Головуючий у 1 інстанції Михальченко А.О.
Доповідач Санікова О.С.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого Санікової О.С.

суддів Жданової В.С., Канурної О.Д.

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Хрестівка Донецької області, ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, про встановлення факту проживання однією сімєю та стягнення одноразової допомоги

за апеляційними скаргами Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Хрестівка Донецької області, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 01 червня 2017 року,-

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2016 року позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вони є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який працював робочим шахти підземної професії з повним робочим днем під землею на шкідливих роботах, у шкідливих умовах праці під впливом шкідливих факторів виробничого середовища ПАТ «ДТЕК ОСОБА_6 Донбасу», та загинув 28 вересня 2014 року при виконанні своїх трудових обовязків.

У звязку зі смертю ОСОБА_5 на виробництві відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кіровське Донецької області призначило їм, як батькам, щомісячні страхові виплати.

На момент смерті ОСОБА_5 він був розлучений та з 2008 року проживав разом із ними однією сімєю, що підтверджується відповідним актом, а отже у відповідності до норм Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які причинили втрату працездатності», в редакції, що діяла станом на 28.09.2014 року, вони, як батьки, що мешкали з сином однією сімєю, мають право на отримання одноразової допомоги, яка становить пятирічну заробітну плату потерпілого та дорівнює 982 256 грн. 40 коп.

Враховуючи той факт, що відповідач не визнає факт їх спільного проживання із сином на момент його загибелі, а отже відмовляється від виплати на їх користь одноразової допомоги, просили суд визнати ОСОБА_1, ОСОБА_2 членами родини ОСОБА_5, померлого 28 вересня 2014 року і стягнути з Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків та виробництві та професійних захворювань України у м. Кіровське Донецької області на користь ОСОБА_1 половину суми одноразової допомоги в сумі 491 128,20 грн. та на користь ОСОБА_2 половину суми одноразової допомоги в сумі 491 128,20 грн.

Ухвалою Краматорського міського суду від 15.03.2017 року до участі у справі у якості співвідповідача була залучена ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 01 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Кіровське Донецької області, ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, про встановлення факту проживання однією сімєю та стягнення одноразової допомоги задоволені частково: встановлено факт спільного проживання однією сімєю, як батьків, ОСОБА_1, ОСОБА_2 з сином ОСОБА_5 в період з 2008 року по день його смерті, тобто по 28.09.2014 рік; стягнуто з Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Кіровське Донецької області на користь ОСОБА_2 1/3 частину суми одноразової допомоги сімї потерпілого ОСОБА_5 у звязку із його смертю 28.09.2014 року на виробництві внаслідок нещасного випадку у розмірі 327 418 грн. 80 коп.; стягнуто з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Кіровське Донецької області на користь ОСОБА_1 1/3 частину суми одноразової допомоги сімї потерпілого ОСОБА_5 у звязку із його смертю 28.09.2014 року на виробництві внаслідок нещасного випадку у розмірі 327 418 грн. 80 коп.; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять змінити рішення суду першої інстанції в частині суми стягнутої одноразової допомоги, ухвалити нове рішення, яким стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Кіровське Донецької області на користь ОСОБА_1 половину суми одноразової допомоги від пятирічної заробітної плати ОСОБА_5 в сумі 491.128,20 грн. та на користь ОСОБА_2 половину суми одноразової допомоги від пятирічної заробітної плати ОСОБА_5 в сумі 491 128,20 грн.; згідно ч.2 ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду.

В обгрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилаються на те, що залучена до участі у справі судом відповідач ОСОБА_3 на час розгляду справи не була визнана членом сімї ОСОБА_5, який загинув від нещасного випадку на виробництві, шлюб між нею та ОСОБА_5 був розірваний рішенням суду, а за таких обставин згідно СК України ОСОБА_3 не вважається членом родини загиблого ОСОБА_5; в такому випадку суд першої інстанції не мав права «резервувати на майбутнє» для неї 1/3 одноразової допомоги, оскільки це порушує принцип диспозитивності цивільного судочинства; апелянти вважають, що в даному випадку суд невірно застосував норми матеріального права, а саме ч. 2 ст. 3 СК України, внаслідок чого помилково дійшов до висновку про те, що членом сімї загиблого ОСОБА_5 на момент його смерті була у тому числі його неповнолітня донька ОСОБА_4 і тому нібито вона у розумінні п.7 ст. 34 Закону №1105 має право на отримання одноразової допомоги, оскільки, на думку апелянтів, норма ч.2 ст. 3 СК України щодо до того, що дитина належить до сімї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає, стосується лише сімей, шлюб батьків в яких не був розірваний, адже після розірвання шлюбу кожен із подружжя став жити окремо і мав свою сімю, в такому випадку дитина не може належати до двох сімей розлучених батьків одночасно; неповнолітня донька ОСОБА_4 після розірвання шлюбу батьків судом проживала в сімї своєї матері ОСОБА_3; апелянти наголошують, що після розірвання шлюбу батьків судом однієї сімї у батьків неповнолітньої доньки ОСОБА_4 не було; при таких обставинах є також і помилковим висновок суду про те, що сума одноразової допомоги сімї потерпілого у розмірі пятирічного заробітку має бути розділена на три частини між позивачами та неповнолітньою донькою ОСОБА_4; апелянти посилаються також на Указ Президента України №258 від 2002 року «Про невідкладні додаткові заходи щодо зміцнення моральності у суспільстві та утвердження здорового способу життя», яким встановлено найпріорітетніші напрями діяльності суду.

В апеляційній скарзі Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Кіровське (Хрестівка) просить скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 01 червня 2017 року, посилаючись в обгрунтування апеляційної скарги на порушення судом норм матеріального права; задовольняючи позовні вимоги в частині зобовязання відповідача призначити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одноразову допомогу суд першої інстанції виходив з того, що батьки входять до складу сімї загиблого та спільно з ним проживали, що підтверджується актом від 28.11.2014 року №34, виданим ОСББ «Комунальник», який здійснює свою діяльність на тимчасово непідконтрольній території органам державної влади України (м. Кіровське), тому не може бути підставою для встановлення фактів, що мають юридичне значення; судом не враховано, що батьки загиблого проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (тимчасово непідконтрольна територія органам державної влади України), статусу внутрішньо-переміщеної особи не мають; на час загибелі ОСОБА_5 не перебували на його утриманні, що також встановлено судом першої інстанції; після загибелі ОСОБА_5 його батькам, як особам, що не перебували на утриманні, але мали на це право, відділенням виконавчої дирекції Фонду призначені щомісячні страхові виплати, що відповідає положенням ч.7 ст. 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» та висновку Верховного Суду України, викладеному у рішенні від 30.06.2011 року по справі №6-28669СВ09; крім того, судом першої інстанції невірно застосовано положення ч.7 ст. 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» в частині того, що одноразова допомога сімї у разі смерті потерпілого є неділимою, тобто Законом не передбачено поділ зазначеного виду допомоги між членами декількох сімей за різними ознаками: за законом та встановленим фактом спільного проживання однією сімєю; судом також не враховано, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 01 червня 2015 року не мають статусу тимчасово переміщених осіб, що позбавляє їх права на отримання страхового відшкодування від робочого органу виконавчої дирекції Фонду відповідно до Порядку надання страхових виплат, фінансування затрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообовязковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, котрі пересуваються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою правління Фонду від 11.12.2014 року №20.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким зобовязати Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Кіровське (Хрестівка) призначити та виплатити на рідну доньку загиблого ОСОБА_4 одноразову страхову допомогу, як на сімю загиблого у розмірі пятирічного заробітку загиблого ОСОБА_5 внаслідок нещасного випадку, що стався 28.09.2014 року.

В обгрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 посилається на порушення норм матеріального та процесуального права; апелянт вважає, що судом першої інстанції не враховано того, що позивачі, як батьки ОСОБА_5, мають статус осіб, які не перебували на утриманні потерпілого, про що не заперечували самі позивачі, тому мають право лише на щомісячні страхові виплати, як особи, що не перебували на утриманні, але мають на це право, що також узгоджується з висновком Верховного Суду України за результатом розгляду аналогічної справи щодо встановлення факту проживання однією сімєю та стягнення одноразового допомоги: непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право (незалежно від того, разом вони проживали чи окремо),- мають право тільки на призначення щомісячних страхових виплат, тому передбачені ст. 33 Закону №1105 підстави для одержання одноразової допомоги після смерті у розмірі, установленому ч.7 ст. 34 Закону №1105, такими особами відсутні; на час смерті потерпілого позивачі разом з ним не проживали та не були повязані з ним спільним побутом у звязку з тим, що її чоловік ОСОБА_5 весь цей час проживав разом з її донькою, що підтверджується належними доказами; твердження позивачів про те, що на момент смерті ОСОБА_5 проживав сумісно з позивачами однією сімєю, що підтверджується актом від 28.11.2014 року ОСББ «Комунальник» мікрорайону «Гірницький» м. Кіровське, не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи; з огляду на те, що ОСОБА_4 за законом є членом сімї та перебувала на утриманні загиблого, саме ці підстави є визначальними для призначення їй одноразової допомоги.

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не зявились, надіслали заперечення на апеляційні скарги Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Кіровське та ОСОБА_7 та заяву про розгляд справи у їх відсутності.

У судовому засіданні апеляційного суду представники Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Хрестівка (Кіровське) підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити; проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заперечували; з доводами апеляційної скарги ОСОБА_3 частково згодні.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 підтримала доводи своєї апеляційної скарги, просила її задовольнити; представник ОСОБА_3 частково підтримав доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 ОСОБА_3 та її представник заперечували проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та не заперечували проти доводів апеляційної скарги Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Хрестівка (Кіровське).

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підлягає задоволенню; апеляційна скарга Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Хрестівка (офіційна назва Відділення виконавчої дирекції Фонду згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань) підлягає задоволенню; апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що факт спільного проживання однією сімєю, як батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з сином ОСОБА_5 в період з 2008 року по день його смерті, тобто по 28.09.2014 року, за адресою: АДРЕСА_1 знайшов підтвердження зібраними по справі доказами; на момент смерті членами сімї загиблого ОСОБА_5 були його батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_1, а також його неповнолітня донька ОСОБА_4, а отже саме ці особи у розумінні п.7 ст. 34 Закону України №1105, в редакції станом на 28.09.2014 року, мають право на отримання одноразової допомоги.

Проте з такими висновками погодитись не можливо.

За змістом ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який діяв на час виникнення правовідносин, страхові виплати, які Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку складаються із: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сімї та особам, які перебували на утриманні померлого); 3) страхової виплати пенсії по інвалідності потерпілому; 4) страхової виплати пенсії у звязку з втратою годувальника; 5) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 6) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Приписами п.7 ст.34 Закону встановлено, що у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання розмір одноразової допомоги його сім'ї повинен бути не меншим за п'ятирічну заробітну плату потерпілого і, крім того, не меншим за однорічний заробіток потерпілого на кожну особу, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого.

Відповідно до ст. 33 Закону у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсії у звязку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання ) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилась протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

Такими непрацездатними особами є: 1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання, - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; 2) жінки, яки досягли 55 років і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють; 3) інваліди - члени сімї потерпілого на час інвалідності; 4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобовязаний виплачувати аліменти; 5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сімї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку.

Згідно з пп. 1.2, 6.1.4, 6.1.8 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27 квітня 2007 року, у разі настання страхового випадку управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділення виконавчої дирекції Фонду в районах та містах обласного значення зобовязані своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоровя або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які мають на це право: 1) допомогу у звязку з тимчасовою непрацездатністю до відновлення працездатності або встановлення інвалідності; 2) одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого; 3) щомісячну страхову виплату в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого (щомісячна страхова виплата); 4) страхову виплату потерпілому у розмірі його середньомісячного заробітку при тимчасовому переведенні його на легшу нижче оплачувану роботу; 5) страхову виплату потерпілому під час його професійної реабілітації; 6) щомісячну страхову виплату особам, які мають на неї право в разі смерті потерпілого; 7) відшкодування вартості ритуальних послуг, повязаних з похованням померлого.

Право на страхові виплати в разі смерті потерпілого мають особи, визначені ст. 33 Закону України від 23 вересня 1999 року «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право (незалежно від того, разом вони проживали чи окремо), - мають право тільки на призначення щомісячних страхових виплат.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах з ПАТ «ДТЕК ОСОБА_6 Донбасу», працюючи виконуючим обовязки гірничого майстра.

28 вересня 2014 року під час виконання своїх трудових обов'язків з ОСОБА_5 стався нещасний випадок, внаслідок якого він загинув.

В період з 28.04.2001 року по 14.11.2006 року ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, який розірвано рішенням Кіровського міського суду Донецької області від 14.11.2006 року.

Від шлюбу 03.09.2001 року у них є донька ОСОБА_4.

Відповідно до постанови Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Кіровське від 27 листопада 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як особам, які мають право на страхові виплати у разі смерті потерпілого призначено щомісячні страхові виплати.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 просили визнати їх членами сімї ОСОБА_5 з 2008 року та стягнути з Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Кіровське половину суми одноразової допомоги від пятирічної заробітної плати ОСОБА_5 в сумі 491 128,20 грн. на користь ОСОБА_2 і половину суми одноразової допомоги від пятирічної заробітної плати ОСОБА_5 в сумі 491 128,20 грн. на користь ОСОБА_1 на підставі ч.7 ст. 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є обґрунтованими, оскільки зібраними по справі письмовими доказами та поясненнями свідків доведено проживання однією сімєю з загиблим ОСОБА_5

Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами ті іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи згідно акту від 28 листопада 2014 року, підписаному головою ОСББ «Комунальник» житлових будинків №9,17 мікрорайону Гірницький (м. Кіровське) ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали сумісно з 2008 року і вели спільне господарство за адресою: м. Кіровське, мікрорайон Гірницький, б. 9, кв. 135 до дня смерті 28 вересня 2014 року ОСОБА_5. Зазначений акт підписаний також сусідами ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Проте зазначені особи в судовому засіданні не допитані, отже вказані в акті обставини належним чином не перевірені. Крім того, зазначений акт виданий в період, коли на території міста Кіровське органи державної влади України вже не здійснювали свої повноваження. Тому зазначений доказ не є належним доказом на підтвердження позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Звертаючись до суду з позовом, позивачі в позовній заяві зазначали адресу проживання: м. Кіровське, мікрорайон Гірницький, б. 9, кв. 135. Зазначене місце реєстрації вказано і в паспортах позивачів. Така ж адреса позивачів зазначена і в акті проведення розслідування (спеціального розслідування) групового нещасного випадку, і в матеріалах Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Хрестівка (Кіровське). При цьому домашня адреса ОСОБА_5 зазначена: АДРЕСА_2; членами сімї, що перебувають на утриманні потерпілого зазначена ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 і її адреса зазначена: м. Кіровське, кв-л Гірницький, б. 12-б, кв. 96; членами сімї в цьому акті зазначені також мати ОСОБА_1 та батько ОСОБА_2. В акті №24 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, адреса ОСОБА_5 також зазначена: АДРЕСА_3.

Згідно договору купівлі-продажу від 13 липня 2001 року, який міститься в матеріалах справи, покупцем зазначеної трикімнатної квартири є ОСОБА_1 (як пояснив позивач в суді першої інстанції, квартира придбана для проживання сімї сина), а згідно пояснень ОСОБА_3 в цій квартирі вона проживала з ОСОБА_5 та спільною дочкою до 2010 року (незважаючи на розірвання шлюбу), а з 2010 року вони вимушені були проживати за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, б. 12б, кв. 96 (квартирі її матері), оскільки ОСОБА_5 Т С. виганяла її з квартири, а чоловік не хотів залишати її та дочку.

Крім того, з пояснень позивача в суді першої інстанції (при прослуховуванні технічного запису) не вбачається, що ОСОБА_5 з 2008 року проживав разом з батьками однією сімєю. Згідно пояснень позивача після одруження сина на ОСОБА_10 у 2001 році вони проживали у ІНФОРМАЦІЯ_5, яка була придбана спеціально для них; після розлучення у 2006 році дружина сина пішла жити до своїх батьків, а його син, оскільки він все ж таки любив ОСОБА_10 і дочку, підтримував стосунки з ними, ночував у них, але приходив ночувати і до них (батьків), іноді ночував і в квартирі, в якій вони проживали до розлучення; до них (батьків) він заходив, брав тормозок, який готувала його (ОСОБА_4Б.) дружина і йшов на роботу; в їхній квартирі були деякі речі сина.

Пояснення допитаних судом першої інстанції свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 також не містять безспірних доказів спільного проживання однією сімєю позивачів з сином, тобто ведення спільного господарства, ведення спільного бюджету та були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки.

Так, свідок ОСОБА_11 пояснив, що після розлучення з дружиною у 2006 році ОСОБА_5 постійно мешкав з батьками за адресою: м. Кіровське, квартал Гірницький, б. 9, кв. 135, проте не заперечував, що ОСОБА_5 намагався зійтися з дружиною, періодично жив з нею, після скандалів приходив до батьків. З січня 2013 року, коли звільнилась спальня в квартирі батьків ОСОБА_14 після смерті бабусі, він жив в цій кімнаті, зробивши там ремонт, там у нього був компютер. У 2014 році телеканалом ТРК Україна був зроблений фільм про життя ОСОБА_5 в сімї, в якому сімєю він називав своїх мати та батька. Проте, в матеріалах справи відсутні докази того, що цей репортаж знімався саме в квартирі, де зареєстровані позивачі. Як пояснила ОСОБА_3 дійсно такі зйомки були, але проводились вони в квартирі АДРЕСА_4.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що ОСОБА_5 мешкав у батьків з 2010 року, з ОСОБА_3 він був розлучений. З ОСОБА_5 він разом працював і той ділився з ним деякими моментами свого життя, і зокрема розповідав йому, що ОСОБА_3 перешкоджає йому влаштувати особисте життя.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що ОСОБА_5 з 2006 року фактично проживав у своїх батьків, від батьків уходив на роботу і до батьків повертався з роботи, але іноді ходив ночувати у 4-й дім, де він був прописаний. Оскільки вона працює разом з ОСОБА_1,то їй відомо, що тормозки ОСОБА_5 готувала його мати; зарплатною карткою сина розпоряджалась мати.

З огляду на те, що свідки ОСОБА_11 і ОСОБА_12 є родичами позивачів і їх пояснення не зовсім узгоджуються з поясненнями самого позивача, а пояснення свідка ОСОБА_13 ґрунтуються на відомостях, які їй відомі зі слів позивачки, апеляційний суд критично відноситься до пояснень цих свідків і вважає, що вони не є належними доказами того, що ОСОБА_5 проживав однією сімєю з батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Не підтверджений факт спільного проживання однією сімєю ОСОБА_5 з батьками і поясненнями допитаних судом першої інстанції свідків ОСОБА_15, Лап»янової В.С., ОСОБА_16

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на час смерті потерпілого ОСОБА_5 його батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 досягли відповідно 64 та 60 років, однак на утриманні у ОСОБА_5 не перебували, хоча мали на це право, тому і підстави для одержання одноразової допомоги після смерті ОСОБА_5 у розмірі, установленому ч.7 ст. 34 указаного Закону, передбачені ст. 33 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» відсутні.

Виходячи з викладеного і встановлених обставин рішення суду на підставі ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_17, доводи апеляційної скарги позивачів не мають правового значення.

Клопотання ОСОБА_3 про ухвалення нового рішення, яким зобовязати Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Кіровське (Хрестівка) призначити та виплатити на рідну доньку загиблого ОСОБА_4 одноразову страхову допомогу, як на сімї загиблого у розмірі пятирічного заробітку загиблого ОСОБА_5 внаслідок нещасного випадку в апеляційної скарги є безпідставними, оскільки відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Проте зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 від 15.05.2017 року до Відділення Фонду у м. Краматорську про призначення одноразової страхової допомоги як на сімю загиблого у розмірі пятирічного заробітку (як зазначено в апеляційній скарзі) судом першої інстанції не розглядалися. Як вбачається з матеріалів справи письмове клопотання ОСОБА_3 надійшло до суду першої інстанції 31.05.2017 року, а отримано суддею Михальченко А.О. 01.06.2017 року після ухвалення рішення. З журналу судового засідання вбачається, що 31.05.2017 року ОСОБА_3 не заявлялось клопотання про обєднання позовної заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з її позовною заявою в одне провадження. Крім того, як зазначено в клопотанні ОСОБА_3 подана нею позовна заява знаходиться у провадженні судді Марченко Л.М. Отже, право ОСОБА_3 на звернення до суду за захистом прав її доньки не порушено.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, апеляційний суд,-

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Хрестівка Донецької області задовольнити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 01 червня 2017 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Хрестівка Донецької області, ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, про встановлення факту проживання однією сімєю та стягнення одноразової допомоги відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Судді: