АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/981/17 Справа № 208/3933/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи тим, що з 07 червня 2008 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, від якого вони мають малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказувала, що на сьогоднішній день вони з відповідачем ОСОБА_2 спільно не проживають, син перебуває на повному її утриманні.

Посилаючись на те, що ніякої матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина відповідач не надає, просила суд ухвалити рішення, яким стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини до досягнення ним 23-х років, за умови, що він буде продовжувати навчання.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітнього сина до досягнення ним повноліття у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 ставить питання про зміну рішення суду в частині визначеного розміру аліментів шляхом зменшення аліментів, що підлягають до стягнення з 1/4 частини до 1/8 частини, зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, відповідно до ч.1 ст.309 ЦПК України з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1)чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2)чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3)які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4)яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5)чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)як розподілити між сторонами судові витрати; 7)чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8)чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду не відповідає.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 07 червня 2008 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.4).

Від цього шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Сторони по справі спільно не проживають, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

Позивач ОСОБА_3 зареєстрована та проживає в м.Кам`янське (Дніпродзержинськ) АДРЕСА_1 разом з сином ОСОБА_4 (а.с.5,9).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст.180 СК України).

Згідно ч.3 ст.181, ч.1 ст.183, ч.1 ст.184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, передбачені ст.182 СК України.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2)стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Аналогічне розяснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, надане Пленумом Верховного Суду України в п.17 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, відповідно до якого, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення.

Колегія суддів приймає до уваги 2 групу інвалідності з дитинства та незадовільний стан здоровя відповідача ОСОБА_2 (а.с.24,25), звертає увагу на те, що він за рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 20 грудня 2004 року відповідач сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку на утримання малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.36), втім наголошує на тому, що він працює, має основне місце роботи (а.с.38).

Також колегія суддів бере до уваги, що малолітній ОСОБА_4 також має проблеми зі здоровям (а.с.16,17)

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів до досягнення дитиною 23 років відсутні, оскільки батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст.180 СК України).

Окрім того, апеляційний суд розяснює, що сторони не позбавлені права в майбутньому на звернення до суду з позовом про зміну розміру стягуваних аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану однієї з сторін, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них, а позивачка також не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача і додаткових витрат на дитину, якщо є на те будуть наявні законні підстави.

Зясувавши обставини справи та давши належну правову оцінку зібраним доказам, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 грн.20 коп.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 серпня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 червня 2016 року та до досягнення дитиною повнолітня.

В іншій частині позову ОСОБА_3 відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати в розмірі 551 грн.20 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_7