Справа № 442/6469/14 Головуючий у 1 інстанції: Коваль Р.Г.
Провадження № 22-ц/783/558/17 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю позивача - ОСОБА_2, представника позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами відповідача ОСОБА_4, Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, ДП «Інформаційний центр», ОСОБА_4 про визнання недійсними електронних торгів та скасування свідоцтва, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів - Відділу ДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, ДП «Інформаційний центр» МЮ України та ОСОБА_4, в якому, з урахуванням поданих 09.12.2014 року уточнень, просив визнати недійсними електронні торги з продажу нежитлового приміщення № 5, № 5-а, №5-в, загальною площею 160,4 кв. м., котре знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і було придбане відповідачем ОСОБА_4 за 288 800 грн. без ПДВ; приміщення спільного користування площею 24.6 кв.м., приміщення загального користування площею 0,394 кв.м., котрі раніше належали йому на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у справі № 2-3332/09 від 02.11.2009 року, зареєстрованого КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» 10.12.2009 року, реєстраційний номер майна 2915178; визнати недійсним протокол проведення зазначених торгів; визнати недійсним акт державного виконавця про проведення електронних торгів від 15.08.2014 року; визнати недійсним свідоцтво від 18.08.2014 року, що було видане відповідачу ОСОБА_4 приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Теплою М.Ю. і зареєстроване у реєстрі за № 523. Судові витрати просив покласти на відповідачів у солідарному порядку.

В обґрунтування остаточно уточнених позовних вимог покликався на те, що йому на праві приватної власності як єдиний об'єкт цивільних прав належало нежитлове приміщення площею 192,3 кв. м., приміщення спільного користування площею 24,6 кв. м. та приміщення загального користування площею 0,394 кв.м., котрі розташовані у АДРЕСА_1.

У серпні 2014 року йому стало відомо, що частина належного йому вищевказаного нерухомого майна площею 160,4 м. кв. була відчужена на електронних торгах у межах виконавчого провадження про стягнення з нього аліментів на неповнолітніх дітей.

Зазначав, що такі електронні торги є незаконними, оскільки під час їх проведення не було вирішено питання про технічну можливість виділу вказаної вище частини з належного йому об'єкта нерухомого майна як єдиного цілісного майнового комплексу і така частина не набула статусу об'єкта цивільних прав у передбаченому законом порядку.

Також вказував на те, що на продаж на електронні торги передавалась частина належного йому майна площею 160,4 м. кв., в той же час державним виконавцем складено акт про продаж на цих торгах більшої частини належного йому вищевказаного майна, зокрема додаткових приміщень площею 24,6 м. кв. і 0,394 м. кв., що, на його думку, є неприпустимим. Натомість, приватний нотаріус, яка посвідчувала відповідачу ОСОБА_4 як переможцю торгів свідоцтво про право власності на майно, усіх наведених вище обставин не перевірила.

Звертав увагу на ту обставину, що при проведенні оспорюваних електронних торгів був порушений порядок, визначений спеціальним підзаконним актом про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна. Крім того, інформація про прилюдні торги та про нерухоме арештоване майно, яке підлягало продажу з прилюдних торгів, не була опублікована у друкованих та інших засобах масової інформації, як це вимагається при такому продажі.

Відтак, посилаючись на положення ст. ст. 15-16, 203, 215, 319, 321, 325 та 386 ЦК України, ст. ст. 7, 11-12, 31, 37, 52, 57-58, 62 закону України «Про виконавче провадження», а також приписи Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 року за № 68/5, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, ДП «Інформаційний центр», ОСОБА_4 про визнання недійсними електронних торгів та скасування свідоцтва задоволено.

Визнано недійсними електронні торги з продажу нежитлового приміщення № 5, № 5-а, № 5-в, загальною площею 160,4 кв. м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і було придбане ОСОБА_4 за 288 800 грн. без ПДВ; приміщення спільного користування площею 24,6 кв. м., приміщення загального користування площею 0,394 кв. м., яке раніше належало йому на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у справі № 2-3332/09 від 02.11.2009 року, зареєстрованого КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» 10.12.2009 року, реєстраційний номер майна 29151781.

Визнано недійсним протокол проведення електронних торгів № 1053 від 04.08.2014 року.

Визнано недійсним акт державного виконавця про проведення електронних торгів від 15.08.2014 року.

Визнано недійсним свідоцтво від 18.08.2014 року, видане ОСОБА_4 приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Теплою М.Ю., зареєстроване у реєстрі за № 523.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 вересня 2016 року оскаржили відповідачі ОСОБА_4 та Дрогобицький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції, подавши на таке апеляційні скарги.

Апелянти ОСОБА_4 та Дрогобицький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в обґрунтування поданих апеляційних скарг покликаються на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного з'ясування усіх обставин справи та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права. При цьому, покликаються на приписи Закону України «Про виконавче провадження», а також існуючу судову практику Верховного Суду України у спірних правовідносинах.

Зазначають, що покликання позивача на недійсність протоколу про проведення прилюдних торгів, акту державного виконавця про їх проведення, а також виданого на їх підставі свідоцтво про посвідчення права власності на придбане на прилюдних торгах нерухоме майно, з тих підстав, що йому нібито нічого не було відомо про проведення таких електронних торгів, а при їх проведенні був порушений порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, а інформація про прилюдні торги та про нерухоме арештоване майно, яке підлягало продажу з прилюдних торгів, не була опублікована у друкованих та інших засобах масової інформації і таке інше, голослівними, а його твердження з вказаного приводу - надуманими.

Так, у матеріалах виконавчого провадження містяться конверти, квитанції, чеки на підтвердження відправлення боржнику ОСОБА_2 документів у виконавчому провадженні, які поверталися з причин закінчення терміну зберігання, що, на думку обох апелянтів, спростовує ту обставину, що боржнику не було відомо про проведення електронних торгів. Щодо публікації інформації про прилюдні торги та про нерухоме арештоване майно, то у відповідності до п. 5 розділу 3 Тимчасового порядку арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, вимога щодо опублікування інформації хоча б у двох місцевих друкованих засобах масової інформації, повідомлення про проведення електронних торгів стосується виключно проведення електронних торгів з реалізації предмета іпотеки. Натомість придбане на прилюдних торгах апелянтом ОСОБА_4 нерухоме майно не перебувало в іпотеці.

Крім того, матеріалами справи підтверджується та обставина, що позивач по справі, як боржник у виконавчому провадженні, не оскаржував жодних дій державного виконавця у провадженні, у тому числі і тих, які пов'язані з підготовкою до продажу нерухомого майна.

Апелянт ОСОБА_4 мотивує апеляційну скаргу також і тим, що матеріалами справи підтверджується факт належності позивачу на праві приватної власності на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02.11.2009 року нежитлових приміщень під літ. А-2, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, а саме: виділені нежитлові приміщення, загальною площею 192, 3 кв. м., приміщення спільного користування, площею 24,6 кв. м. та приміщення загального користування, площею 0,394 кв. м. Вказана обставина також підтверджується Витягом з Реєстру права власності на нерухоме майно № 31175479. Відтак, твердження позивача про те, що державний виконавець своїми діями незаконно позбавила його права власності на належне йому нерухоме майно, оскільки на підставі Акта від 15.08.2016 року було видано свідоцтво про право власності на майно, яке не виставлялося на електронні торги і яке ним не було придбано, не відповідають дійсності.

Просять рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

21 лютого 2017 року від апелянта ОСОБА_4 надійшла заява про відкладення розгляду справи. У цей же день відповідне клопотання подано також представником апелянта Дрогобицького міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

За приписами ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Представником апелянта ОСОБА_4 - ОСОБА_7 у судовому засіданні 30.01.2017 року надавались суду пояснення з приводу апеляційної скарги, як і надавались відповідні пояснення представником апелянта Дрогобицького міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області Дідик І.-В.О., до матеріалів справи долучено належно засвідчену копію виконавчого провадження, за клопотаннями апелянтів 07.02.2017 року у розгляді справи вже продовжувалась перерва.

З огляду на вище викладені обставини, на належне повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, а також на те, що неявка належно повідомлених сторін не перешкоджає апеляційному розглядові справи, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд справи у відсутності сторін, що не з»явились

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційних скарг, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильного встановлення існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційних скарг законності та правильності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з урахуванням наступних обставин.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суду України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Згідно із ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, ухваленим 02.11.2011 року у цивільній справі № 2-3332/09 р., яке набрало законної сили, за позивачем визнано право власності на нежитлові приміщення (позначені у технічному паспорті літ. А-2), котрі знаходяться по АДРЕСА_1, а саме: виділені нежитлові приміщення загальною площею 192,3 кв. м., приміщення спільного користування площею 24,6 кв. м. та приміщення загального користування площею 0,394 кв. м. Відповідне право власності позивача на вказане нурухоме майно, як єдиний цілісний об'єкт, зареєстровано в установленому законом порядку з присвоєнням йому реєстраційного номера - 29151781. Зазначена обставина стверджується Інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 440943 від 12.02.2013р., виданою на запит відділу ДВС Дрогобицького МУЮ Львівської області від 10.12.2009 року.

Встановлено й те, що у Дрогобицькому міськрайонному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебуває на виконанні виконавчий лист № 2-958, виданий Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області 27.04.2011 року, про стягнення з позивача на користь ОСОБА_9 аліментів на дочку ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 14.03.2011 року і до досягнення дітьми повноліття. За вказаним виконавчим листом у позивача утворилась заборгованість у розмірі 26856, 35 грн., у зв'язку з чим 24.01.2014 року державним виконавцем здійснено опис майна позивача як боржника, а саме - нежитлового приміщення площею 160,4 кв. м., що по АДРЕСА_1, із призначенням відповідною постановою державного виконавця від 28.03.2014 року експерта, для визначання вартості зазначеного майна, котре у подальшому було оцінено у розмірі 288 800 грн. 00 коп. Відповідні матеріали на реалізацію арештованого майна листом від 01.04.2014 року передано відповідачу Управлінню ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області, для проведення прилюдних торгів.

Крім того встановлено, що 04.08.2014 року відповідачем ДП «Інформаційний центр» МЮ України проведено електронні торги по реалізації нежитлового приміщення, площею 160,4 кв. м. по АДРЕСА_1, за результатми яких складено протокол № 1053 від 04.08.2016 року. Переможцем торгів визнано відповідача ОСОБА_4, а 15.08.2014 року державним виконавцем складено акт про проведення електронних торгів з реалізації вищевказаного майна, на підставі якого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Теплою М.Ю. 18.08.2014 року відповідачу ОСОБА_4 видано відповідне свідоцтво.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив у першу чергу з положень ст. ст. 15-16, 203, 215 ЦК України, за змістом яких кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. При цьому, підставою для визнання торгів недійсними відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України суд вважав недодержання відповідачами під час проведення прилюдних торгів норм Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового порядку положення щодо визначення об'єкта цих торгів, у результаті яких відбулось відчуження частини майна позивача як окремого об'єкту нерухомого майна, внаслідок чого порушено його права та законні інтереси.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів з огляду на таке.

Так, правила проведення електронних торгів, у тому числі і процедура підготовки та проведення електронних торгів, детально регламентовані, зокрема, Тимчасовим порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 16.04.2014 року за № 656/5 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Процедура реалізації майна на електронних торгах, яка полягає у продажу такого майна (переході права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника електронних торгів), з урахуванням особливостей, передбачених законодавством щодо проведення електронних торгів, а також у складанні за результатами їх проведення акта про проведення електронних торгів, є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на електронних торгах, тобто правочином.

За таких обставин суд дійшов вірного переконнаня про те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу і така угода в силу ч. 1 ст. 215 ЦК України може визнаватись недійсною у судовому порядку з підстав недодержання у момент її вчинення вимог, які встановлені ч.ч. 1-3 та 6 ст. 203 цього Кодексу, а відповідними підставами для визнання електронних торгів недійсними вважав порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду про те, що об'єктом реалізації з електронних торгів може бути нерухоме майно, яке є об'єктом цивільних прав (будівля, споруда, інші приміщення, земельна ділянка, підприємство як цілісний майновий комплекс (або його частина, виділена у встановленому законом порядку в окремий самостійний об'єкт власності), а не його частина, яка не набула статусу об'єкта нерухомості в передбаченому законом порядку, оскільки такий ґрунтується на детальному аналізі положень ст. ст. 177, 179, 181, 182, 186, 188, 190, 191 ЦК України, що визначають поняття речі як об'єкта цивільних прав, нерухомої речі, належність речі до подільної й неподільної залежно від можливості поділу або виділу частки з об'єкта нерухомого майна - у поєднанні із нормами спеціального у даному випадку законодавства, а саме ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 1 розділу І, п. 10 розділу ІІІ Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів.

Відповідно, нежитлові приміщення площею 192,3 кв. м., приміщення спільного користування площею 24,6 кв. м. та приміщення загального користування площею 0,394 кв. м., що розташовані у АДРЕСА_1, як єдиний об'єкт, не могли бути предметом продажу на електронних торгах, так як матеріали справи не містять доказів того, що частина вищевказаного майна - приміщення площею 160,4 кв. м., які були передані на реалізацію на електронних торгах, були в установленому законом порядку виділені у натурі, як і не містять доказів того, що така частина майна набула статусу окремого об'єкта у встановленому законом порядку.

Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Такий висновок суду повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеному у постанові від 15.01.2014 року у справі № 6-148цс13, котра, в силу положень чинного ЦПК України, є обов'язковою для врахування про ухваленні судами рішень у подібних правовідносинах.

Відтак, апелянтами не надано доказів на спростування висновків суду про здійснення продажу з електронних торгів частини майна позивача без вирішення питання щодо технічної можливості виділу у натурі цієї частини з об'єкта нерухомого майна й набуття такою частиною статусу об'єкта цивільних прав, що не відповідає вимогам закону і тягне за собою недійсність проведених електронних торгів.

Суд першої інстанції також вірно надав оцінку наявній у матеріалах справі мировій угоді, укладеній між ОСОБА_9 (дружиною позивача) і позивачем, котра була затверджена ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14.11.2011 року у цивільній справі № 2-1967/11, за умовами якої позивач зобов'язувався у термін до 31.12.2011 року відчужити (у рівних частинах) у нотаріальному порядку нежитлове приміщення, зазначене під літерою 101, площею 24,7 кв. м. у будинку АДРЕСА_1 на користь їхніх неповнолітніх дітей ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2. Зокрема, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що умови вказаної вище мирової угоди її сторонами, у тому числі позивачем, виконані не були і такі залишалися не виконаними станом на дату ухвалення оскаржуваного рішення.

Що стосується рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.09.2014 року у цивільній справі № 442/6372/14-ц., яким за дітьми позивача ОСОБА_10 і ОСОБА_11 у рівних частинах визнано право власності на нежитлове приміщення площею 24,7 кв. м. у будинку АДРЕСА_1, то таке, в силу приписів ч. 1 ст. 182 та ч. 4 ст. 334 ЦК України, не є правовстановлюючим документом на вказане приміщення за новими співвласниками, оскільки не зареєстроване у встановленому порядку. Відповідно, висновки суду з цього приводу колегія суддів також вважає вріними.

Крім того, суд першої інстанції підставно в оскаржуваному рішенні звернув увагу на істотні розбіжності, котрі містяться у протоколі про проведення електронних торгів № 1053 від 04.08.2014 року, та в акті державного виконавця про проведення електронних торгів від 14.08.2014 року, з приводу реалізованого майна, а саме приміщення спільного користування площею 24,6 кв. м. і приміщення загального користування площею 0,394 кв. м., які взагалі на електронні торги не виставлялись і щодо них не проводилась оцінка їх вартості.

Усі наведені вище обставини знайшли своє підтвердження і у судовому засіданні у суді апеляційної інстанції.

Відтак, надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам та встановленим обставинам справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів.

Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 вересня 2016 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209 ч.3, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги відповідачів ОСОБА_4, Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції - відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.