У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Григоренко М.П., Шеремет А.М.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

за участі: сторін і їхніх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду від 9 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду від 9 березня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно задоволено:

Визнано за позивачем право власності на 1/3 (одну третю) частину спадкового майна після смерті матері ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, яке вона прийняла після смерті чоловіка ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що складається з будівельних матеріалів, конструкцій та обладнання, використаних на будівництво прибудови «а1» площею 39,8 кв. м до жилого будинку «А-1» по АДРЕСА_1, а саме: фундамент стрічковий бетонний; стіни - керамічна цегла товщиною 38 см; перегородки цегляні; підлога - ламінат, лінолеум по дошках, плитка; перекриття - дерев'яні балки, підшиті дошками; дах - азбестоцементні хвилясті листи по дерев'яних кроквах; вікна - металопластикові склопакети; двері - дерев'яні; інженерні мережі - електропостачання, газопостачання, водопровід, каналізація з санітарно-технічним та електротехнічним обладнанням, та сарая «Г-1» по АДРЕСА_1, а саме: фундамент - стрічковий бетонний; стіни - керамічна цегла; підлога - дерев'яна; перекриття - дерев'яне; дах - азбестоцементні хвилясті листи; двері - дерев'яні; інженерні мережі електропостачання, вартістю 30 431 гривень.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_5 551, 20 гривень судового збору.

У поданій на рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликалась на його незаконність та необґрунтованість через порушення судом норм процесуального і матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

На її обґрунтування зазначала про помилковість висновків суду щодо належності спірних будівельних матеріалів та конструкцій ОСОБА_4 як спадкодавцю і про входження цього майна до складу спадщини після його смерті.

Судом не враховано вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України щодо преюдиційності обставин, що встановлені рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 09.04.2014 року, а також не з'ясовано правових підстав щодо включення до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_4 самовільно побудованих прибудови "а-1" та гаража "Г-1".

Вважала, що суд першої інстанції безпідставно визнав доведеним факт здійснення самочинного будівництва одноосібно ОСОБА_4 за рахунок його особистих коштів та коштів його дружини, ґрунтуючись на показаннях свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, постанови про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності від 28.12.2010 року, позовної заяви ОСОБА_4 до Рівненського міського суду та рішення Рівненського міського суду від 16 квітня 2010 року. Однак за умов наявності спору між спадкоємцями, в т.ч. щодо витрат на участь в самочинному будівництві та спорі про право власності на матеріали, використані при його здійсненні, судом мали б досліджуватись не формальні докази, а докази понесення реальних витрат в сукупності з фіскальними документами й показаннями свідків щодо цих обставин. Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України недопустимими засобами доказування фінансової участі у будівництві є використані судом свідчення ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Судом безпідставно визнано факт відсутності майнової (фінансової) та безпосередньої трудової участі ОСОБА_8 і його дружини ОСОБА_1, їх дочки та зятя у здійсненні самочинного будівництва, а також згоди ОСОБА_4 на здійснення будівництва ОСОБА_8 Зокрема, судом було критично оцінено надані відповідачем докази про майнову участь зазначених осіб у будівництві. При цьому судом не взято до уваги перелік документів фіскального характеру на придбання будматеріалів на суму понад 11 тис. гривень. Не дано правової оцінки й безпідставно відхилено докази згоди ОСОБА_4 на здійснення добудови його сином ОСОБА_8, що міститься в заяві від 15 серпня 1999 року. Без уваги залишено і наявність згоди ОСОБА_4 на оформлення права власності на прибудову за сином, що викладена в заяві від 10 вересня 2009 року.

На її думку, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження придбання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 будівельних матеріалів, не надано доказів на підтвердження переліку, обсягу, кількості матеріалів, використаних під час будівництва, а також відсутні докази, що придбана ОСОБА_8 цегла в загальній кількості 3 тис. штук була використана при здійсненні самочинних прибудови та гаража. Жодних доказів на придбання ними інших будівельних матеріалів (дерево, дошки, балки, цемент, шифер, вікна, двері, полотна тощо) в матеріалах справи відсутні. Тому висновок суду про належність усіх цих матеріалів до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_4 є безпідставним та не ґрунтується на обставинах справи.

Крім того, судом не дано належної правової оцінки причинам відмови у вчиненні нотаріальної дії, що викладена у постанові державного нотаріуса від 24.02.2017 року.

З цих міркувань просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в позові відмовити.

У запереченнях на апеляційну скаргу позивач, вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції правильно виходив з доведеності і обґрунтованості позову, оскільки ОСОБА_2, ґрунтуючись на вимогах закону, довела ті обставини, що її мати прийняла у спадщину після смерті чоловіка 1/3 частину спірних будівельних матеріалів, конструкцій і обладнання.

Як вірно встановлено судом, ОСОБА_4 на праві приватної власності належав житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, яке видано 7 вересня 2009 року виконавчим комітетом Рівненської міської ради (далі - Міськвиконком) замість договору на забудову р № ІІ-6998 від 19 вересня 1960 року (а.с.13-13, зв.).

Даний будинок розташований на земельній ділянці, яка відповідно до рішення Міськвиконкому від 12 серпня 1960 року №1203/89 «Про відведення земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 під будівництво індивідуального житлового будинку гр. ОСОБА_4.» закріплена за ОСОБА_4 (а.с.30).

Відповідно до даних Державного земельного кадастру земельна ділянка, площею 600 кв.м, що розташована в АДРЕСА_1 обліковується за ОСОБА_4 (а.с.27).

Зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно Комунального підприємства "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації" від 10.09.2009 року №23818260 вбачається, що до опису об'єкта - житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 включено: «А-1» - житловий будинок загальною площею - 57,4 кв.м, житловою площею 51,1 кв.м.; «Б-1» - господарська будівля; «В-1» - гараж; «Д» - навіс; «г» - вбиральня; «І - ІІІ» - замощення; «№1..4» - огорожа. Окрім того, у примітках до витягу зазначено, що до будинку самовільно побудовано: добудова «а-1», сарай «Г-1» (а.с. 14-14, зв.).

Також 29 липня 2009 року Комунальне підприємство "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації" повідомило Міськвиконком про те, що у будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 самовільно побудовані: прибудова «а-1»; сарай «Г-1» вартістю 91 293 гривень (а.с. 69).

З урахуванням наведених письмових доказів та свідчень ОСОБА_6, які кореспондуються з доводами позивача та її представника, суд правильно оцінив, що станом на 10 вересня 2009 року до житлового будинку по АДРЕСА_1 було самовільно побудовано добудову «а-1» та сарай «Г-1».

Приходячи до висновку про задоволення позову, суд також обґрунтовано перевірив матеріали позовної заяви ОСОБА_4 до Рівненської міської ради, треті особи: Комунальне підприємство "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації та Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю; про визнання права власності на самочинну добудову від 16 жовтня 2009 року та рішення Рівненського міського суду від 16 квітня 2010 року, що ухвалене в справі за даним позовом, постанову про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності, показання свідків.

Так, ОСОБА_4 звертався до суду із позовом про визнання за ним права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, а саме на добудову до житлового будинку по АДРЕСА_1 та сарай, адже в процесі експлуатації будинку ним самочинно побудовані спірні об'єкти. В задоволенні позову йому відмовлено за відсутністю підстав для визнання права власності на самочинне будівництво при відсутності дозволу на будівництво виконавчого комітету Рівненської міської ради та відсутністю надання дозволу на виконання будівельних робіт Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю (а.с. 24-24, зв.; 25-25, зв.).

Відповідно до постанови у справі про адміністративне правопорушення №2465-ф від 28 грудня 2010 року ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за самовільну реконструкцію житлового будинку з добудовою та будівництво сараю на АДРЕСА_1

В судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 показали, що добудова до будинку по АДРЕСА_1 здійснена за кошти ОСОБА_4 та його дружини ОСОБА_3

Тому в сукупності з іншими перевіреними судом доказами у справі дані свідчення об'єктивно і переконливо підтверджують обставини, на які посилалася позивач при обґрунтуванні своїх вимог.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть від ІНФОРМАЦІЯ_2 року серії НОМЕР_1

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 травня 2013 року та рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 9 квітня 2014 року, яким частково змінено рішення суду першої інстанції, в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_8 про визнання права власності на частку у спадковому майні та за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно та встановлення факту, що має юридичне значення, визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/3, а за ОСОБА_8 2/3 частини житлового будинку «А-1», господарської будівлі «Б-1», гаража «В-1», навісу «Д», вбиральні «г», замощення «І», замощення «ІІ», замощення «ІІІ», огорожі «1..4», розташованих по АДРЕСА_1 (а.с. 15-15, зв.; 16-17, зв.).

Як правильно встановлено судом, спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 є його сини ОСОБА_8, ОСОБА_10 та дружина ОСОБА_3 При цьому ОСОБА_10 відмовився від прийняття спадщини після смерті батька на користь брата ОСОБА_8 Тому частка ОСОБА_3 у спадковому майні складає 1/3, а частка ОСОБА_8 - 2/3. Заповіту ОСОБА_4 не склав. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 виготовленого 30 квітня 2009 року, та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 10.09.2009 року у будинку самовільно побудовано добудову «а-1», сарай «Г-1» інвентаризаційною вартістю 91 293 гривні.

При зміні наведеного рішення суду першої інстанції апеляційний суд урахував, що право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці, права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст.1218 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, наданих у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Згідно із ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За змістом витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №36056187 від 8 квітня 2015 року, інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта №64224001 від 25 липня 2016 року ОСОБА_3 на підставі рішення Рівненського міського суду від 30 травня 2013 року та рішення Апеляційного суду Рівненської області від 9 квітня 2014 року належить на праві приватної спільної часткової власності 1/3 частка житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 (а.с.21-23, зв.).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть від того ж числа серії НОМЕР_2 (а.с.10).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Сторонами не заперечується, і ця обставина стверджується свідоцтвом про народження від 12 листопада 1967 року серії НОМЕР_3 та свідоцтвом про одруження від 13 січня 1995 року серії НОМЕР_4, ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_3 (а.с.8, 9).

Як видно з довідки Першої Рівненської державної нотаріальної контори від 25 липня 2016 року №1168/02-14, відповідно до матеріалів спадкової справи №173/2016, заведеної щодо майна ОСОБА_3, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, її єдиним спадкоємцем є дочка ОСОБА_2 (а.с. 48).

Постановою державного нотаріуса Першої Рівненської державної нотаріальної контори від 24 лютого 2017 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частку будівельних матеріалів, конструкцій та обладнання, використаних ОСОБА_4, що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, в процесі самовільної прибудови до жилого будинку АДРЕСА_1 з підстав відсутності документів, які посвідчують право власності померлого на нерухоме майно (а.с. 67-68).

Згідно з ч. 4 ст. 49 Закону України "Про нотаріат" на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

З роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України в абз. другому-третьому п. 23 своєї постанови від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", вбачається, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тому з огляду на наведені обставини колегія суддів вважає, що позивач обґрунтовано звернулася за захистом своїх цивільних прав в судовому порядку.

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані у процесі цього будівництва (створення майна).

Роз'яснення п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказують, що якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво, до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва (ч. 3 ст. 331 ЦК України).

Повно і правильно з'ясувавши обставини справи та встановивши, що будівництво добудови «а-1», сараю «Г-1» по АДРЕСА_1 здійснено ОСОБА_4 самовільно, до складу спадщини, яка відкрилася після його смерті, перейшло право власності на матеріали, конструкції, обладнання, що були використані ним під час самочинного будівництва, суд зробив обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог.

Приходячи до переконання про залишення без задоволення апеляційної скарги, колегія суддів ураховує ті обставини, що відповідач разом із її чоловіком ОСОБА_8, їхньої спільною дочкою та зятем самостійно, тобто без участі ОСОБА_4 та ОСОБА_3, не могли і не здійснювали самочинного будівництва.

Згідно із ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, сам по собі перелік фіскальних документів на підтвердження придбання ОСОБА_8 та членами його сім'ї (зятем ОСОБА_14.) будівельних матеріалів та робіт для будівництва прибудови «а-1» до житлового будинку АДРЕСА_1 без приєднання відповідних чеків, квитанцій тощо не може бути доказом здійснення такого будівництва. Окрім того, як було встановлено судом, самочинне будівництво було закінчене не пізніше 10 вересня 2009 року, а переважна кількість зазначених у переліку фіскальних документів датовані 2011-2012 роками, тобто після будівництва.

Правильно суд не взяв до уваги при оцінці доказів й заяви від 15 серпня 1999 року та від 2 вересня 2010 року, що написані ОСОБА_12 зі слів ОСОБА_4 щодо самочинно збудованого нерухомого майна, оскільки вони нотаріально не посвідчені, а позивач заперечує сам факт написання таких заяв саме ОСОБА_4 Правочинів же про створення спільної (сумісної або часткової) власності чи про спільну діяльність між ОСОБА_4 як власником нерухомого майна та ОСОБА_8, ОСОБА_1, іншими особами, не укладалося (а.с. 52, 53).

Отже, обґрунтовано врахувавши, що до складу спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4, перейшло право власності на матеріали, обладнання, конструкції тощо, що були використані під час будівництва добудови «а-1», сараю «Г-1» по АДРЕСА_1, суд правильно визначив, що ОСОБА_3, яка вчасно прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, та за життя заявляла права на спірне спадкове майно, успадкувала 1/3 частину будівельних матеріалів, конструкцій та обладнання, використаних на будівництво добудови «а-1», сараю «Г-1» по АДРЕСА_1.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (ст.ст. 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України ).

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Тому ОСОБА_2, яка є єдиним спадкоємцем ОСОБА_3, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, подавши 23 травня 2016 року до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, своєчасно її прийняла. Між тим, постановою державного нотаріуса відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частку будівельних матеріалів, конструкцій та обладнання, використаних в процесі самочинного будівництва відмовлено з підстав відсутності документів, які посвідчують право власності померлого на нерухоме майно.

Висновком про технічний стан об'єкта нерухомого майна Комунального підприємства "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації" від 25 жовтня 2016 року №3335 зазначається, що згідно з матеріалами інвентаризаційної справи до житлового будинку літ. «А-1» по АДРЕСА_1 добудована прибудова літ. «а-1» з використанням будівельних матеріалів та конструкцій, обладнання: фундамент стрічковий бетонний; стіни - керамічна цегла товщиною 38 см; перегородки цегляні; підлога - ламінат, лінолеум по дошках, плитка; перекриття - дерев'яні балки, підшиті дошками; дах - азбестоцементні хвилясті листи по дерев'яних кроквах; вікна - металопластикові склопакети; двері - дерев'яні; інженерні мережі - електропостачання, газопостачання, водопровід, каналізація з санітарно-технічним та електротехнічним обладнанням, та літ. «Г-1» - сарай: фундамент - стрічковий бетонний; стіни - керамічна цегла; підлога - дерев'яна; перекриття - дерев'яне; дах - азбестоцементні хвилясті листи; двері - дерев'яні; інженерні мережі електропостачання (а.с. 33-33, зв.).

З огляду на наведене суд прийшов до правильного висновку про визнання за позивачем право власності на 1/3 частину спадкового майна після смерті матері ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, яке вона прийняла після смерті чоловіка ОСОБА_13, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що складається з будівельних матеріалів, конструкцій та обладнання, використаних на будівництво прибудови «а1» площею 39,8 кв. м до жилого будинку «А-1» по АДРЕСА_1 а саме: фундамент стрічковий бетонний; стіни - керамічна цегла товщиною 38 см; перегородки цегляні; підлога - ламінат, лінолеум по дошках, плитка; перекриття - дерев'яні балки, підшиті дошками; дах - азбестоцементні хвилясті листи по дерев'яних кроквах; вікна - металопластикові склопакети; двері - дерев'яні; інженерні мережі - електропостачання, газопостачання, водопровід, каналізація з санітарно-технічним та електротехнічним обладнанням, та сараю «Г-1» по АДРЕСА_1 а саме: фундамент - стрічковий бетонний; стіни - керамічна цегла; підлога - дерев'яна; перекриття - дерев'яне; дах - азбестоцементні хвилясті листи; двері - дерев'яні; інженерні мережі електропостачання, вартістю 30 431 гривень.

Доводи апеляційної скарги про порушення норм процесуального права при оцінці доказів у справі і при преюдиційності встановлених рішеннями суду обставин не заслуговують на увагу.

Так, згідно із ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Між тим, таких фактів, що вказували би про недодержання судом процесуально-правових норм, які потягли би хибне вирішення цивільно-правового спору, відповідачем наведено не було, а апеляційним судом не було здобуто.

Не можна погодитися і з твердженнями автора скарги про неправильне застосування норм матеріального права, оскільки спростовуються правильністю висновків суду.

Решта посилань ОСОБА_1 про незаконність оскаржуваного рішення є необґрунтованими, а тому їх враховано не може бути.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Тому доводи особи, що подала апеляційну скаргу, про необхідність та вимушеність захисту її прав, порушуючи тим самим права позивача, є неприйнятними для апеляційного суду.

Підставою для відхилення апеляційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України є ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Рівненського міського суду від 9 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: