Провадження № 2-з/761/22/2017
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року Суддя Шевченківського районного суду м. Києва Малинников О.Ф. розглянувши заяву представника позивача, про забезпечення позову шляхом накладення арешту до вирішення питання по суті в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання боргу спільною сумісною власністю, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання боргу спільною сумісною власністю.

Позивачем зазначено, що з 07.07.2007 року по 07.06.2016 року, я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі. У період перебування у шлюбі, 10 березня 2011 рокупозивач взяв у ОСОБА_3 в борг 800000 доларів США строком до 10 березня 2014 року без нарахування процентів, про що було складено договір позики.

Грошові кошти, отримані у борг від ОСОБА_3 були витрачені позивачем в інтересах сім'ї, а саме було придбано рухоме та нерухоме майно, яке стало з відповідачем спільною сумісною власністю.

У зв'язку з тим, що у визначений договором термін позивач не повернув, у останнього з ОСОБА_3 було досягнуто домовленість про те, що позичені кошти позивач поверне до 10 березня 2015 року, про що було складено договір про внесення змін і доповнень до договору позики від 15 березня 2014 року.

Протягом 2014-2015 років між позивачем та відповідачем були напружені стосунки, через це бізнес позивача перебував у занепаді. Позивач звернувся до ОСОБА_3 з пропозицією ще раз відстрочити термін виконання обов'язку по поверненню коштів, але ОСОБА_3 не погодився і звернувся з позовом до суду.

25 липня 2016 року Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва, яке залишено в силі ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики від 10 березня 2011 року у розмірі 19353790, 56 грн.

Оскільки грошові кошти були використані Позивачем в інтересах сім'ї на придбання спільного сумісного майна подружжя, обов'язок по їх поверненню також є спільною сумісною власністю Позивача та Відповідача.

Тому позивачі посилаючись на ст. ст. 27, 118, 119 ЦПК України, просив визнати обов'язок по поверненню грошових коштів за договором позики від 10 березня 2011 року, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Покласти на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обов'язок по поверненню ОСОБА_3 спільно набутого боргу в розмірі 80000 Дол. США, що по курсу НБУ еквівалентно 19353790, 56 грн. в рівних долях, по 9676895, 25 грн. з кожного.

Ухвалою судді від 22 лютого 2017 року відкрито провадження по цивільній справі № 761/42457/16-ц та призначено до розгляду у відкрите судове засідання.

В листопаді 2016 року до суду надійшла заява представника позивача, про забезпечення позову шляхом накладення арешту до вирішення питання по суті в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання боргу спільною сумісною власністю

В заяві представник позивача зазначає, що Позивач перебуваючи у шлюбі взяв у ОСОБА_3 в борг 800000 доларів США строком на 3 роки без нарахування процентів.

25 липня 2016 року Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва, яке залишено в силі ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики від 10 березня 2011 року у розмірі 19353790, 56 грн.

Між позивачем та відповідачем тривалий час ведуться судові спори стосовно поділу спільного майна подружжя та визнання договорів купівлі-продажу автомобілів, які відповідач відчужила спільне майно без згоди позивача.

З моменту виникнення спору ОСОБА_2 вже відчужила дві квартири та два автомобіля: автомобіль Bentley continental GT, 2012 року випуску та автомобіль Mercedes-Benz CL 550, 2009 року випуску.

Тому позивач просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1, яке перебуває у власності ОСОБА_2

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має право з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, необхідні для забезпечення позову (ч. 2 ст. 151 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто бути безпосередньо зв'язаними з предметом спору, бути співмірним заявленим вимогам, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Суддею також враховується охорона прав і інтересів інших осіб, які беруть участь у справі.

Як зазначено в заяві представника позивачів про забезпечення даного позову, шляхом накладення арешту на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1, яке перебуває у власності ОСОБА_2 на час розгляду даної справи в суді і набрання рішенням по ній законної сили, представник позивачів вважає, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 3 ст. 151 ЦПК України.

З огляду на викладене вважаю, що на даний час завчасно задовольнити дану заяву представника позивача так як, вимоги заяви про забезпечення позову є передчасними по відношенню до заявлених позовних вимог.

Тому суддя перевіривши аргументованість заяви про забезпечення позову щодо застосовування заходів забезпечення позову, зазначених заявником, матеріали цивільної справи № 761/42457/16-ц, вважає що не встановлено реальної небезпеки, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення, або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду. Заявником не надано докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 3 ст. 151 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» та ст. 151, 152, 153 ЦПК України, -

у х в а л и в:

В заяві представника позивача, про забезпечення позову шляхом накладення арешту до вирішення питання по суті в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання боргу спільною сумісною власністю - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: О.Ф Малинников.