Справа № 381/2116/16-ц Головуючий у І інстанції Осаулова Н. А.
Провадження № 22-ц/780/903/17 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 38 22.02.2017
УХВАЛА

Іменем України

22 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Мережко М.В.,

суддів: Данілова О.М., Суханової Є.М.,

секретар: Бобко О.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на спадкове майно,

встановила:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до в суд із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому, з подальшим уточненням позовних вимог, просив визнати за ним право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, скасувавши державну реєстрацію права власності на цю частину та витребувавши її від ОСОБА_3 на користь позивача. Також позивач просив визнати за ним право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,2500 га по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, скасувавши державний акт на право власності на земельну ділянку, зареєстровану за ОСОБА_3 та державну реєстрацію її права власності та витребувати дану земельну ділянку від ОСОБА_3 на користь позивача.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5, який проживав та був зареєстрований із своєю дружиною ОСОБА_4 на момент смерті у спірному будинку.

Позивач також проживав у вказаному будинку та надавав матері грошові кошти для оплати комунальних послуг, тобто, фактично вступив в управління спадковим майном, що за умовами ст..ст.548, 549 ЦК України (1963 року).

В лютому 2016 року позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого батька, але спірне майно на батька зареєстровано не було. Позивачу стало відомо, що ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_3 вказаний житловий будинок та земельну ділянку згідно договору дарування у лютому 2007 року.

Позивач зазначає, що вказаний будинок було збудовано лише покійним батьком ОСОБА_2 до укладення шлюбу із ОСОБА_4, тому вважає, що будинок в повному обсязі належав померлому спадкодавцю. Тому, позивачу як спадкоємцю першої черги належить 1/3 частина спірного будинку та земельної ділянки, які поза його волею були відчужені, а відтак підлягають витребуванню у відповідача на користь позивача.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим повторно, НОМЕР_1 (а.с. 9).

Отже, до спірних правовідносин слід застосувати вимоги ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР 1963 року, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошення його померлим день зазначений в ст. 21 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 526 ЦК УРСР, 1963 року, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця

Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_2 від 24 липня 1958 року, батьками позивача є ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Відомості щодо наявності заповіту ОСОБА_5 в матеріалах справи відсутні.

Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частинах, діти, дружина та батьки померлого.

За умовами ст. 548, 549 ЦК УРСР 1963 року для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, що визначається якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном та якщо він подав державній нотаріальній конторі за місце відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, що має бути вчинено протягом 6-ти місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 560 ЦК УРСР, 1963 року, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 23/2016 Фастівської районної державної нотаріальної контори, позивач звернувся до нотаріуса 03 лютого 2016 року із заявою про прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_5

На своє звернення отримав відмову нотаріуса, оскільки ним не надано правовстановлюючих документів на житловий будинок № 65 з надвірними будівлями та земельну ділянку по АДРЕСА_1

Відповідно до Довідок №81, №82 від 15 січня 2016 року, виданих Червономотовилівською сільською радою Фастівського району Київської області на ім'я ОСОБА_2, його батько, ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно був зареєстрований і проживав до дня смерті за адресою: АДРЕСА_1. Окрім нього в даному будинку були прописані: ОСОБА_4 (дружина), ОСОБА_2 (син), ОСОБА_3 (син) та ОСОБА_6 (невістка).

Також, з наданих позивачем копій погосподарської книги видно, що особовий рахунок за адресою АДРЕСА_1 належав померлому ОСОБА_5 як голові двору.

Разом з цим, позивачем, відповідно до вимог ст. ст.10, 59-60 ЦПК України, жодним чином не доведено обставин наявності зареєстрованого права власності за померлим на спірний будинок та земельну ділянку згідно з Інструкцією про Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типа Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року, а також не надано свідоцтва про право на спадщину на ім'я позивача, що виключає можливість визнання права власності за ним на спадкове майно.

Факт реєстрації і проживання у спірному будинку ОСОБА_5 та реєстрація його як голови сім»ї у погосподарській книзі у цьому ж будинку не є належними доказами права власності спадкодавця на будинок, оскільки за умовами п.18 вказаної Інструкції та за умовами п. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, доказом права власності є наявність свідоцтва про право власності, виданого в установленому порядку. При цьому, доказів існування такого свідоцтва позивачем суду надано не було.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Таким чином, враховуючи те, що за померлим не було зареєстровано у встановленому законом порядку спірного майна, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позивач як спадкоємець не має право на його спадкування за законом.

Крім того, листом Управління Держгеокадастру у Фастівському районі Київської області підтверджується, що станом на 01 січня 2013 року згідно Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі та архіву Управління Держгеокадастру, державний акт на право власності на земельну ділянку, розташовану в АДРЕСА_1 в межах Червономотовилівської сільської ради Фастівського району Київської області, на ОСОБА_5 не зареєстрований та в архіві відсутній. Також, на ім'я ОСОБА_5, станом на 01 січня 2013 року, об'єктів нерухомого майна по праву приватної власності по місту Фастів та Фастівському району, Київської області, не зареєстровано (а.с.14).

Пунктом 1 Статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що право власності на нерухоме майно підлягає обов'язковій державній реєстрації.

Як вбачається зі Свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, виданого Червономотовилівською сільською радою 18 листопада 1988 року, ОСОБА_4 на праві приватної власності належав житловий будинок АДРЕСА_1 Також, спірна земельна ділянка також належала їй у відповідності до рішень сесії сільської ради (а.с.15).

Згідно ч.2 ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Відповідно до ч.1 ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Згідно Договору дарування від 10 лютого 2007 року № 340, посвідченого приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Перепелицею Ж.В., ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_3 житловий будинок з господарськими спорудами за номером АДРЕСА_1

Відповідно до Договору дарування земельної ділянки ВЕМ № 342 від 10.02.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Перепелицею Ж.В., ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_3 площею 0,3024 га, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд - 0,2500 га та ведення особистого підсобного господарства - 0,0524 га, яка розташована на території АДРЕСА_1

У зв'язку з цим, станом на 01 січня 2013 року будинок за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрований по праві приватної власності за ОСОБА_3 на підставі вказаного Договору дарування, а також за ним же зареєстрована земельна ділянка за вказаною адресою.

Отже, ОСОБА_3 набув спірний будинок та земельну ділянку у власність законним шляхом, а позивач не надав доказів, які б це спростовували.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають в повному обсязі, оскільки позивач не довів існування зареєстрованого права власності на спірне майно у спадкодавця, отримання позивачем свідоцтва про право власності за законом після померлого та не надав докази безпідставності укладених щодо його відчуження правочинів, визнання їх недійсними в установленому законом порядку.

Твердження апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права при вирішенні даного спору не ґрунтуються на положеннях законодавства.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає ,що рішення суду є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий М.В. Мережко

Судді О.М. Данілов

Є.М. Суханова