АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1001/17 Справа № 206/6993/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Сухоруков А. О. Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_4, який народився 1942 року, Управління Держземагенства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області, про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року до суду надійшов позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_4, який народився 1942 року, Управління Держземагенства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області, про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27.10.2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким визнати за позивачами право на приватизацію земельної ділянки,що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 - без погодження меж із власником домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_3.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником 19/50 частини домоволодіння АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 16.07.1987 року посвідченого державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори Румянцевою Л.І., зареєстрованого в реєстрі за № 1-1004, який зареєстровано в Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу під № 442-118 від 22.07.1987р.

ОСОБА_3 є власницею 31/50 частини домоволодіння АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 07.12.2013 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Несен В.А., зареєстровано в реєстрі за № 1694.

Право власності на домоволодіння АДРЕСА_3 зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 11.09.1990 року, посвідченого Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-1239, реєстр в ДМБТІ 353-40.

З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_4 виготовленого станом на 06 жовтня 2015 року домоволодіння розташоване на земельній ділянці загальною площею 1063кв.м та складається з літ. А-1 кв. №1 загальною площею 41,1кв.м, житлова 21,4кв.м, допоміжна 19.7кв.м. 1-передпокій площею 10,0кв.м, 2-житлова площею 12,9кв.м, 3-житлова площею 8,5кв.м, 4-коридор площею 5,4кв.м, 5-веранда площею 4,3кв.м. Кв. № 2 загальною площею 53,1кв.м, житловою площею 46,9кв.м, допоміжною - 6,2кв.м, 1-коридор площею 6,2кв.м, 2-житлова площею 14,7кв.м, 3-житлова площею 7,1кв.м, 4-житлова площею 8,4кв.м, 5-житлова площею 16,7кв.м.

Представником ТОВ "Градзем" ОСОБА_7 у присутності ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також представників суміжних землекористувачів: АДРЕСА_3 складено акт № 308-ГЗ , без дати, про встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Згідно якого встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі та опису меж, суміжними землекористувачами є: від Б до В - АДРЕСА_5, від Г до Д - АДРЕСА_6, від Д до А - АДРЕСА_3. Власники суміжних земельних ділянок: ОСОБА_8 - АДРЕСА_7 (від Б до В), ОСОБА_9 - АДРЕСА_6 (від Г до Д) ніяких претензій під час встановлення існуючих меж не мали та підписали акт. Відсутній підпис власника суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_3.

З акту прийняття-передачі межових знаків на зберігання вбачається, що межі земельної ділянки площею 0,1000(га) збігаються з контурами огорожі. Межові знаки не встановлено. В акті відсутній підпис власника суміжної земельної ділянки АДРЕСА_3.

23 грудня 2015 року ОСОБА_10, яка проживає АДРЕСА_1 та ОСОБА_11, який проживає АДРЕСА_2 підписали акт про те, що ОСОБА_4, син ОСОБА_4 та ОСОБА_12 по АДРЕСА_3 не проживає приблизно з 1995 року, особистих його речей в будинку не має. Він виїхав до Німеччини. Іноді приїздить до батьків, останній раз у 2003 році.

29 листопада 2001 року Дніпропетровський міжрайонний природоохоронний прокурор Ричко О.І. звертався до голови виконавчого комітету Самарської районної ради з протестом про відміну рішення виконавчого комітету Самарської районної ради № 292 від 15.06.2001 року "Про дозвіл на будівництво прибудов до житлових будинків, гаражів та господарських будівель, внутрішнє переобладнання в житлових будинках", згідно з яким, було дозволено ОСОБА_2, який мешкає по АДРЕСА_8 будівництво гаражу, сараю, коридору, та убиральні з герметичним вигребом", оскільки вийшли за межі своїх повноважень.

Між ОСОБА_4, 1942р.н. та ОСОБА_2 виникли неприязні відносини з приводу побудов ОСОБА_2 та права користування земельної ділянки, що підтверджується неодноразовими зверненнями ОСОБА_4 до правоохоронних органів, прокуратури, Голов АПУ, висновком експерта, судовими справами, а також не заперечувалося сторонами.

05 грудня 1993 року ОСОБА_2 надав заяву голові Самарського райвиконкому в якій зазначає, що не має претензій до межі земельної ділянки сусіда ОСОБА_4, який проживає АДРЕСА_3.

05 грудня 1993 року ОСОБА_4 надав заяву голові Самарського райвиконкому в якій зазначає, що не має претензій до межі земельної ділянки сусіда ОСОБА_2, який проживає АДРЕСА_4.

23.10.1987 року ОСОБА_2 написав розписку ОСОБА_4 про те, що він проживаючий АДРЕСА_4 не має претензій проти побудованого туалету та душу.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2007 року, яке ухвалою від 20.09.2007 року Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом було скасовано та провадження закрито, оскільки спір пов'язаний з правом користування земельною ділянкою, а тому не може бути розглянутий у порядку КАС України, в визнанні частково недійсним рішення Самарської районної у м. Дніпропетровську ради № 292 від 15.06.2001 року в частині дозволу ОСОБА_2 провести будівництво гаража, сараю та гнійної ями відмовлено. В перенесенні гаража, сараю, гнійної ями, під'їзної дороги до гаража в домоволодінні за адресою АДРЕСА_4, власником якого є ОСОБА_2 відмовлено. Зобов'язано ОСОБА_2 засипати канаву біля стін будинку АДРЕСА_3 зі сторони домоволодіння № 29. Зобов'язано ОСОБА_2 та ОСОБА_4 дотримуватися норм добросусідства та не порушувати прав один одного. В стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 збитку у сумі 10000грн. та моральної шкоди в сумі 20000грн. відмовлено. В зобов'язанні ОСОБА_4 привезти розташування житлового будинку, літньої кухні, двох сараїв і туалету у відповідності до діючих норм відмовлено.

З цього рішення вбачається, що було проведено дві судові будівельно-технічні експертизи, відповідно до яких розміщення будівель та споруд на земельній ділянці домоволодіння АДРЕСА_3 не відповідає вимогам будівельних норм. Як ОСОБА_4 так і ОСОБА_2 порушили будівельні норми, при наявності відповідних дозволів на будови та добудови виконкому. Дані будівлі введені в експлуатацію.

Матеріалами справи встановлено, що позивачі звернулися до ТОВ "Градземм" із заявою про для виготовлення документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_8 у м. Дніпропетровську, для її подальшої державної реєстрації.

Проте, суду сторонами не надано дозволу Дніпропетровської міської ради на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки по фактичному розміщенню індивідуальних жилих будинків, господарських будівель і споруд.

Відповідач ОСОБА_4, не погодив межі земельної ділянки позивачів, оскільки щодо права користування земельних ділянок вже багато років є спори.

У відповідності до п. «в» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельну ділянку на підставі приватизації земельної ділянки, що були раніше надані їм у користування.

Відповідно до п. «г» ч.1 ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов'язані не порушувати прав землекористувачів суміжних земельних ділянок, а згідно ст.152 цього кодексу землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

Відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної місцевої ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підстав технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначено ст.118 ЗК України. Для приватизації земельної ділянки відповідно до ст. 198 ЗК України необхідним є встановлення та узгодження її розмірів.

Стаття 198 ЗК України не містить обов'язкових вимог щодо погодження меж з суміжними землекористувачами, а таке погодження при кадастровій зйомці як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянко, здійснюється з метою вірного визначення меж земельної ділянки, а не виявлення обмежень у можливості її використання, в тому числі з боку суміжних землекористувачів.

Відповідно до п. п. 4.1 - 4.4 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки встановити неможливо, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У разі коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема зі встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Відповідно до п. 1.14 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 04 червня 1999 року за № 354/3647 (далі - Інструкція), довгострокові межові знаки передаються на зберігання власнику земельної ділянки, про що складається відповідний акт, один примірник якого додається до технічної документації, другий передається виконавцю робіт, третій - видається разом з державним актом власнику земельної ділянки. За порушення чи знищення межових знаків власник земельної ділянки попереджається про відповідальність.

Згідно Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 04 травня 1999 року із змінами, технічна документація зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку не містить вимог погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками землі і землекористувачами.

Крім того, чинне законодавство України не передбачає обов'язку землекористувача надавати згоду на погодження меж суміжних земельних ділянок.

Таким чином, погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами є обов'язковою умовою для виготовлення кадастрового плану земельної ділянки, який є невід'ємною частиною технічної документації зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку.

У випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документу слід вважати, що погодження меж не відбулося.

Постанова Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 р. №7(із змінами і доповненнями) передбачає, що згідно зі статтею 158 ЗКсуди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Зазначені спори підлягають розгляду місцевими судами незалежно від того, розглядалися вони попередньо органом місцевого самоврядування або органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів чи ні. Рішення цих органів щодо такого спору не може бути підставою для відмови в прийнятті заяви чи для закриття провадження в порушеній справі.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, що законодавцем покладено принцип добровільності вчинення дій суб'єктами земельних правовідносин та відсутність у чинному законодавстві України обов'язку землекористувача з надання згоди по погодженню меж суміжних земельних ділянок, а тим більше обов'язку надання згоди на погодження у примусовому порядку. А відмова відповідача у наданні згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача (позивача) для останнього може мати негативні наслідки, однак не може розцінюватись як зловживання відповідачем своїми правами та як порушення прав позивача, оскільки така відмова є формою реалізації відповідачем свого права. Крім того, погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача з боку відповідача відбувається у формі відмови, і таке "погодження" повинно бути прийнято і враховано при підготовці технічної документації із землеустрою щодо складання документу, який посвідчує право на земельну ділянку.

Питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності , у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, відповідно до ст. 12 ЗК України, відноситься до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад, а не суду.

Такі ж повноваження делеговані місцевим радам і відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування», зокрема ст. 33 цього Закону.

Відповідно дост.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, але лише за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що позивачі не надали суду доказів щодо наявності порушеного їх права на приватизацію земельної ділянки діями відповідача, а відмова відповідача у наданні згоди позивачу на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача є формою реалізації його права.

Приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 про те, що у ОСОБА_4 претензій до межі земельної ділянки позивача немає і суд це не взяв до уваги, колегія ставиться критично,оскільки третя особа ОСОБА_4 , батько відповідача ОСОБА_4, не є власником домоволодіння та суміжної земельної ділянки, а відповідач ОСОБА_4 постійно проживає в Німеччині і на адресу суду направив пояснення в яких заперечує проти позовним вимог.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича