Номер провадження 2о/225/191/2017
Єдиний унікальний номер судової справи 225/1552/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2017 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Геря О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Савченко О.О.,

заявника ОСОБА_1,

представника заінтересованої особи ОСОБА_2,

свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання на території України, заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із вищевказаною заявою, в якій просив встановити факт його проживання на території України у період часу з 1989 року по теперішній час, в тому числі і станом на 13.11.1991 року.

Заявлені вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що він народився 17.10.1982 року у селі Іттіфок Сайхунабадського району Сирдарїнської області Республіки Узбекистан. У 1989 році у звязку зі смертю батька ОСОБА_6, він зі своєю матірю ОСОБА_7 переїхав до свого діда ОСОБА_8 у м. Артемівськ (Бахмут) Донецької області Української РСР, що входила до складу СРСР. В тому ж році його мати влаштувалась на роботу та отримала квартиру у с. Курдюмівка м. Дзержинська (Торецьк). До 2003 року заявник мав постійне місце проживання у с. Курдюмівка, навчався у школі у період часу з 01.09.1989 по 04.11.1999 року. У 2003 році він був засуджений до чотирьох років позбавлення волі, у 2010 році також був засуджений до восьми років позбавлення волі і був звільнений від відбування покарання умовно-достроково у 2015 році. На теперішній час заявник проживає без будь-яких документів і встановлення факту проживання на території України йому необхідно для отримання паспорту громадянина України. Враховуючи викладене ОСОБА_1 звернувся до суду із відповідною заявою.

Заявник в судовому засіданні свої заявлені вимоги підтримав та просив про їх задоволення.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності не заперечувала проти задоволення заяви.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що він постійно проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 (Дзержинськ) з ОСОБА_1 знайомий з дитинства кінець вісімдесятих початок девяностих років. Вони ходили разом в дитячий садок, до школи. ОСОБА_1 проживав разом з матірю ОСОБА_7 На початку 2000 років заявник став проживати у м. Артемівську (Бахмут) Донецької області.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 надали суду аналогічні пояснення.

Суд, заслухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи, свідків, встановивши всі обставини справи та виходячи із досліджених у судовому засіданні доказів у їх сукупності, доходить висновку про обґрунтованість заявлених вимог, з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 народився 17.10.1982 року у селі Іттіфок Сайхунабадського району Сирдарїнської області Республіки Узбекистан. У 1989 році заявник зі своєю матірю ОСОБА_7 переїхав у м. Артемівськ (Бахмут) Донецької області Української РСР, що входила до складу СРСР. В тому ж році заявник разом з матірю переїхав у с. Курдюмівка м. Дзержинська (Торецьк). До 2003 року заявник мав постійне місце проживання у с. Курдюмівка, У 2003 році ОСОБА_1 був засуджений до чотирьох років позбавлення волі, у 2010 році також був засуджений до восьми років позбавлення волі і був звільнений від відбування покарання умовно-достроково у 2015 році.

Отже, заявник не має можливості отримати паспорт громадянина України, оскільки не може підтвердити належність до громадянства України, так як не має документів підтверджуючих його реєстрацію на території України станом на 13.11.1991 року.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 навчався в Курдюмівській загальноосвітній школі І-ІІ ступенів № 12 з 01.09.1989 року по 04.11.1999 року.

На думку суду, встановлена обставина обґрунтовано підтверджує твердження заявника, про те що він станом на 13.11.1991 року проживав на території України. Також, факт проживання заявника на території України станом на 13.11.1991 року підтверджується показами свідків, допитаних в судовому засіданні.

Суд зазначає, що належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Зокрема, громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України, а також особи, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Відповідно до частини 2 ст.3 Закону України «Про громадянство України» особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" ( 1636-12 ) (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

За приписами п.9 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи за станом на 13 листопада 1991 року на території на території України, для встановлення належності до громадянства України подається відповідне рішення суду.

Згідно п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Наведений у ст.273 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Встановлення факту постійного проживання на території України необхідно заявнику для отримання паспорта громадянина України.

Таким чином, враховуючи те, що без встановлення факту проживання на території України заявник не може отримати паспорт громадянина України, офіційно працевлаштуватись та зареєструвати місце проживання, він в повному обсязі обґрунтував свої вимоги та підтвердив їх доказами, суд приходить до висновку, що є підстави для задоволення його заяви та встановлення факту постійного проживання на території України заявника станом на 13 листопада 1991 року.

Керуючись ст.ст.10,11,60,209,212,213,215,234,256 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання на території України, заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області - задовольнити.

Встановити факт проживання громадянина СРСР ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3 на території України з 1989 року по теперішній час, в тому числі і станом на 13.11.1991 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області шляхом подання через Дзержинський міський суд Донецької області апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня після його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: