АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/4133/2017 Доповідач - Музичко С.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року колегія суддів cудової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючого - Музичко С.Г.

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарі - Чумаченко А.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири, 24 163,00 (двадцять чотири тисячі сто шістдесят три) грн..; 1 000,00 (одна тисяча) грн.. - у відшкодування моральної шкоди; 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) грн.. 20 коп. - судового збору.

Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) грн.. 20 коп.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, вказала, що суд при прийнятті рішення помилково прийняв до уваги зведений кошторисний розрахунок вартості об'єкта будівництва від 25 січня 2016 року, складений КП Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва. На думку апелянта, вказаний кошторис був прийнятий на підставі локального кошторису на будівельні роботи №2-1-1 від 22 січня 2016 року, Акту про залиття квартири від 11 січня 2016 року, Акту №2 про залиття квартири від 1 лютого 2016 року та Акту №3 про залиття квартири від 05 лютого 2016 року. Зазначені документи були сформовані з порушенням норм чинного законодавства, оформленні не належним чином, а саме, відсутні всі необхідні реквізити, назва документу, підпис керівника та печатка організації, тому їх не можна вважати допустими доказами.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Апелянт в судове засідання не з`явилась про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку (а.с.89).

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність підпису власника квартири у актах про залиття не є підставою для визнання їх неналежними доказами. При цьому, судом враховано, що сторона відповідача в судовому засіданні визнала факти неодноразового залиття квартири позивача саме з квартири відповідача. Також, при визначенні вартості матеріальних збитків, завданих внаслідок залиття суд виходив із зведеного кошторисного розрахунку вартості, наданого позивачем, в свою чергу відповідач не надав суду жодних доказів на спростування розміру матеріального збитку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 зазначеної норми визначено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, позивач зобов'язаний надати суду докази у підтвердження завданої йому шкоди, а відповідач повинен довести, що дана шкода була завдана не з його вини.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 30 грудня 1997 року, власниками квартири АДРЕСА_1 є позивач та його батьки: ОСОБА_5, ОСОБА_6, які померли ІНФОРМАЦІЯ_1 року і ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.23).У зазначеній квартирі позивач зареєстрований та проживає.

08.01.2016 року,31.01.2016 року, 05.02.2016 року квартира позивача була тричі залита з квартири АДРЕСА_2 з наступних причин: пошкодження гнучкої підводки до унітазу, пошкодження вентиля та шлангу до пральної машини в кв. №34 (а.с. 11-13)

Відповідно до зведеного кошторису розрахунок вартості, згідно якого розмір матеріального збитку складає 24 163,00 грн. (а.с. 35-38), при цьому позивач звертав увагу суду, що стан квартири після неодноразових фактів її залиття погіршився (а.с. 39-43) утворилась пліснява та грибкові утворення на стінах та стелі в його квартирі.

Під час розгляду справи судом першої інстанції, відповідачем не було надано належних та достатніх доказів у спростування зазначених документів та пояснень позивача.

Крім того, відповідач не заперечувала факту залиття квартири позивача, однак не погодилась із складеними актами.

Посилання апелянта на те, що акт про залиття квартири позивача був складений у її відсутність, не може бути підставою для визнання його недійсним або неналежним доказом, так як викладені у ньому обставини не спростовані іншими документами або доказами. Акти про залиття містять підписи осіб, уповноважених підписувати зазначені документи та скріплені печаткою підприємства.

Заперечуючи проти зведеного кошторису, відповідач не надала докази, які б спростували докази, надані позивачем, а також не заявляла клопотання про призначення судової експертизи для визначення вартості ремонтних робіт квартири позивача.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про те, що залиття квартири позивача відбулося з вини відповідача, та судом вірно покладено відповідальність за завдані збитки на останню.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, моральна шкода відшкодовується тільки у разі встановлення вини особи, яка її завдала.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд навів обґрунтування прийнятого рішення, оцінив надані сторонами докази, врахував винну поведінку відповідача, тому колегія суддів вважає безпідставним доводи апелянта про відсутність доказів заподіяння позивачу моральної шкоди.

Суд першої інстанції повно встановив обставини справи, належним чином оцінив надані сторонами докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушення норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді