями і на яку вона мала безумовне право - у будь-якому випадку: як при зміні істотних умов праці, так і при запланованому на підприємстві вивільненні) ОСОБА_3 намагався прийняти ОСОБА_7., яка є його свояченицею (син ОСОБА_7 ОСОБА_8, одружений на дочці ОСОБА_3 Михайліні, чім було порушено вимоги ст. 25-1 КЗпП України, п.16 Постанови СНК УССР від 04.06.1933р., ст.1,3 ЗУ «Про запобігання корупції». Коли ОСОБА_3 зробив для себе відкриття, що свояченицу ОСОБА_7 не можливо прийняти на її посаду, то наказом від 01.06.2016р. №256 непомітно вилучив із штатного розпису вакантну посаду начальника служби кадрового забезпечення, чім вдруге порушив 3-х місячний термін попередження профспілки, оскільки у відповідності до наказу №225 станом на 20.05.2016р. вона вже повинна була перебувати на посаді начальника СКЗ, а профспілку про вилучення 01.06.2016р. посади саме начальника СКЗ, з огляду на дату наказу №256, необхідно було попереджати у термін до 01.03.2016г.(ст. 241-1 КЗпП, ч.3 ст.22 ЗУ «Про профспілки»)

У подальшому відповідач виготував доказ - лист до профспілки від 30.05.2016р. № 05-573 про вилучення посади начальника СКЗ, але як вибачається з матеріалів справи, вихідному номеру 573 книги реєстрації вихідної кореспонденції відповідає запис за № 573 від 26.05.2016 р. і це є доповідна записка на імя ОСОБА_10 від 24.05.2016р.. а не лист до профспілки. Тому, у відповідності до п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» лист від 30.05.2016р. № 05-573 є оспорюваний документ та є підстави неприйняття його до уваги під час оцінки доказів відповідача.

Кадрова Служба залишилась без керівника, що апріорі неможливо. У подальшому відповідач поклав обовязки керівника СКЗ на провідного інженера СКЗ, що також є порушенням вимог наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 29 грудня 2004 року № 336 «Про затвердження Випуску 1 "Професії працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності" Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників», оскільки на працівника категорії «професіонали» не можливо покладати функції та відповідальність, які притаманні працівнику категорії «керівники». Вакантні посади (на які вона б теж мала право претендувати за досвідом роботи та повною вищою освітою) вже було заповнено новими співробітниками, які не мають ані відповідного досвіду, ані відповідної освіти, але є або свояками або знайомими ОСОБА_3

Вона має повну вищу освіту за фахом «Економіка та організація автомобільного транспорту», майже 20 років працювала на різних експлуатаційних-транспортних посадах у ОСОБА_2 «Автотранспошта», постійно підвищувала кваліфікацію, має значний досвід роботи та добре знає підприємство, та навіть при скороченні її посади мала безумовне право претендувати на частину вакантних посад.

В перший день після її відрядження, 06.06.2016р. ОСОБА_3 прислав до «переговірника», якій почав від імені ОСОБА_3 вимагати, щоб вона звільнилась за власним бажанням, за що їй нібито виплатять 200% прогресу та дадуть грамоту. Вона вирішила зясувати ситуацію остаточно, та запропонувала можливий строк звільнення 01.07.16р, мотивуючи тім, що цей місяць квартальний, потрібно робити звіти. «Переговорник» після порад з ОСОБА_3 не погодився, казав, що потрібно якомога скоріше звільнятись. Вона зрозуміла, що ОСОБА_3, у будь-якому випадку, не збирається витримувати законом встановлені при вивільненні строки, про які він не має уяви, та нібито «погодилась» на дату звільнення 10.06.16р.

Ситуація стала остаточно явною. За ст.42-1 вона маю переважне право на укладання трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу на протязі 1 року, якщо власник проводить прийняття на роботу працівників аналогічної кваліфікації. Тому ОСОБА_3 було вкрай важливо, щоб її звільняли не за п.1 ст.40, а скоріше та за власним бажанням. Вона вважає, що після її звільнення вакансію начальника служби кадрового забезпечення було би поновлено, та на неї переведено свояченицю ОСОБА_7 ОСОБА_5 тому ОСОБА_3 навіть не почав цікавитись нормами права, які необхідно виконувати при запланованому вивільнення працівників. Заплановане наказом №225 вивільнення мало штучний характер, стосувалось лише її, та і його не передбачалось виконувати за нормою права. При самому небажаному для себе розкладі, при скорочення посади працівник, посада якого скорочується, от дати повідомлення профспілки гарантовано працює 3 місяці та потім одержує вихідну допомогу (ст. 44 КЗпП), тобто приблизно повинен отримати 4 місячних середніх заробітки. ОСОБА_3 «запропонував» їй в декілька разів менше, підписав низку документів з порушенням трудового законодавства, та вважав, що вона з радістю повинна погодитись на його плани, тому що на його думку, він, як директор «сам вирішує, що законно, а що ні».

При виданні наказу від 19.05.2016р. №225 про реорганізацію підприємства шляхом введення нової структури управління, яка ускладнена запланованим вивільненням, відповідач порушив норми та строки, які передбачено ч.3 ст.32, ч.6 ст.36; п.1 ст.40, 42, 49-2, 49- 4, 43, 44 КЗпП; ч.3 ст.22 ЗУ «Про профспілки»; п.3.1. Колективного Договору УДППЗ «Укрпошта». Відповідач не виконав належним чином обовязки роботодавця. Невиконання вимог перелічених статей - це зона відповідальності роботодавця, а не працівника, посада якого скорочується або якого вивільняють. У відповідності до ч.6 п.19 Постанови пленуму Верховного Суду України №9 відОб.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів» «В усіх випадках звільнення за п.1 ст.40 КЗпП проводиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою ІІІ-А КЗпП.»

Крім того, на посаду провідного економіста прийнята на роботу ОСОБА_7 за фахом викладач біології, без будь-якого досвіду роботи в автотранспорті. На посаду начальника транспортного відділу прийнята ОСОБА_5 - за фахом викладач історії, без будь-якого досвіду роботу в автомобільному транспорті. На посаду провідного інженера транспортного відділу прийнята ОСОБА_6 за фахом юрист, без будь-якого досвіду роботи на автомобільному транспорті. Такими діями відповідач порушив вимоги наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 29 грудня 2004 року № 336 «Про затвердження Випуску 1 "Професії працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності" Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників» та вимоги наказу Міністерства транспорту та звязку України від 14.02.2006р. №136 за погодженням з Міністерством праці і соціальної політики України «Про затвердження Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуск 69. Автомобільний транспорт.» При цьому, відповідач привласнив собі повноваження Міністерства праці та соціальної політики (повноваження щодо встановлення та погодження кваліфікаційних вимог надано ч.18 п.4.Постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015р. № 423 про затвердження «Положення про Міністерство соціальної політики України») та Міністерства транспорту і самостійно відкоригував кваліфікаційні вимоги у посадових інструкціях щодо зазначених працівників.

У відповідності до ст.4 КЗпП «Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.»

ОСОБА_9 висновку Конституційного суду України від 09.07.1998р, №17/81-97 (справа про тлумачення терміну "законодавство") «Термін "законодавство", що вживається у частині третій статті 21 Кодексу законів про працю України щодо визначення сфери застосування контракту як особливої форми трудового договору, треба розуміти так, що ним охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.».

Таким чином, накази Міністерств №336 (Випуск №1) та № 146 (Випуск №69) щодо встановлення кваліфікаційних вимог, які розроблено у відповідності до наданих Кабінетом Міністрів повноважень, також відносяться до трудового законодавства.

ОСОБА_9 «Положення про ВОПАРК» виконання вимог наказів Міністерств №336(Випуск №1) та № 136 (Випуск №69) є невідємною частиною роботи ВОПАРК, тобто, це є посадовими обовязками позивача, за які, згідно трудовому договору, позивач несе відповідальність. Втручання ОСОБА_3 та примушення працівників ВОПАРК ігнорувати передбачені законом кваліфікаційні вимоги, які зазначено в цих наказах, вона розцінює як незаконне втручання в її трудовий договір.

Посада начальника СКЗ безпосередньо підпорядковується директору ОСОБА_2 «Автотранспошта». Документами зафіксовано намір ОСОБА_3 працевлаштувати на цю посаду свояченицю ОСОБА_7 що є порушенням ст. 25 -1 КЗпП України.

Такі дії власника вона не може вважати належним чином виконаними обовязками роботодавця, та вважає порушенням трудового законодавства та прав позивача.

Всі ці порушення надали їй право на написання заяви про звільнення за власним бажання у відповідності до ч.3 ст.38 КЗпП України, про що вона і вказала у своїй заяви від 09.06.2016р. Заяву вона зареєструвала у приймальні та для контролю відправила цінним листом з описом вкладення. У відповідності до правової позиції Верховного Суду від 22 травня 2013 року(справа № 6-34 цс 13) «Для визначення правової підстави розірвання трудового договору за частиною третьою статті 38 Кодексу законів про працю України значення має сам лише факт порушення роботодавцем законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причини такого порушення та його істотність.»

ОСОБА_3 відмовився підписувати її заяву, не провів перевірки фактів порушення трудового законодавства, які вказано у заяві, та не надав їм належну оцінку.

У відповідності до п. 3.3 Правил внутрішнього трудового розпорядку Колективного договору (а.с.237) «У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажання зумовлена неможливістю продовжувати роботу з поважних причин. передбачених законодавством, керівник повинен розірвати трудовий договір у строки, в які просить працівник»

У відповідності до правової позиції Верховного Суду від 31.10.2012р. (справа № 6- 120цс12) «За змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь- який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно.» Порушення власником, або уповноваженим ним органом, трудового законодавства або умов колективного договору, або трудового договору, є поважною причиною для розірвання трудового договору, що окремо передбачено ч.3 ст.38 КЗпП України.

Її трудова книжка ще й досі утримується на підприємстві, наказ щодо звільнення не видано, з нею не проведено розрахунку. Заяву щодо звільнення вона не відкликала, іншої заяви не писала. Відповідальність за несвоєчасну видачу трудової книжки передбачено ст..47 КЗпП та ч.6 п.4.1 «Інструкції про порядок введення трудових книжок» (Наказ Мінпраці №58 від 29.07.93 р.) : « При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу."

У відповідності до ч. 5 п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.99 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розрахунок сум відбувається без урахування податків.

У звязку з тім, що її середній заробіток, згідно довідки від 17.01.2017р., яку надав відповідач складає 639,66 грн. за робочий день, то розрахунок вихідної допомоги у відповідності ст..44 КЗПП та ч..2,3 п. 8 Постанови Кабінету Міністрів від 8 лютого 1995 р. N 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» складає: 3*20*639,66= 38379,60 грн.

Розрахунок компенсації за невикористану відпустку ( 29 календарних днів), згідно довідці про середню заробітну плату за календарний день з розрахунку за 12 попередніх місяців (357,71 грн.), яку надав відповідач та п.7 Постанови Кабінету Міністрів від 8 лютого 1995 р. N 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» складає: 29*357,71=10373,59грн.

Розрахунок за затримку розрахунку (ст. .117 КЗпП) при звільненні та час невидачі трудової книжки (ч.6 п.4.1 «Інструкції про порядок введення трудових книжок») у відповідності до ч.1 п.8 Постанови Кабінету Міністрів від 8 лютого 1995 р. N 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» станом з 10.06.2016р по 25.04.2017р.) складає: 12 р.д. червень +21 р.д. липень + 22 р.д.серпень + 22 р.д. вересень+ 20р.д. жовтень +22 р.д.листопад + 22 р.д. грудень+ 20 р.д.січень+20 р.д. лютий+22р.д.березень+16р.д.квітень=219 р.д.*639,66 грн..=140085,54 грн.

Всі ці дії відповідача є неправомірними, є порушенням її конституційних прав на працю та на захист своїх прав у суді. Внаслідок незаконного спонукання до звільнення їй була завдана моральна шкода, яка виражається в моральних стражданнях через безпідставний примус до звільнення та позбавлення права на отримання заробітку, втрати нормальних життєвих звязків внаслідок чого вона змушена докладати зусилля для організації свого життя та сімї; хвилюватися, перебувати у постійній нервовій та психологічній напрузі; думати про те, чому вона повинна відповідати за те, що комусь не вдалось її звільнити декілька років тому, коли і судом було встановлено порушення її прав; куди влаштуватися на роботу; чому вона повинна залишати посаду та роботу заради працевлаштування своячениці керівника; як отримати належні їй документи та кошти. Не можна звільняти людину з роботи, на якої вона працювала більш ніж 31 рік, лише за те, що вона колись незаконно була звільнена і захистила свої права у суді, або тому, що третя особа використовує службове становище та має намір забезпечити роботою своїх свояків та знайомих. Тому вона оцінюю моральну шкоду у 31 000 грн.. як це передбачено ст. 237-1 КЗпП.

В звязку із викладеними обставинами позивачка просила зобовязати відповідача звільнити її ОСОБА_1 з роботи 09.06.2016 року за ч. 3 ст. 38 КЗпП; стягнути з відповідача вихідну допомогу у розмірі тримісячного заробітку в сумі 38 379,60 грн.; стягнути з відповідача компенсацію за 29 к. д. невикористаної відпустки в сумі 10 373,59 грн.; стягнути з відповідача середню заробітну плату за весь час затримки розрахунку та день видачі трудової книжки станом з 10.06.2016 по 16.05.2017 року в сумі 147 761,46 грн.; видати належним чином оформлену трудову книжку та копію наказу щодо звільнення; стягнути з відповідача ОСОБА_2 Автотранспошта моральну шкоду у сумі 31 000,0 гривень.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, підтвердили обставини, викладені у позовній заяві, просили позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, надала суду письмові заперечення та просила у позові відмовити.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 10.01.1985 року працювала в ОСОБА_2 Автотранспошта, працює начальником відділу ОПАРК (кадрів) ОСОБА_2 Автотранспошта з 01.10.2007 року.

Встановлено, що згідно наказу Українського державного підприємства поштового звязку Укрпошта № 221/к від 12.05.2016 року По особовому складу призначено ОСОБА_3 на посаду директора дирекції Автотранспошта УДППЗ Укрпошта з 13 травня 2016 року на умовах укладеного контракту строком з 13 травня 2016 року до 12 травня 2021 року включно за переведенням з Полтавської дирекції УДППЗ Укрпошта.

ОСОБА_9 наказу № 224-к від 20.04.2016 року ОСОБА_1 надано частину щорічної відпустки за період робот из 19 травня 2015 року по 18 травня 2016 року, період відпустки з 10 травня 2016 року по 13 травня 2016 року, всього 4 календарних днів.

ОСОБА_9 наказу директора ОСОБА_2 Автотранспошта від 19.05.2016 № 225 Про введення в дію нової структури управління у звязку зі внесенням змін до структури управління ОСОБА_2 Автотранспошта УДППЗ Укрпошта, погоджених з УДППЗ Укрпошта затверджено та впроваджено в дію нову структуру управління ОСОБА_2 Автотранспошта з 20 травня 2016 року; п. 4 даного наказу визначено начальнику відділу обліку, підготовки, аналізу та руху кадрів ОСОБА_1 працевлаштувати працівників робочі місця та посади яких вивільняються, при неможливоств такого працевлаштування звільнити з роботи за скороченням штатів у відповідності КЗпП.

ОСОБА_9 наказу ОСОБА_2 Автотранспошта від 20.05.2016 № 226 Про введення в дію штатного розпису згідно наказу дирекції від 20.05.2016 № 225 та у відповідності до Схеми посадових окладів затвердженої наказом УДППЗ Укрпошта від 21.03.2016 року № 178 Про затвердження Схеми посадових окладів (тарифних ставок), що розраховані з мінімальних заробітних плат 1 450 грн. та 1 550 грн. затверджено та ведено в дію з 20 травня 2016 року штатний розпис ОСОБА_2 Автотранспошта на 2016 рік зі штатом у кількості 538,00 одиниць та місячним фондом заробітної плати у розмірі 2 361 260,52 грн., посадові оклади (тарифні ставки) якого розраховані з мінімальної заробітної плати 1 550,0 гривень; штатний розпис ОСОБА_2 Автотранспошта введений в дію з 01 травня 2016 року наказом від 29.04.2016 № 198 (мінімальна заробітна плата 1 550,00 грн.) зі всіма змінами до нього вважати таким, що втратив чинність; залишити без змін раніше встановлені парцівникам посадові оклади (годинні тарифні ставки), а також доплати та надбавки до них, оскільки розмір мінімальної заробітної плати залишається незмінним; зберегти існуючі умови оплати праці на строк переведення або припинення трудового договору, у разі незгоди на переведення, працівників на посади, визначені організаційною структурою, що затверджена наказом дирекції від 20.05.2015 № 225 Про введення в дію нової структури управління, враховуючи вимоги КЗпП України.

ОСОБА_9 наказу ОСОБА_2 Автотранспошта від 19.05.2016 року № 50-в Про направлення на семінар відряджено ОСОБА_1, начальника відділу обліку, підготовки, аналізу та руху кадрів на виїзний семінар кадрових служб підприємства з 29.05. по 04.06.2016 р. (зі збереженням місця роботи (посади) та середнього заробітку за час відрядження).

ОСОБА_9 наказу ОСОБА_2 Автотранспошта від 01.06.2016 № 256 Про внесення змін до штатного розпису на 2016 рік у звязку із виробничою необхідністю внесено зміни до штатного розпису (перелік № 1 додається), затвердженого наказом ОСОБА_2 Автотранспошта від 20.05.2016 № 226; затверджено місячний фонд заробітної плати в сумі 2 327 450,22 грн. та чисельність штату ОСОБА_2 Автотранспошта в кількості 529,0 одиниць.

Встановлено, що 09.06.2016 року ОСОБА_1 звернулася до Директора ОСОБА_2 Автотранспошта ОСОБА_3 із заявою, в якій просила звільнити її з роботи за ч. 3 ст. 38 КЗпП України (порушення работодавцем трудового законодавства та коллективного договору) а саме за порушення Законом встановленого порядку, який передбачено виконати при звільненні працівника за п. 1 ст. 40 КЗпП України, а також суміжних ст. 42, 49-2, 43 КЗпП та ч.3 ст. 22 ЗУ Про профспілки в термін 09.06.2016 р.; в наказі про звільнення використати сааме таке посилання звільнена з роботи за ч.3 ст. 38 КЗпП України, а саме за порушення власником (або уповноваженим ним органом) Законом встановленого порядку, якій передбачено виконати при звільненні працівника за п.1 ст. 40 та розірвати трудовий договір з підстав, передбачених п.1 ст. 40 КЗпП; а також порушення суміжних ст.ст. 42, 49-2, 43, 49-4, 141 КЗпП та ч.3 ст. 22 ЗУ Про профспілки; у відповідності до ст. 44 КЗпП виплатити вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку; у відповідності до ст. 47 КЗпП видати трудову книжку та провести остаточний розрахунок у строки, які зазначені в ст. 116 КЗпП та надати засвідчену копію наказу щодо звільнення та повний розрахунок суми до вплати, у разі затримки виплати виконати ст. 117 КЗпП, надати їй можливість спокійно забрати свої особисті речі.

ОСОБА_9 пояснювальної записки секретаря Голубовської А.П. від 10.06.2016 року вона, повідомляє директору ОСОБА_2 Автотранспошта ОСОБА_3 про те, що перебуваючи на робочому місці до неї звернулася нач. ВОПАРК ОСОБА_1 з метою зареєструвати заяву 09.06.2016 о 16:40 год, вчинила згідно посадової інструкції секретаря п. 2.12.

ОСОБА_9 від 10.06.2016 року о 09.00 година Про відсутність на робочому місці, складеному інженером 1 кат. служби кадрового забезпечення ОСОБА_11, інженером ІІ кат. служби кадрового забезпечення ОСОБА_12, начальником ВМТЗ ОСОБА_13, начальником служби організації праці та економіки ОСОБА_14, начальником юридичного відділу ОСОБА_15, станом на 10.06.2016 начальник ВОПАР ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці та на території дирекції, причина відсутності невідома, на дзвінки не відповідає.

ОСОБА_9 від 10.06.2016 року о 16.00 година Про відсутність на робочому місці складеному інженером 1 кат. служби кадрового забезпечення ОСОБА_11, інженером ІІ кат. служби кадрового забезпечення ОСОБА_12, начальником ВМТЗ ОСОБА_13, начальником служби організації праці та економіки ОСОБА_14, начальником юридичного відділу ОСОБА_15, станом на 10.06.2016 начальник ВОПАР ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці та на території дирекції, причина відсутності невідома, на дзвінки не відповідає.

ОСОБА_9 перевірки від 16.06.2016 року комісія в складі 3-х осіб провела перевірку місцезнаходження начальника ВОПАРК ОСОБА_1, яка з 10.06.16 року з невідомих причин відсутня на роботі; з вказаної дати ОСОБА_1 на телефонні дзвінки не відповідає, де вона та з яких причин відсутня на роботі, адмністрації не повідомила; з вищевикладеного 16.06.2016 року в 11-20 комісія в складі голови профкому ОСОБА_16, провідний інженер СБДР ОСОБА_17, начальник ВТВ ОСОБА_18 відвідали ОСОБА_1 за місцем проживання пмт. Ірпінь, вул. Садова, 61в к. 38, за вказаною адресою ніхто на дзвінки протягом 25 хвилин не відповів, на даний час місцезнаходження та стан здоровя начальника ВОПАРК ОСОБА_1 не відомо.

Встановлено, що директор ОСОБА_2 Автотранспошта ОСОБА_3, голова комісії по соціальному страхуванню ОСОБА_2 Автотранспошта зверталися із листами від 27.06.2016 року № 02-684 до головного лікаря КЗКОР Київська обласна психоневрологічна лікарня № 2, від 27.06.2016 № 02-685 до головного лікаря КЗ Ірпінський міський центр первинної медико-санітарної допомоги Ірпінської міської ради Київської області з проханням надати інформацію про перебування або не перебування на лікарняному в період з 10.06. по 29.06.2016 року працівника ОСОБА_2 Автотранспошта ОСОБА_1, оскільки даний працівник з 10.06.2016 року і по теперішній час не зявляється на роботу з невідомих їм причин.

На зазначені листи були надані відповіді про те, що у вказаний період ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні не знаходилась та за медичною допомогою не зверталася.

Також, відповідачем були направлені на адресу ОСОБА_1 листи, які були нею отримані, в яких на її заяву від 09.06.2016 року щодо звільнення її з робот из підстав, передбачених ч.3 ст. 38 КЗпП повідомлялося, що у звязку з тим, що інформаці, викладена нею в заяві, не містить підтверджуючих фактів порушення законодавства работодавцем, дана заява не може бути підставою для звільнення згідно ч.3 ст. 38 КЗпП України та містилося прохання особисто прибути для вирішення питання її подальшої роботи на посаді, що буде їй запропонована для переведення або терміново повідомити письмово про причини її відсутності.

ОСОБА_9 листа від 20.05.2016 року № 05-552 директора ОСОБА_2 Автотранспошта ОСОБА_3 на адресу Первинної профспілкової організації працівників ОСОБА_2 Автотранспошта Про зміни у структурі управління ОСОБА_2 Автотранспошта дирекція Автотранспошта УДППЗ Укрпошта інформувала первинну профспілкову організацію працівників ОСОБА_2 Автотранспошта про те, що у звязку зі змінами у структурі управління до штатного розпису дирекції Автотранспошта вносяться зміни та змінами до штатного розпису передбачаються виключення зі штатного розпису ОСОБА_2 Автотранспошта з 20.05.2016 року деяких посад, працівникам, робочі місця яких та посади вивільняються буде запропонована інша робота, при неможливості такого працевлаштування працівники будуть звільнені з роботи за скороченням штатів у відповідності з КЗпП.

ОСОБА_9 листа директора ОСОБА_2 Автотранспошта ОСОБА_3 від 30.05.2016 № 05-573 на адресу Первінної профспілкової організації працівників ОСОБА_2 Автотранспошта Про зміни у штатному розписі в доповнення до листа від 20.05.2016 року № 05-552 ОСОБА_2 Автотранспошта УДППЗ Укрпошта інформує первинну профспілкову організацію працівників ОСОБА_2 Автотранспошта про те, що у звязку з виробничою доцільністю зі штатного розпису ОСОБА_2 Автотранспошта з 01.06.2016 буде виключена наступна вакантна посада підрозділу Служба кадрового забезпечення, начальник служби, кількість штатних одиниць -1.

ОСОБА_9 наказу директора ОСОБА_2 Автотранспошта ОСОБА_3 від 16.06.2016 № 278 Про внесення змін до штатного розпису на 2016 рік у звязку з виробничою необхідністю внесено зміни до штатного розпису (Перелік № 2 додається), затвердженого наказом ОСОБА_2 Автотранспошта від 20.05.2016 № 226, затверджено місячний фонд заробітної плати в сумі 2 347 653,58 грн. та чисельніст штату ОСОБА_2 Автотранспошта в кількості 529,0 одиниць.

ОСОБА_9 листа директора ОСОБА_2 Автотранспошта ОСОБА_3 від 26.06.2016 року на адресу ОСОБА_1 на її заяву від 05.07.2016 щодо надання їй копій документів, повідомляє, що у звязку з тим, що нею не зазначено з яких підстав їй потрібні копії зазначених нею докуменітв, адміністрація дирекції не має правових підстав для задоволення її вимоги та зазначає, що вона як працівник дирекції повинна зявитись на роботі особисто та у випадку обгрунтованості її вимог їй будуть надані документи, видача яких не суперечить вимогам Закону України Про захист персональних даних, тобто ті, що не містять особистих даних працівників дирекції, в тому числі директора дирекції. Також у звязку із відсутністю її на роботі з невідомих їм причин, просив у письмовій формі повідомити причини її відсутності на роботі з 10.06. по теперішній час.

ОСОБА_9 довідки від 22.08.2016 № 03-885 ОСОБА_2 Автотранспошта середньоденний заробіток ОСОБА_1 складає 634,79 гривень.

ОСОБА_9 довідки ОСОБА_2 Автотранспошта від 20.10.2016 № 19/10/16156 середній заробіток ОСОБА_1 за період з червня 2015 року по травень 2016 року складає 11 179,64 гривень.

ОСОБА_9 довідки ОСОБА_2 Автотранспошта від 17.01.2017 № 03-69 середньоденний заробіток ОСОБА_1 складає 639,66 гривень.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 10.06.2016 року не виходить на роботу, наказу про її звільнення відповідачем не винесено, трудова книжка позивачу не видана.

Наведені обставини підтверджуються поясненнями сторін, матеріалами справи.

У відповідності до ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

У відповідності до ч.1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

У відповідності до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі.

У відповідності до п.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Позивачка, звертаючись до суду із даним позовом просила зобовязати відповідача звільнити її, ОСОБА_1, з роботи 09.06.2016 року за ч. 3 ст. 38 КЗпП.

В судовому засіданні не знайшли свого беззаперечного підтвердження доводи позивача про порушення відповідачем трудового законодавства по відношенню до неї і відповідно наявності у позивача права на звільнення саме відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Посилання позивача на ті обставини, що відповідач незаконно спонукав її до звільнення та прийняв на вакантні посади нових співробітників, які на думку позивача є або родичами або знайомими директора ОСОБА_2 Автотранспошта ОСОБА_3 та цим порушив права позивача, є необґрунтованими та не підтверджуються належними та допустимими доказами.

За таких обставин суд не вбачає передбачених законом підстав для зобовязання відповідача звільнити ОСОБА_1 з роботи 09.06.2016 року за ч. 3 ст. 38 КЗпП та для задоволення даних позовних вимог.

Разом із цим, оскільки позивачка на даний час не звільнена з роботи, а виходячи із положень ст. ст. 115-117 КЗпП України право на стягнення виплати вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку виникає з моменту звільнення особи , суд відмовляє позивачу у задоволенні вимог про стягнення з відповідача вихідної допомоги у розмірі тримісячного заробітку в сумі 38 379,60 грн.; компенсації за 29 к. д. невикористаної відпустки в сумі 10 373,59 грн.; середньої заробітної плати за весь час затримки розрахунку та день видачі трудової книжки станом з 10.06.2016 по 16.05.2017 року в сумі 147 761,46 грн.

У звязку із цим також не підлягають задоволенні і інші вимоги позивача про зобовязання відповідача видати належним чином оформлену трудову книжку та копію наказу щодо звільнення та стягнення з відповідача ОСОБА_2 Автотранспошта моральної шкоди у сумі 31 000,0 гривень.

В звязку із вищевикладеним, суд, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та оцінюючі надані докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позивачем всупереч вимог ст. ст. 10, 11 ЦПК України в судовому засіданні не було беззаперечно доведені заявлені нею позовні вимоги, у звязку із чим суд відмовляє позивачу у задоволенні заявлених позивачем позовних вимог. При цьому, суд вважає, що доводи позивача з приводу обставин позову не спростовують заперечень відповідача. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження чи спростування позовних вимог суду надано не було.

На підставі ст. ст. 21, 25-1, 32, 38, 40, 42-44, 47, 49-4, 116, 117, 221, 232, 233, 235, 236, 237, 237-1, 238, 241 КЗпП України, керуючись ст. ст. 3, 6, 10, 11, 60, 61, 212, 214, 215, 218 ЦПК України суд:

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ПАТ Укрпошта в особі ОСОБА_2 Автотранспошта ПАТ Укрпошта, третя особа директор ОСОБА_2 Автотранспошта ОСОБА_3 про не розгляд заяви щодо звільнення, про зобовязання щодо звільнення, виплату вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та невидачі трудової книжки, стягнення моральної шкоди залишити без задоволення.

Копію рішення направити третій особі для відома.

Повне рішення буде виготовлене протягом пяти днів з дня закінчення розгляду справи 21.05.2017 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_19