АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2303/17 Справа № 202/6191/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Бельченко Л.А. Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємства «Автогаз-Плюс» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до приватного підприємства «Автогаз-Плюс» (далі - ПП «Автогаз-Плюс») про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, мотивуючи тим, що у період з 24 січня 2013 року по 30 грудня 2013 року він надіслав на розрахунковий рахунок ПП «Автогаз-плюс» грошові кошти на загальну суму 111.700 грн., що підтверджується квитанціями та банківськими виписками, дані кошти були отримані відповідачем на підставі договору фінансової допомоги №2 від 24 січня 2013 року.

Вказував, що у період з 09 січня 2014 року по 31 жовтня 2014 року на розрахунковий рахунок відповідача від нього надійшли грошові кошти на загальну суму 116.920 грн., що також підтверджується квитанціями, суми цих грошових коштів були одержані відповідачем на підставі договору фінансової допомоги №1 від 09 січня 2014 року.

Зазначав, що за весь період 2013-2014 років на рахунок ПП «Автогаз-Плюс» від нього надійшли кошти на загальну суму 228.620 грн.

Посилаючись на те, що раніше він звертався до суду з позовними заявами щодо стягнення з відповідача заборгованості по вказаними вище договорами на підставі статті 1049 ЦК України, та після проведення судової почеркознавчої експертизи було з'ясовано, що директор ПП «Автогаз-Плюс» не підписував договори зворотної фінансової допомоги і тому його позов було залишено без розгляду, вважає, що грошові кошти в розмірі 228.620 грн. ПП «Автогаз-Плюс» набуло без достатньої правової підстави, а тому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь на підставі ст.1212 ЦК України відповідну суму та судові витрати.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2016 року та ухвалення нового рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального й процесуального справа.

Розглянувши матеріали справи, обговоривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин у справі та їх повноту, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а)набуття або збереження майна; б)набуття або збереження за рахунок іншої особи; в)відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1)набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2)шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3)обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4)відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2 є співвласником ПП «Автогаз-Плюс».

Іншим співвласником цього підприємства є ОСОБА_3, який одночасно є директором цього підприємства (а.с.45-48).

Протягом 2013-2014 років ПП «Автогаз-Плюс» через позивача у справі ОСОБА_2 на рахунок ПП «Автогаз- Плюс» були перераховані грошові кошти з призначенням платежу - фінансова допомога згідно договорів №1 та №2 (а.с.6-32).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено, а судом не встановлено, що між позивачем та ПП «Автогаз-Плюс» були укладені договори зворотної фінансової допомоги, у зв'язку з чим вістуні підстави вважати, що спірні грошові кошти були набуті підприємством без достатньої правової підстави.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.61 цього Кодексу (ст.ст.10, 60 ЦПК України).

Відповідно до вимог статей 11,27,60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Доказами в розумінні ст.57 ЦПК України є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Позивачем не надано самого договору звортньої фінансової вимоги на підтвердження своїх позовних вимог, як і не надано договорів фінансової допомоги №2 від 24 січня 2013 року та №1 від 09 січня 2014 року.

З копії квитанцій, які міститься в матеріалах справи, вбачається лише те, що платником є відповідач ПП «Автогаз-Плюс» через позивача ОСОБА_2 (а.с.6-24).

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що підприємство через нього перераховувало грошові кошти саме собі, що на його думку є неможливим, не можуть слугувати підставою для задоволення позову.

Інші доводи приведені в апеляційній скарзі не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 у заявленому ним викладі є безпідставними.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Оскільки рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального й процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Максюта Ж.І.