РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«25» січня 2017 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Целуха А.П.,

при секретарі судового засідання Корнієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Суворовської районної державної адміністрації м. Одеси про визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з даним позовом до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Суворовської районної державної адміністрації м. Одеси про визначення місця проживання дитини , посилаючись на обставвини викладені в позові, просила суд визначити місце проживання сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_1 - залишивши його на її утриманні та вихованні за адресою АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, бажав вирішити питання мирних шяхом.

Представник органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради до суду не явилася, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, наддали до суду висновок выд 09.08.2016 року, просили суд справу слухати без їх участі, оскільки їх неявка не перешкоджають подальшому розгляду справи по суті.

Вислухавши доводи осіб, що беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову, з наступних підстав.

Відповідно дост. 10 ЦПК України, здійснюючи цивільне судочинство на засадах змагальності сторін, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та згідно з вимогамист. 212 ЦПК Україниоцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідност. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно дост.3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Відповідно до ч.1ст. 14 СК Україниздійснення сімейних прав є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.

В контексті викладеного слід розуміти, що право матері на утримання- це лише її право. Воно не може бути передане іншій особі, а тому здійснення сімейних прав не може полягати у їх відчуженні іншим особам.

У відповідності з ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, окрім того положення ч. 1 ст. 161 СК, вказують на необхідність з'ясування особистої прихильності дитини до кожного з батьків.

Відповідно до ст. 141 СК України «мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у ииіюбі між собою. Розірвання іилюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини».

Стаття 142 СК України зазначає, що «діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою».

Згідно до ст. 150 СК України, «батьки зобов'язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя».

Частиною 2 ст. 155 СК України визначено, «що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини».

Згідност.160 СК Українивстановлено право батьків на визначення місця проживання дитини, яка не досягла десяти років.

З конструкції даної статті убачається, що батьки можуть домовитися про те, що дитина житиме з одним із них, бабусею, іншим родичем чи в спецшколі-інтернаті. Такий договір, як і будь-який інший, не може бути змінений за волею одного з батьків.

Частиною 1ст. 161 СК Українипередбачено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом.

Згідно зіст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

В положенні принципу 6 «Декларації прав дитини» Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 p., зазначено, що «дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю».

Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства», «батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини».

Судом встановлено, що 24 грудня 2013 року між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб.

Від даного шлюбу, у сторін народився син - ОСОБА_3, 04.09. ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД№408071.

21 грудня 2015 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси по справі №523/14584/15-ц р. шлюб між сторонами позивачем та відповідачем - розірваний.

Відповідно довідки про склад сім 'ї та прописки № 1035 від 02.06.2016 року, ОСОБА_3, 04.09. ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає та зареєстрований за адресою:ІНФОРМАЦІЯ_3, разом з позивачкою ОСОБА_1.

Відповідно до рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2016 року, відповідача стягнули аліменти на користь позивача , у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень, в описовій частині рішення суду вбачається що дитина проживає з матірю, але не визначене місце проживання дитини.

Як встановлено у судовому засіданні, дитина на час розгляду цієї справи продовжує проживати у комфортабельней ІНФОРМАЦІЯ_4. в багатоповерховому будинку з сучасним ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини, в квартирі є все необхідне для дитини, щоб дитина могла мати здоровий сон, навчатися, гратися. Позивачка знаходиться у відпустці, тому вона має багато часу займатися з дитиною, гуляти та іншим чином піклуватися про нього, окрім того, позивачка має стабільний самостійний дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови проживання, та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради вважає доцільним визначити місця проживання малолітнього ОСОБА_3, 04.09. ІНФОРМАЦІЯ_2, з матер»ю ОСОБА_1.

Під час розгляду справи представник відповідача надав до суду мирову угоду, за змітом якої вбачається що відповідач не заперечує проти задоволення позову позивача, за умови надання йому сумісної дитини для участі в виховані щопонеділка, в присутності позивача та за попередньою домовленістю.

Як вбачається, з висновку від 05.07.2016 року органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради , встановлено доцільним визначити спосіб участі батька ОСОБА_2 у вихованні малолітнього ОСОБА_3, 04.09. ІНФОРМАЦІЯ_2, шляхом встановлення перебування дитини з батьком щонеділі з 10.00 год. До 12.00 год в присутності матері та за попередньою домовленістю з нею.

Таким чином, відповідач ґрунтує свої заперечення на підставі то того, що позивачка чинить його перешкоди у спілкуванні з дитиною, тому він заперечує проти задоволення її позову.

Відповідно до статті 57 ЦПК України «Докази» доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, як мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відео записів, висновків експертів; а відповідно до положень статті 58 ЦПК України «Належність доказів» належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

При цьому, відповідно до положень статті 10 Цивільного процесуального кодексу України «Змагальність сторін» цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України .

Також, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Стороною відповідача не надано жодного доказу, в розмінні ст.10,60 ЦПК України, того, що під час існування спору щодо місця проживання дитини, дитині загрожує будь-яка небезпека або ж з боку матері існує аморальна поведінка.

На підставі викладеного та того, що відповідачем по справі не наведені виключні обставини, за яких дитина може бути розлучена з матір'ю, а також обґрунтовані доводи, підтверджені письмовими доказами, які б надавали підстави суду відмовити у визначенні місця проживання дитини з матірю, та беручи до уваги, що останній з зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини з ним не звертався, суд приходить до висновку, що місце проживання дитини має бути визначено з матірю.

Твердження відповідача про те, що матір чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами, та при наявності зазначених обставин є підставою для звернення до суду з окремим позовом щодо цього питання .

Зважаючи на викладене, оцінивши зібрані докази кожний окремо та в сукупності і взаємозвязку на належність, допустимість, достовірність і достатність, суд вважає, що позивачкою під час судового розгляду справи надано достатніх, належних та допустимих доказів, які свідчать про те, що необхідно визначити місце проживання сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_1 - залишивши його на ії утриманні та вихованні за адресою АДРЕСА_1, оскільки відповідний висновок в повній мірі узгоджується з дослідженими судом доказами та встановленими судом обставинами.

Керуючись ст.ст.10,11,60-61,88,212,215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Суворовської районної державної адміністрації м. Одеси про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_1 - залишивши його на ії утриманні та вихованні за адресою АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Малиновського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на протязі десяти днів з дня проголошення рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ А.П. ЦЕЛУХ