Справа № 751/598/17 Провадження № 22-ц/795/1455/2017 Категорія - цивільнаГоловуючий у I інстанції -Маслюк Н. В. Доповідач - Боброва І. О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2017 року м.Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБОБРОВОЇ І.О.,
суддів:ВИСОЦЬКОЇ Н.В., ШИТЧЕНКО Н.В.,
при секретарі:ШКАРУПІ Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 30 травня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_5 про стягнення боргу за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 30 травня 2017 року та постанови нове, яким відмовити в задоволенні позову в частині стягнення з неї 47277,08 грн.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 30 травня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором від 19.01.2007 в розмірі 47 277 грн 08 коп., з них: заборгованість за кредитом - 4 876 грн 09 коп, заборгованість за відсотками - 39 673 грн 51 коп; штраф (фіксована частина) - 500 грн 00 коп, штраф (процентна складова) - 2 227 грн 48 коп. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" 1491 грн 76 коп. судового збору.

Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та невідповідність висновків суду обставинам справи. Апелянт вказує на те, що у справі відсутній кредитний договір від 19.01.2007 б/н, оскільки наявні документи не утворюють визначеної кредитором сукупності документів, що разом складають договір. Відсутність доказів дотримання належної письмової форми кредитного договору має наслідком його нікчемність, а також відсутність правової підстави для стягнення боргу, що виник саме з такого договору та на погоджених сторонами умовах. Також апелянт звертає увагу суду на те, що вона заперечувала отримання кредитних коштів, а банком не надано жодного доказу на проведення готівкового/безготівкового нарахування кредитних коштів відповідачу. Перерахування коштів має бути підтверджено платіжними документами. Крім того, Пам'ятка клієнта в матеріалах справи відсутня. Банком не доведено кредитних відносин з клієнтом. Також банком пропущено строк позовної давності для звернення до суду з позовом.

Відповідач та її представник в судове засідання не з'явилися. Про час розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення 28.07.2017 поштових відправлень.

Позивач також належним чином був повідомлений про час розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення 26.07.2017 поштового відправлення, проте свого представника до суду не направив.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що 19.01.2007 між ОСОБА_6 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 250 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.8-14).

У заяві від 19.01.2007 зазначено, що відповідач ОСОБА_6 ознайомилася та згодна з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, а також Тарифами банку, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування.

Доводи апелянта щодо не ознайомлення її з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, а також Тарифами банку спростовуються наявним на заяві клієнта підписом відповідача ОСОБА_5 (а.с.8 зв). Посилання апелянта на відсутність у матеріалах справи доказів про те, що позичальник ознайомлювалася саме з Умовами, що містяться в матеріалах справи, є безпідставними, оскільки ОСОБА_5 не надала різних за змістом Умов, які б діяли у ПАТ КБ «ПриватБанк» на час підписання нею заяви позичальника від 19.01.2007.

Відповідно до п. 3.1 Умов і правил надання банківських послуг, для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунки, видає картки, їх вид та строк дії визначений в Заяві і Пам`ятці клієнта, підписанням яких клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата відкриття рахунку, що вказана в розділі «Відмітки Банку» Заяви.

Відповідно п.3.2. Умов та правил, клієнт надає згоду, що кредитний ліміт встановлюється по рішенню банку, а також згідно п.3.3 - дії в частині зміни кредитного ліміту здійснюється банком самостійно, без попереднього повідомлення клієнта.

Факт підписання вищевказаної заяви від 19.01.2007 та отримання кредитної карти НОМЕР_1 ОСОБА_5 не заперечувався (а.с.193-195).

Кредитний ліміт ОСОБА_5 неодноразово змінювався, зокрема

13.04.2007 до 1500 грн., 13.08.2007 до 3000 грн., 12.02.2009 до 1500 грн., 10.12.2009 до 3000 грн., 21.04.2011 до 3600 грн., 01.06.2011 до 4200 грн., 10.08.2013 до 5000 грн (а.с.98).

Зазначена довідка спростовує доводи апелянта з приводу отримання нею сталого кредитного ліміту в розмірі 250 грн, що на її думку виключало виникненню заборгованості у вищевказаному розмірі.

Строк дії кредитної карти НОМЕР_1 був встановлений до грудня 2012 року.

В подальшому, 29.11.2012 кредитний договір був пролонгований і відповідач отримала нову кредитну картку НОМЕР_2 з терміном дії до червня 2016 (а.с.47-48).

Відповідно до пункту 6.4 Умов і правил надання банківських послуг у разі незгоди зі змінами правил чи тарифів обов'язок клієнта пред'явити банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити заборгованість, яка утворилась перед банком, у тому числі й заборгованість, яка утворилась упродовж 30 днів з моменту повернення карт, виданих держателю і його довіреним особам.

В ході розгляду справи відповідачем та її представником не було спростовано доказів щодо факту отримання нової картки 29.11.2012 по вказаному договору, а також не було надано суду доказів того, що остання зверталася до банківської установи із заявою про закриття карткового рахунку.

Встановлено, що Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, надав кредитні кошти у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_5, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем порушені умови кредитного договору щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до

статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання має право заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню в межах позовної давності за кожним із платежів.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи лише заборгованість за кредитом, заборгованість за відсотками та частково штрафи (фіксовану частину та процентну складову), суд першої інстанції виходив з того, що останній раз кошти на погашення суми заборгованості по рахунку надійшли 31.01.2014 в сумі 350 грн. З позовом банк звернувся 30.01.2017, тобто в межах строку позовної давності.

Такий висновок суду першої інстанції узгоджується із матеріалами справи.

Сума заборгованості підтверджується розрахунком на а.с.4, даними особового рахунку (а.с.32) та випискою по рахунку НОМЕР_2 щодо руху коштів ( а.с.55).

Вказані розрахунки відповідачем не спростовано. Зазначення в розрахунку першої дати 21.12.2006 (на що апелянт звернула увагу суду апеляційної інстанції) не впливає на визначені судом остаточні суми заборгованості.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Про застосування позовної давності ОСОБА_5 заявляла клопотання 17.03.2017 (а.с.54).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Суд першої інстанції вірно визначився з перебігом позовної давності і обґрунтовано відмовив в задоволенні позову в частині стягнення пені та комісії за пропуском строку позовної давності.

Підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності для всієї суми боргу відсутні з підстав вказаних вище.

Як вказувалося вище, при укладенні договору сторони досягли домовленостей щодо всіх його істотних умов. Позичальник ОСОБА_5, погоджуючись з умовами договору, певний час його виконувала, що спростовує її доводи щодо безпідставності вимог банку по поверненню заборгованості.

Не є підставою для скасування рішення суду твердження ОСОБА_5 щодо відсутності в матеріалах справи первинних платіжних документів. Відповідно до п.п.1.10., 4.1.- 4.3. Положення про організацію діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18.06.2003 №254 (зі змінами), операційна діяльність банку - це сукупність технологічних процесів, пов'язаних з документуванням інформації за операціями банку, проведенням їх реєстрації у відповідних регістрах, перевірянням, вивірянням та здійсненням контролю за операційними ризиками.

Операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи. Первинні документи мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі.

Згідно з п.п.5.1. вказаного вище Положення, інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного).

Відповідно до п.п.5.6 Положення, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Як вказувалося вище, в матеріалах справи міститься виписка з особового рахунку відповідача. ОСОБА_5 не надала будь-яких доказів на спростування даних, що зазначені в особовому рахунку.

Відповідно до п.4 Розділу VІІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, що затверджено Постановою НБУ від 05.11.2014 №705, документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань.

Посилання апелянта на незастосування судом першої інстанції правових висновків Верховного суду України у справах №6-2462цс16, №6-2320цс16, 6-16цс15 ґрунтуються на хибному розумінні й тлумаченні правових норм, що регламентують спірні правовідносини.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, тобто в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 30 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий:Судді: