Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне рішення)

"17" травня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Дудник В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з ОСОБА_2 на його користь борг за договором позики від 06 березня 2015 року в розмірі 61 651,16 гривень; судові витрати по справі в розмірі 1 366,51 гривень.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06 березня 2015 року він надав у позику ОСОБА_2 4 300 доларів США, які останній зобов'язався повернути на його першу вимогу. 05 червня 2015 року відповідач повернув йому 2 200 доларів США, а 2 300 доларів США (з врахуванням штрафних санкцій) зобов'язався повернути до 05 липня 2015 року. Сума позики, дати та розрахунки підтверджуються розпискою відповідача. 05 липня 2015 року минув строк виконання зобов'язання за договором позики, однак відповідач кошти йому не повернув. Таким чином, має місце порушення його прав. Намагаючись владнати спір в досудовому порядку, він неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення коштів. Однак, його вимога виконана не була. На даний час, відповідач ухиляється від повернення йому коштів під різними приводами, а тому він змушений звернутись до суду. Сума боргу розраховується за курсом гривні до іноземної валюти, встановленим НБУ станом на дату складання позовної заяви, а саме на 28 листопада 2016 року (2572,4426 гривень за 100 доларів США): 2300/100*2572,4426 = 59 166,18 гривень. Отже, основна сума боргу відповідача перед ним складає 59 166 гривень 18 копійок. За період з 06 липня 2015 року по 28 листопада 2016 року відповідач зобов'язаний сплатити на його користь 3% річних за 511 днів користування грошовими коштами, що складає 2 484,98 гривень згідно з розрахунком: 59 166,18 * 3% / 365 = 2 484,98 гривень, де 59 166,18 гривень - сума позики; 511 - кількість днів користування грошовими коштами; 3% - річних; 365 - кількість днів у році. Таким чином, загальна сума боргу відповідача перед ним, враховуючи 3% річних за користування грошовими коштами становить 61 651,16 гривень.

Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, у разі неявки в судове засідання відповідача проти заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст. ст. 74, 75, 76 ЦПК України, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача та відповідача, та за згодою позивача ухвалити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 березня 2015 року ОСОБА_2 отримав у ОСОБА_1 суму коштів у розмірі 4 300 доларів США, що підтверджується розпискою відповідача від 06 березня 2015 року. 05 червня 2015 року ОСОБА_2 повернув ОСОБА_1 2 200 доларів США та зобов'язався до 05 липня 2015 року повернути залишок отриманих у борг коштів у розмірі 2 300 доларів США.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не повернув залишок отриманих від позивача коштів у розмірі 2 300 доларів США у строк до 05 липня 2015 року, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про правомірність заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача вказаної суми заборгованості, яка згідно облікової ставки НБУ станом на 28 листопада 2016 року (день складання позовної заяви) становить 59 166 гривень 18 копійок.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а також боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, позивачем до сплати відповідачу розраховано суму 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 2 484 гривні 98 копійок (59 166 гривень 18 копійок * 511 (кількість днів прострочення за період з 06 липня 2015 року по 28 листопада 2016 року (день складання позовної заяви) * 3% / 365).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, враховуючи оцінені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості у розмірі 59 166 гривень 18 копійок та 3% річних від простроченої суми у розмірі 2 484 гривень 98 копійок, а всього 61 651 гривень 16 копійок.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат за складання позовної заяви у розмірі 750 гривень, то вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 79, 84, 88 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

В силу ст.ст. 56 та 84 ЦПК України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи.

Виходячи із системного тлумачення положень ст.ст. 56, 79, 84 ЦПК України витрати понесені позивачем до подання позову до суду не є витратами на правову допомогу.

Витрати понесені позивачем до відкриття провадження у справі є збитками, які особа зробила для відновлення свого порушеного права (п.1 ч.2 ст.22 Цивільного кодексу України) та можуть бути відшкодовані особі у разі пред'явлення вимог про стягнення таких збитків.

На підтвердження заявлених позовних вимог, позивачем до матеріалів справи було додано квитанцію від 01 грудня 2016 року про сплату 750 гривень за складання позовної заяви. В той же час, вказана квитанція не містить відомостей яку саме позовну заяву було складено, ким саме, у зв'язку з чим вказана квитанція не може бути прийнята судом в якості підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу.

Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Крім того, в порядку ст. ст. 79, 88 Цивільного процесуального кодексу з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 616,51 гривень сплаченого судового збору та 420,00 гривень витрат, пов'язаних із поданням оголошення в пресу для виклику відповідача.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 527, 530, 533, 612, 625, 1046 ЦК України, ст.ст. 10, 56, 60, 79, 84, 88, 208, 209, 212-215, 218, 224-228 Цивільного ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

озов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на корсить ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 06 березня 2015 року у розмірі 61 651 гривень 16 копійок, судовий збір у розмірі 616 гривень 51 копійки та суму витрат, пов'язаних із поданням оголошення в пресу для виклику відповідача у розмірі 420 гривень 00 копійок, а всього 62 687 (шістдесят дві тисячі шістсот вісімдесят сім) гривень 67 (шістдесят сім) копійок.

В решті позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: