Справа № 456/731/17
Провадження № 2/456/953/2017
РІШЕННЯ

іменем України

10 травня 2017 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Саса С. С. ,

при секретарі Петренко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

встановив:

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять стягнути з відповідача матеріальну шкоду за непідлягаючий ремонту автомобіль в розмірі 170000 грн., втрату здоровя в розмірі 530000 грн. та моральну шкоду в розмірі 100000 грн. В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що 20.09.2003 року біля 15 год. 30 хв. відповідач ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки ГАЗ-2410 реєстраційний номер С61-26ЛВ на автодорозі Стрий-Дрогобич, поблизу с.Нове Село, Дрогобицького району, Львівської області виконуючи обгін мікроавтобуса, виїхав на зустрічну смугу руху, де зіткнувся з автомобілем позивачів «Фольксваген Пасат» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням позивача ОСОБА_1, який їхав з дружиною ОСОБА_2 в напрямку м.Стрий. В результаті цього зіткнення дружина та дочка відповідача, які їхали разом з ним, загинули. Позивачі отримали чисельні тілесні ушкодження, з приводу яких довгий період перебували на лікуванні. Автомобіль позивачів прийшов у повну непридатність та не підлягав ремонту. По даному факту ДТП 04.10.2012 року було вдруге закрито кримінальну справу №115-1709 порушену за ознаками ч.3 ст.286 КК України за відсутністю складу злочину передбаченого ст.286 КК України. Справа про закриття була розглянута без потерпілих, і позивачам не було відомо про її закриття довгий період часу, тільки після скарги до Президента України їх повідомили про закриття справи.

З приводу багаточисельних травм з переломами кісток, струсу і гематоми мозку і інших пошкоджень позивачі дуже довго перебували на лікуванні, перенесли ряд операцій, в звязку з чим були позбавлені можливості подати позов до відповідача в межах строку позовної давності.

В результаті ДТП скоєного відповідачем автомобіль марки «Фольксваген Пасат», який позивачі придбали за 170000 грн., прийшов в повну непридатність та не підлягав ремонту. На даний момент, знищений автомобіль утилізований.

Квитанції про витрати на лікарські препарати і лікування позивачі не збирали. Позивач ОСОБА_2 стала інвалідом третьої групи.

Матеріальна шкода, що складається з вартості втраченого автомобіля та істотних витрат на придбання медичних препаратів і лікування позивачів, в цілому позивачі оцінюють в розмірі 700000 грн.

Внаслідок ДТП та тривалого лікування позивачі перенесли сильні душевні переживання та болі, що відчувають по даний час та фактично втратили здоровя. Позивачу ОСОБА_2 інвалідність призначена пожиттєво. Також внаслідок знищення автомобіля погіршився їхній матеріальний стан. Таким чином всі наведені обставини істотно вплинули на їхні життєві обставини, а тому моральну шкоду визначають в розмірі 100000 грн.

В судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали повністю, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та просять позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 у судовому засіданні позов заперечив, покликаючись на те, що вини відповідача ОСОБА_3 не було встановлено, а кримінальну справу за ч.3 ст.286 КК України було закрито за відсутністю складу злочину. Також від моменту заподіяння шкоди до дня звернення до суду з позовом минуло понад тринадцять років. Статтею 257 ЦК України встановлено загальне правило, згідно якого загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, є підстави стверджувати, що перебіг позовної давності щодо вимог позивачів розпочався з моменту заподіяння шкоди в результаті ДТП, оскільки позивачі були безпосередніми учасниками такого ДТП, тому позовна давність тривалістю у три роки на момент предявлення позову спливла, що є підставою для відмови в позові. Просить відмовити в позові.

Суд заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі,дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 20.09.2003 року біля 15 год. 30 хв. водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки ГАЗ-2410 реєстраційний номер С61-26ЛВ рухався автодорогою Стрий-Дрогобич у напрямку м.Дрогобич з двома пасажирами і на ділянці дороги поблизу с.Нове Село, Дрогобицького району виїхав на зустрічну смугу руху, де відбулося зіткнення з автомобілем марки «Фольксваген Пасат» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1, який рухався у зустрічному напрямку до м.Стрия, внаслідок чого від отриманих тілесних ушкоджень загинули пасажири автомобіля ГАЗ-2410 ОСОБА_5 та малолітня ОСОБА_6, а також отримали тяжкі тілесні ушкодження водій даного автомобіля ОСОБА_3 та водій автомобіля «Фольксваген Пасат» ОСОБА_1 та пасажир автомобіля ОСОБА_2

23.09.2003 року за даним фактом ДТП порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України.

Постановою про закриття кримінальної справи від 25.06.2005 року кримінальну справу №115-1709, порушену за ч.3 ст.286 КК України провадженням закрито на підставі ст.6 п.2 КПК України за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу злочину, передбаченого ст.286 КК України.

Постановою про закриття кримінальної справи від 04.10.2012 року кримінальну справу №115-1709, порушену за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами, за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, провадженням закрито за відсутністю складу злочину, передбаченого ст.286 КК України.

Статтею 1166 ЦК України встановлено загальне положення, згідно якого майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 (із змінами та доповненнями) зазначено, що «розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи».

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Із матеріалів справи вбачається, що вина відповідача в даному ДТП не доведена, винних в даному ДТП не встановлено, кримінальна справа за ч.3 ст.286 КК України була закрита за відсутністю складу злочину.

Позивачі не представили суду належних та допустимих доказів про те, що діями відповідача їм заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 170000 грн., що становить вартість знищеного автомобіля, який позивачі придбали ще у 1999 році.

Позивачі також не представили жодного доказу про те, що витрати на придбання ліків і їхнє лікування становлять 530000 грн.

Тому суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 700000 гривень за недоведеністю позовних вимог.

Що стосується вимоги позивачів про відшкодування відповідачем моральної шкоди, то суд приходить до висновку про наступне.

В абз. 1 п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати чим підтверджується факт заподіяння

позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (п.5 Постанови).

Позивачі не представили суду належних та допустимих доказів про те, що діями відповідача їм заподіяно моральну шкоду в розмірі 100000 грн., в позовній заяві позивачі зазначили лише факт ДТП, яке полягало у зіткненні двох автомобілів, що належать сторонам, в якому потерпіли як позивачі так і відповідач, в якого в даному ДТП загинула дружина та малолітня дочка, не обґрунтували та не довели суду з чого вони виходили, визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 100000 грн.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову щодо відшкодування моральної шкоди за недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 215, 218 ЦПК України, суд -

вирішив:

Відмовити в позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий-суддя ОСОБА_7