Номер провадження: 22-ц/785/1727/17
Головуючий у першій інстанції Бузовський В. В.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

з участю секретаря - Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки , виселення, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк» на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 22 серпня 2016 року, -

встановила:

У липні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності, виселення і в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 18.07.2008р., між Банком та ОСОБА_3, був укладений кредитний договір, відповідно до якого Банк надав кредит у розмірі 55 710,00 Євро, а відповідач повинен був повернути кредит в повному обсязі не пізніше 18.07.2019 року, сплативши за його користування 12,5 % річних. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором банком було прийнято в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1.

Позивач посилався на те,що відповідач свої зобов'язання за укладеним договором кредиту належним чином не виконав ,внаслідок чого утворилася заборгованість по поверненню кредитних коштів, по сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 3 248 306,64 грн .

Позивач просив в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 18.07.2008р., в розмірі 3 248 306,64 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на двокімнатну квартиру загальною площею 78,9 кв.м., житловою 38,0 кв.м, АДРЕСА_1, шляхом визнання за Іпотекодержателем - Банком право власності на вказану квартиру.

Виселити всіх мешканців квартири за адресою : АДРЕСА_1.

Рішення ухвалено у відсутність сторін.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 22 серпня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний банк» посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалите нове яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк» підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступного.

З матеріалів справи вбачається ,що 18.07.2008р., між Банком, та відповідачем ОСОБА_3, був укладений договір про надання споживчого кредиту №1380/08ф-6, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_3, отримав кредитні грошові кошти в сумі 55 710,00 Євро ,із сплатою 12,5 % річних ,строком повернення кредиту до 18.07.2019 року (а.с.7-12).

В той же день на забезпечення виконання умов по поверненню кредиту , між сторонами , було укладено іпотечний договір за умовами якого ОСОБА_3, як Іпотекодавець, в рахунок належного виконання прийнятого на себе кредитного зобов'язання, передав Банку - Іпотекодержателю, іпотеку у вигляді квартири АДРЕСА_1 (а.с.15-18).

В зв'язку з неналежним виконання прийнятих на себе зобов'язань по кредитному договору у ОСОБА_3, перед Банком виникла заборгованість по кредитному договору, розмір якої станом на 22.02.2016р., складає 105 564,17 Євро, в тому числі: тіло кредиту 51 083,70 Євро, відсотки 54 480,47 Євро. Крім того, борг в розмірі 102 583,68 грн., в тому числі: комісія 33 334,97 грн., неустойка 69 248,71 грн.,що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.5-13).

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду України № 6-1851цс15 від 30.03.2016 року ,№ 6-2457 від 02.11.2016 року ,які відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для застосування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Банку про виселення ,суд першої інстанції вірно посилався на те,що така позовна вимога є похідною від вимоги про визнання права власності в задоволенні якої позивачу відмовлено.

Суд першої інстанції повно встановив фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів, вірно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та з урахуванням зібраних доказів дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того,що спосіб звернення стягнення ,який просив Банк застосувати передбачений договором іпотеки не заслуговують на увагу , оскільки судом першої інстанції в мотивувальній частині рішення повно,вірно надане правове обґрунтування підстав відмови у задоволенні позову.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову вірно посилався на те,що Іпотекодержатель - Банк має право, у позасудовому порядку, задовольнити свої вимоги шляхом реєстрації свого права власності на предмет іпотеки, який прирівнюються до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

При нереалізації свого права у вирішені спору в позасудовому порядку шляхом проведення реєстрації свого права власності на предмет іпотеки (ст.37 Закону 898-IV), Банк має право на звернення до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки з підстав визначених ст. 39 Закону України 898-IV.

За таких обставин, відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк» підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303, п.1 ч.1 ст.307, 315,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк» відхилити .

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 22 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

А.П. Заїкін

С.О.Погорєлова