АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2751/17 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 614/1000/16-ц Федченко В.М.
Категорія: договірні Доповідач - Швецова Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2017 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді : Швецової Л.А.,

Суддів: Бровченка І.О., Малінської С.М.,

За участі секретаря: Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на рішення Борівського районного суду Харківської області від 22 лютого 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_2, діючого на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства «Страхова група ТАС» про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищено небезпеки, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Борівського районного суду Харківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»» та просив стягнути на його користь матеріальні збитки в сумі 15 158 грн. 20 коп., понесені ним на лікування (1 098 грн. 20 коп.) та на відшкодування пошкодженого автомобіля ВАЗ - 21061 (14 060 грн. 00 коп.).

В обґрунтування позову посилався на те, що 19.08.2013 р. в с. Нижче Солоне Борівського району Харківської області близько 19 год. 20 хв. на перехресті автодоріг Вище Солоне - Піски-Радьківські, назустріч йому рухався вантажний автомобіль МАН-19.402 держ. № НОМЕР_1 з напівпричепом держ. № НОМЕР_2, під керуванням відповідача ОСОБА_4, завантажений колодами сиророзрубленої породи - сосна звичайна у кількості 30 м,, загальною вагою 23 700 кг.

Під час руху автопоїзда МАН - 19.402 з напівпричепом завантантаженим колодами лісопродукції, ОСОБА_4 з критичною швидкістю автопоїзда, допустив випадання з напівпричепа колод сиророзрубленої лісопродукції.

Випадаючими колодами з напівпричепа автомобіль позивача марки ВАЗ - 21061 держ. № НОМЕР_3 отримав механічні пошкодження, на відновлення яких, згідно висновку автотоварознавчої експертизи №297 від 24.10.2013 року, необхідно витратити 14060 грн.

Крім того, внаслідок даної ДТП ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижнього полюсу лівого наколінника без зміщення, які, згідно висновку судової медичної експертизи №420-ІЗ/13 від 31 липня 2013 року відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, які заподіяли тривалий розлад здоров'я; гемартроз, забійна рана лівої кості, різана рана лівого лучезап'ястного суглоба, чисельні ссадини обох верхніх кінцівок, передньої поверхні грудної клітини - які згідно висновку вищенаведеної судово - медичної експертизи є тілесними ушкодженнями легкого ступеня тяжкості, які потягли за собою короткочасний розлад здоров'я.

Досудовим слідством Борівського ВП Ізюмського ВП ГУНП Харківської області дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. І ст. 286 КК України. 30.04.2014 р. ОСОБА_4 винесено повідомлення про підозру. 27.06.2014 р. органом досудового розслідування винесена постанова про зупинення досудового розслідування та оголошення в розшук ОСОБА_4

Після отримання тілесних ушкоджень внаслідок ДТП позивач з 19.07.2013 р. по 24.07.2013 р. знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Ізюмської центральної міської лікарні.

Вказаний вантажний автомобіль та напівпричіп, згідно правовстановлюючих документів належить ОСОБА_6, який 04.04.2013 р. уклав договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/1891311 з ПАТ «Страхова група «ТАС»», про що позивачу стало відомо після ДТП.

При зверненні до вказаного страховика позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з відсутністю вироку по кримінальному провадженню.

Заочним рішенням Борівського районного суду Харківської області від 10 січня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені в повному обсязі.

Ухвалою Борівського районного суду Харківсьокї області від 14 лютого 2017 року заяву ПрАТ «Страхова група «ТАС» про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення від 10 січня 2017 року скасовано.

21.02.2017 р. до суду першої інстанції надійшла заява від ОСОБА_2, в якій він просить поновити строк для подачі позовної заяви про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки та довіреність від ОСОБА_3

В наступному ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги, як представник ОСОБА_3

Рішенням Борівського районного суду Харківської області від 22 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2, діючого на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_3 задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_2, діючому на підставі довіреності від 09.02.2017 р. в інтересах ОСОБА_3 строк для подачі позовної заяви про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова група «ТАС»» на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 14 946 грн. 00 коп.

Стягнуто солідарно з ПрАТ «Страхова група «ТАС»» та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 600 грн. 00 коп.

Стягнуто солідарно з ПрАТ «Страхова група «ТАС»» та ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Страхова група «ТАС» просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Звертає увагу на те, що першочерговою умовою настання відповідальності страховика за страховим полісом є наявність вини особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої було завдано шкоди, проте судом першої інстанції не було досліджено тих обставин, що по справі відсутні докази вини ОСОБА_4 та відсутня постанова про притягнення до адміністративної відповідальності або вирок суду.

Вказує, що судом не враховані положення ст. 12 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка передбачає зменшення страхового відшкодування на суму франшизи.

Окрім цього, ПрАТ «Страхова група ТАС» зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності, про що ними заявлялось в суді першої інстанції та заочним рішенням Борівського районного суду Харківської області від 19 вересня 2016 року вже задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Також ОСОБА_2 не є власником транспортного засобу, а керував ним під час дорожньо-транспортної пригоди, на підставі довіреності, він не звертався до страхової компанії з заявою про страхове відшкодування та ним не надано жодного доказу на підтвердження витрат на лікування.

Судова колегія, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, вважає що апеляційна скарга ПрАТ «Страхова група «ТАС» підлягає задоволенню , а рішення суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.08.2013 р. близько 19 год. 20 хв. на перехресті автодоріг Вище Солоне - Піски-Радьківські, за участю автомобіля МАН-19.402 держ. № НОМЕР_1 з напівпричепом держ. № НОМЕР_2, під керуванням відповідача ОСОБА_4 та автомобіля позивача марки ВАЗ - 21061 держ. № НОМЕР_3 сталась дорожньо-транспортна пригода.

Власником атомобілю МАН-19.402 державний № НОМЕР_1 з напівпричепом державний № НОМЕР_2 є ОСОБА_6.

Постановою заступника начальника СВ Борівського РВ зупинено досудове розслідування та підозрюваного ОСОБА_4 оголошено у розшук.

На момент ДТП цивільно - правова відповідальність власника автомобіля МАН-19.402 держ. № НОМЕР_1 з напівпричепом держ. № НОМЕР_2 ОСОБА_6 була застрахована полісом № АЕ/1891311 від 03.04.2013 року.

Розмір збитків завданих автомобілю НОМЕР_4 згідно висновку експерта №297 від 24.10.2013 року становить 14060 грн.

Задовольняючи частково позов та зобов'язуючи відповідача відшкодувати завдану майнову шкоду позивачу, суд першої інстанції, з посиланням на ст. 1187 ЦК України, вважав вимоги позивача доведеними, оскільки всі передбачені договором страхування дії щодо виплати страхового відшкодування з боку позивача були вчинені своєчасно та в повному обсязі, вина ОСОБА_4 доведена.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Так, згідно листа ПрАТ «Страхова Група «ТАС» на адресу ОСОБА_2 вбачається, що останній звертався до страхової компанії з заявою про страхове відшкодування за заподіяну шкоду майну внаслідок ДТП та йому було запропоновано надати документи підтверджуючи настання цивільно-правової відповідальності особи, яка керувала забезпеченим транспортним засобом та інші документи.

Матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_2 надав страховій компанії вищезазначені документи.

Проте, згідно копії повідомлення про підозру від 30 квітня 2014 року ОСОБА_4 оголошено підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Також, згідно постанови заступника начальника СВ Борівського РВ від 27 червня 2014 року досудове розслідування по кримінальному провадженню за підозрою ОСОБА_4 зупинено та оголошено його у розшук.

Згідно ст..32.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі» страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2ст. 1187 ЦК України).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому доособи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, з якими погодився суд першої інстанції, позивач зазначав про те, що дорожньо-транспортна пригода сталася саме з вини ОСОБА_4, а відтак страхова компанія, що застрахувала цивільно-правову відповідальність має відшкодувати йому завдану матеріальну шкоду.

Проте, як свідчать матеріали справи заочним рішенням Борівського районного суду Харківської області від 19 вересня 2016 року задоволені вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася 19 серпня 2013 року у розмірі 15158грн. 20коп..

Отже, позивач скористався своїм правом вимоги про відшкодування шкоди до особи, яка завдала шкоди, а саме до ОСОБА_4

Посилання в судовому засідання суду апеляційної інстанції на той факт, що ОСОБА_4 на теперішній час оголошений у розшук, тому не має можливості стягнути суму заборгованості, судова колегія вважає безпідставним.

Тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що в даному випадку може бути стягнута шкода зі страхової компанії.

Також, судова колегія вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що у ОСОБА_2 є право звертатися з позовом в інтересах ОСОБА_3, оскільки довіреність ОСОБА_3 надана ОСОБА_2 на ведення цивільних справ 09 лютого 2017 року, а з позовною заявою ОСОБА_2 звернувся 22 грудня 2016 року та 10 січня 2017 року по справі було постановлено заочне рішення стососвно вказаних правовідносин.

Згідно із ч. ч. 1, 2, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції та доводи позивача про те, що ОСОБА_4 знаходиться у м.Шахтарськ, оскільки входить до переліку населених пунктів на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, тому не можливо виконати рішення суду від 19.09.2016 року, а тому ОСОБА_2 позбавлений можливості відновинити свої порушені права не є доказом того, що позов до страхової компанії є правильним способом захисту, який обрав позивач.

Також, в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі ПрАТ «Страхова група «ТАС» посилається на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, про що відповідачем заявлялось клопотання в суді першої інстанції.

Відповідно до ст..256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст..257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Встановивши, що строк для звернення з позовом порушено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цим підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

У даному випадку позов є недоведеним, а тому підстави для застосування строку позовної давності відсутні.

Таким чином, районний суд неповно зясував обставини справи, що мають значення для справи, порушив і неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому з передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підстав апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303,304, п.2 ч.1 ст.307, ст.ст.309,313,315,319,323-325,327 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» задовольнити.

Рішення Борівського районного суду Харківської області від 22 лютого 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_7, діючого на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки відмовити.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді