Головуючий у 1-й інстанції Ікорська Є.С.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

22 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у м.Маріуполі у складі:

головуючого - Биліни Т.І.

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3

при секретарі - Зал Ю.С.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 січня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «Приватбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

22 січня 2015 року позивач ОСОБА_7 акціонерне товариство ОСОБА_4 банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором MRC0AK22840049 від 19.06.2006 року в розмірі 15391,01 доларів США, що за курсом НБУ дорівнює 199313,58 грн., а також судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 19.06.2006 року з ОСОБА_5 був укладений кредитний договір MRC0AK22840049 відповідно якого відповідач отримав кредит у сумі 11849,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом на термін до 16.06.2011 року. Свої зобовязання відповідач належним чином не виконав внаслідок чого станом на 23.10.2014 року має заборгованість в розмірі 15391,01 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом 4305,65 доларів США, заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 3439,02 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом 1244,04 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 6402,30 доларів США. В забезпечення виконання зобовязання за договором MRC0AK22840049 з ОСОБА_6 було укладено договір поруки. Свої зобовязання за кредитним договором та договором поруки відповідачі не виконали.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 січня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено з підстав пропущення строку позовної давності.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неналежне дослідження судом доказів по справі на невідповідність висновків суду обставинам справи надав апеляційну скаргу в якій просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, стягнути з відповідачів борг за укладеними договорами та судові витрати за подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції безпідставно застосував строк позовної давності, залишивши поза увагою наявність чинного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 31.03.2013 р., яке перериває строк позовної давності. Крім того суд не врахував, що строк позовної давності необхідно обчислювати щодо кожного чергового платежу.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_8 доводи апеляційної скарги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_9 заперечував, проти доводів апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

В судове засідання апеляційної інстанції не зявилися відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно ч.2 ст.11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Згідно зі ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року N 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" роз'яснено, що посилання в апеляційній скарзі на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав установленими, чи на невідповідність висновків суду обставинам справи, підлягають перевірці апеляційним судом шляхом дослідження доказів, яким, на думку особи, що подала апеляційну скаргу, суд першої інстанції не дав оцінки або дав неправильну оцінку.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що 19.06.2006 р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 був укладений кредитний договір MRC0AK22840049 на підставі якого відповідач отримав кредит в сумі 11 849, 00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом на термін до 16.06.2011 р. (а.с.12-13). Згідно з розрахунком заборгованості за вказаним договором та виписки щодо руху грошових коштів, останній платіж було здійснено 24.11.2007 р., тобто саме з цього часу у банку виникло право на позов та почався перебіг строку позовної давності. Оскільки боржник неналежно виконував зобовязання за кредитним договором, а кредитор з вимогами до нього не звертався, останній пропустив строк позовної давності, про застосування якого було заявлено боржником. Крім того суд першої інстанції дійшов висновків, про відсутність підстав вважати перерваним перебіг позовної давності, зверненням ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовом до відповідачів до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська у грудні 2012 року та наявність рішення вказаного суду від 31.01.2013 р. Висновки суду першої інстанції обґрунтовано тим, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

Проте, з вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів не може погодитися, так як з матеріалів справи вбачається, наявність заочного рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровськ від 31.01.2013 р. про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнення з відповідачів суми боргу станом на 02.10.2012 року. Вказане рішення має позначку, що воно набрало чинності 12.02.2013 року.(а.с.113) Інформацію про скасування вказаного рішення на час розгляду справи в суді першої інстанції матеріали справи не містять.

У відповідності до положень ч.ч. 2, 3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Крім того вказані висновки суду першої інстанції спростовується наступними обставинами. Заочне рішення від 31.01.2013 року про стягнення з відповідачів на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суми боргу станом на 02.10.2012 року було скасовано 19.02.2016 року ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська, а 31.03.2016 року було постановлено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог та закриття провадження у справі.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.012017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» було частково задоволено, рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 31.03.2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог було скасовано. Із ОСОБА_5, ОСОБА_6 стягнуто солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за укладеним сторонами кредитним договором MRC0AK22840049 від 19.06.2006 року, яка станом на 02.10.2012 року склалася із заборгованості за тілом кредиту - 4305,65 доларів США, з урахуванням строку позовної давності, заборгованості по процентам за користування кредитом 2405,21 доларів США, заборгованості за комісією -592,24 доларів США, пені в розмірі 7121,92грн.

Під час розгляду справи в апеляційному суді Донецької області було встановлено, що до позову, в якості підтвердження наявності заборгованості, додано розрахунок заборгованості за кредитним договором MRC0AK22840049 від 19.06.2006 року, укладеного між сторонами, станом на 23.10.2014 року, з якого вбачається наступне.(а.с.4-6)

Заборгованість за кредитом дорівнює 4305,65 доларів США, проте вказана сума вже була стягнута з відповідачів за рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.01.2017 року, тому підстави для повторного стягнення тіла кредиту у позивача відсутні.

Заборгованість по процентам за користування кредитом станом на 23.10.2014 року дорівнює 3439,02 доларів США, проте вказана сума 3439,02 доларів США була зазначена і у вимогах про стягнення боргу станом на 02.10.2012 року та частково, з урахуванням строку позовної давності, була задоволена рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.01.2017 року і стягнута з відповідачів в сумі 2405,21 доларів США.

Заборгованість за комісією станом на 23.10.2014 року дорівнює 1244,04 доларів США, проте вказана сума 1244,04 доларів США була зазначена і у вимогах про стягнення боргу станом на 02.10.2012 року та частково, з урахуванням строку позовної давності, була задоволена рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.01.2017 року і стягнута з відповідачів в сумі 592,24 доларів США.

Вказані обставини стали підґрунтям для постановлення Апеляційним судом Донецької області ухвали від 22.02.2017 року про закриття провадження у справі в частині вказаних позовних вимог на підставі п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України.

Оскільки в частині стягнення тіла кредиту, відсотків та комісії вже є рішення суду, що набрало законної сили, то позивач має право на стягнення пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, оскільки зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи, що в рішенні Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.01.2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» розглянуті станом на 02.10.2012 року, то в позовних вимогах, які розглядаються Апеляційним судом Донецької області враховано період з 02.10.2012 року по 23.10.2014 року.

В судовому засіданні, до постановлення рішення відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності, внаслідок чого позивач, відповідно положень пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України, про спеціальну позовну давність для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), має право на стягнення пені за один рік.

Крім того статтею 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 № 1669-VII встановлено заборону нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території цих населених пунктів. Банки зобов'язані скасувати зазначеним у статті 2 Закону особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстровані та проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1, який віднесено до зони АТО відповідно Переліку населених пунктів, затвердженого розпорядженням КМУ від 30.10.2014 № 1053-р.

З наведеного вбачається, що оскільки позивач звернувся до суду 22.01.2015 року, він має право на стягнення пені за період з 22.01.2014 року по 14.04.2014 року, тобто за 81 день(9 днів (січень) + 28 днів(лютий) + 30 днів(березень) + 14 днів(квітень).

Відповідно п.4.1 умов укладеного між сторонами договору при порушенні Позичальником будь якого зобовязання ОСОБА_4 має нарахувати, а Позичальник сплатити пеню яка сплачується у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Офіційний курс гривні щодо долара США станом на 22.02.2017 року дорівнює 2704,2536 за 100доларів США.

З наведеного витікає, що за кожен день неналежного виконання умов договору відповідач повинен був сплатити 1,627 долар США, що з урахуванням кількості днів та курсу на дату постановлення рішення 2704,2536/100доларів США дорівнює 3563,66грн. (1,627 долар США х 81 день : 2704,2536).

У відповідності до положень ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно положень п.35 Постанови Пленуму від 17 жовтня 2014 року N 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Враховуючи, що позивач сплатив судовий збір при зверненні до суду із позовом та при подачі апеляційної скарги в загальній сумі 2192,45грн., а позовні вимоги були задоволені на суму 3563,66грн., що відповідає 0,86% від ціни позову 199313,58грн., то розмір судового збору належного відшкодуванню позивачу дорівнює 35,84грн., який з кожного відповідача необхідно стягнути у розмірі 17,92грн.

Оскільки судом першої інстанції були неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідали встановленим обставинам, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового, про часткове задоволення позовних вимог, щодо стягнення з відповідачів на користь позивача в солідарному порядку пені в сумі 3563,66грн. та з кожного окремо понесених позивачем судових витрат в розмірі 17,92грн.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 січня 2016 року скасувати, та постановити нове.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «Приватбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «Приватбанк» пеню в розмірі 3563(три тисячі пятсот шістдесят три) гривні 66 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «Приватбанк» у відшкодування понесених судових витрат по 17(сімнадцять) гривень 92 копійки з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий : Т.І. Биліна

Судді : М.Ю. Лопатіна

ОСОБА_3