Справа № 456/281/17
Провадження № 6/456/39/2017
УХВАЛА

іменем України

20 лютого 2017 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Микитчина І. М. ,

при секретарі Свержинській І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию подання державного виконавця Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області про тимчасове обмеження боржнику ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

до Стрийського міськрайонного суду Львівської області надійшло подання державного виконавця Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області, в якому вона просить тимчасово обмежити українця, громадянина України, ОСОБА_1, іден. код НОМЕР_1, жит. ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобовязань, які покладені на нього судовим рішенням.

В обґрунтування подання державний виконавець покликається на те, що у Стрийському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області на виконанні знаходиться виконавчий лист №1323/5451/2012 від 18.09.2013 року Стрийського міськрайонного суду Львівської області про стягнення із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 2402,80 грн.. 04.07.2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Однак, боржником рішення не виконано в повному обсязі. Наявність в особи невиконаних зобовязань, покладених на неї судовим рішенням, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Державний виконавець Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подання, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що подання про тимчасове обмеження боржнику ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_3 ВП №51562719 від 06.07.2016 року відкрито виконавчі провадження з виконання року рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18.09.2013 року №1323/5451/2012 про стягнення із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 2402,80 грн.

Згідно матеріалів справи боржник не працює, не отримує пенсію, не має відкритих рахунків в банках та інших фінансових установах, за ним не зареєстровано транспортний засіб на праві власності, майно, на яке можна б було звернути стягнення у нього відсутнє, ОСОБА_1 ухиляється від сплати заборгованості, тому рішення суду та судовий наказ не виконано, не дивлячись на те, що державним виконавцем вжито всіх, передбачених чинним законодавством, заходів примусового виконання рішень.

Статтею 33 Конституції України визначено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України і є обовязковими до виконання на всій території України. Примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

За змістом ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом та в'їхати в Україну.

Відповідно до ч.2 ст. 6 Закону громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобовязань.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно, і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії та має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

Відповідно до ч.1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Таким чином, вищенаведене дає підстави для висновку, що підставою для обмеження боржника у праві виїзду за межі України є доведення державним виконавцем умисного ухилення боржника від виконання рішення суду. При цьому, доведення факту невиконання рішення суду з підстав відсутності у боржника заробітку, інших доходів та особистого майна, на яке можна звернути стягнення, не є підставою для його обмеження у праві виїзду за межі України.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання: невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак, воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Відповідно до розяснень Верховного Суду України від 01.02.2013 року судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, поняття "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На підставі вищенаведеного, суд вважає доводи, наведені державним виконавцем в поданні, необґрунтованими, оскільки наявність у боржника вищевказаної непогашеної заборгованості не є достатньою підставою для обмеження його права на пересування та виїзду за межі України. Зважаючи на те, що суду не надано доказів, з яких би вбачалось, що боржник, будучи належним чином повідомленим, ухилявся від явки у виконавчу службу, а отже вчиняв будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність), спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, має закордонний паспорт і з метою ухилення від виконання рішень суду, має намір виїхати за межі України на постійне місце проживання чи на тривалий час, тому, за наведених обставин, подання до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст., ст. 209, 210, 294, 377-1 ЦПК України, Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», суд,

УХВАЛИВ:

в задоволенні подання державного виконавця Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області про тимчасове обмеження боржнику ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий-суддя ОСОБА_4