Головуючий суду 1 інстанції - Озеров В.О.
Доповідач - Орлов І.В.
Справа № 431/4481/16-ц
Провадження № 22ц/782/72/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2017 року

Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Орлова І.В.,

суддів Авалян Н.М., Назарової М.В.,

за участю секретаря: Попової Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сєвєродонецьку Луганської області справу за позовом Грінкліф Ентерпрайзис Лімітед до ОСОБА_2, Державної служби інтелектуальної власності України про дострокове припинення дії свідоцтва України № НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг,

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Грінкліф Ентерпрайзис Лімітед, Державної служби інтелектуальної власності України, Приватного акціонерного товариства «МТС Україна» про припинення порушення прав інтелектуальної власності на знаки для товарів і послуг за свідоцтвами України № НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_1,

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «МТС Україна» та Публічного акціонерного товариства «Мобільні ТелеСистеми» на ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 22 грудня 2016 року про забезпечення позову, -

в с т а н о в и в:

Ухвалою Старобільського районного суду від 22 грудня 2016 року задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі № 431/4481/16-ц.

Зазначеною ухвалою суд заборонив компанії Грінкліф Ентерпрайзис Лімітед передавати повністю або частково право інтелектуальної власності на знаки для товарів і послуг за свідоцтвами України № НОМЕР_2, № НОМЕР_3; передавати повністю або частково права інтелектуальної власності на знаки для товарів і послуг за свідоцтвами України № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 у використання іншим особам, у тому числі, на підставі ліцензійних угод; відмовлятися від свідоцтв України № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 повністю або частково.

Також суд заборонив Державній службі інтелектуальної власності України вносити до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів та послуг будь-які зміни, що стосуються правового статусу знаків для товарів та послуг за свідоцтвами України № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 в тому числі, але не обмежуючись, щодо передання прав на торговельні марки за вказаними свідоцтвами повністю або частково, щодо реєстрації ліцензійних договорів за вказаними свідоцтвами, а також щодо відмови від вказаних свідоцтв його власником повністю або частково.

В апеляційній скарзі представник Приватного акціонерного товариства (ПрАТ) «МТС Україна» та Публічного акціонерного товариства (ПАТ) «Мобільні ТелеСистеми», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив: ухвалу Старобільського районного суду від 22 грудня 2016 року про забезпечення позову - скасувати. Апелянт стверджував, що застосовані місцевий судом заходи забезпечення позову є невмотивованими, необґрунтованими та неспівмірними із заявленими ОСОБА_2 вимогами. Крім того, застосування судом широкого кола заборон може порушувати охоронювані законом інтереси та права необмеженої кількості інших осіб, у тому числі право ПАТ «Мобільні ТелеСистеми» стосовно виконання рішення Апеляційного суду міста Києва у справі № 760/20866/15-ц.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ПрАТ «МТС Україна» та ПАТ «Мобільні ТелеСистеми», суд апеляційної інстанції вважає необхідним скасувати ухвалу місцевого суду за доводами апеляційної скарги, зважаючи на таке.

Під час апеляційного перегляду справи встановлено, що 10 жовтня 2016 року ухвалою Старобільського районного суду Луганської області було відкрите провадження у цивільній справі № 431/4481/16-ц за позовом Грінкліф Ентерпрайзис Лімітед до ОСОБА_2 (далі заявник), Державної служби інтелектуальної власності України (далі ДСІВ України) про дострокове припинення дії свідоцтва України № НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг.

04 листопада 2016 року ухвалою Старобільського районного суду Луганської області цивільну справу № 431/4481/16-ц було призначено до судового розгляду на 14 листопада 2016 року.

15 листопада 2016 року ухвалою Старобільського районного суду Луганської області до спільного розгляду в одному провадженні з первісним позовом був прийнятий зустрічний позов ОСОБА_2 до Грінкліф Ентерпрайзис Лімітед, ДСІВ України, ПрАТ «МТС Україна» про припинення порушення прав інтелектуальної власності на знаки для товарів і послуг за свідоцтвами України № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_1.

У своєму позові ОСОБА_2 просив суд: 1) зобов'язати Грінкліф Ентерпрайзис Лімітед припинити порушення виключних прав ОСОБА_2 на знаки для товарів і послуг, що охороняються за свідоцтвами України № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_1, шляхом заборони використання 3-х конкретизованих позначень у діловій документації та при веденні господарської діяльності загалом; 2) зобов'язати ПрАТ «МТС» припинити порушення виключних прав ОСОБА_2 на знаки для товарів і послуг, що охороняються за свідоцтвами України № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_1 шляхом заборони використання 3-х конкретизованих позначень у своїй діловій документації, пов'язаної з послугами 35, 42, 45 класів МКТП.

22 грудня 2016 року до канцелярії Старобільського районного суду Луганської області від ОСОБА_2 надійшла заява про забезпечення заявленого ним позову.

ОСОБА_2 просив суд: заборонити Грінкліф Ентерпрайзис Лімітед передавати повністю або частково право інтелектуальної власності на знаки для товарів і послуг за свідоцтвами України № НОМЕР_2, № НОМЕР_3; передавати повністю або частково права інтелектуальної власності на знаки для товарів і послуг за свідоцтвами України № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 у використання іншим особам, у тому числі, на підставі ліцензійних угод; відмовлятися від свідоцтв України № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 повністю або частково. Заборонити Державній службі інтелектуальної власності України вносити до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів та послуг будь-які зміни, що стосуються правового статусу знаків для товарів та послуг за свідоцтвами України № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 в тому числі, але не обмежуючись, щодо передання прав на торговельні марки за вказаними свідоцтвами повністю або частково, щодо реєстрації ліцензійних договорів за вказаними свідоцтвами, а також щодо відмови від вказаних свідоцтв його власником повністю або частково.

Необхідність прийняття зазначеного рішення ОСОБА_2 обґрунтовував посиланням на те, що Грінкліф Ентерпрайзис Лімітед є власником свідоцтв України № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 на знаки для товарів та послуг, що зареєстровані для послуг 35 класу МКТП України. Відповідно до умов Договору про передачу права власності на знаки для товарів та послуг № 27/06/16 від 27.06.2016 року (далі Договір від 27.06.2016 року) Грінкліф Ентерпрайзис Лімітед передав ОСОБА_2 у власність всі майнові права на знаки для товарів та послуг за Свідоцтвами України № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3. Процедура реєстрації Договору від 27.06.2016 року залишається незавершеною, оскільки ДСІВ України не прийняла рішення про публікацію в Офіційному бюлетені відомостей про передачу прав на знаки для товарів та послуг за Свідоцтвами України № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3, а також не внесла відомості до відповідного Державного реєстру договорів. Оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити та зробити неможливим виконання рішення суду за зустрічним позовом, посилаючись на приписи статтей 151-153 ЦПК України, ОСОБА_2 просив задовольнити вимоги своєї заяви.

Задовольняючи вимоги заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову місцевий суд дійшов висновку про те, що: 1) предмет забезпечення співпадає з предметом позовних вимог; 2) що передання права власності на знаки для товарів та послуг за Свідоцтвами України № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 іншим особам, а також передання вказаних знаків для товарів та послуг у використання за ліцензійним договором іншим особам, призведе до неможливості виконання рішення суду про припинення порушення прав інтелектуальної власності; 3) спосіб захисту у вигляді заборони відповідачу за зустрічним позовом - Грінкліф Ентерпрайзис Лімітед передавати повністю або частково право інтелектуальної власності на знаки для товарів і послуг за свідоцтвами України № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, передавати повністю або частково права інтелектуальної власності на знаки для товарів і послуг за свідоцтвами України № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 у використання іншим особам, у тому числі, на підставі ліцензійних угод, а також відмовлятися від свідоцтв України № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 повністю або частково, є таким, що відповідають спірним правовідносинам та є співрозмірним заявленим позовним вимогам.

Апеляційний суд з такими висновками не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 152 ЦПК України позов може забезпечуватися забороною вчиняти певні дії.

Згідно з частиною 3 статті 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Таким чином, забезпечення позову - це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вони повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Причому заявник зобов'язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.

Пунктом 4 Постанови Пленуму ВСУ № 9 встановлено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Предметом зустрічного позову ОСОБА_2 є захист належних йому прав інтелектуальної власності на знаки для товарів і послуг за свідоцтвами України № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_1. Виходячи із змісту, обсягу та обраного заявником способу захисту своїх прав, зустрічний позов ОСОБА_2 спрямований: 1) на заборону компанії Грінкліф Ентерпрайзис Лімітед використовувати три конкретизовані позначення у діловій документації та при веденні господарської діяльності загалом 2) на заборону ПрАТ «МТС Україна» використовувати ці позначення у своїй діловій документації, пов'язаної з послугами 35, 42, 45 класів МКТП.

Висновок місцевого суду про те, що предмет забезпечення співпадає з предметом позовних вимог є хибним. Зазначивши, що предметом зустрічного позову ОСОБА_2 є «припинення порушення прав інтелектуальної власності на знаки для товарів і послуг за свідоцтвами України № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_1», місцевий суд в ухвалі від 22 грудня 2016 року не надав визначення поняттю «предмет забезпечення». Який саме «предмет забезпечення» и за якими правовими параметрами зазначений «предмет забезпечення» співпав з предметом поданого ОСОБА_2 суд не встановив.

Наведений в ухвалі висновок про те, що « передання права власності на знаки для товарів та послуг за Свідоцтвами України № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 іншим особам, а також передання вказаних знаків для товарів та послуг у використання за ліцензійним договором іншим особам, призведе до неможливості виконання рішення суду про припинення порушення прав інтелектуальної власності», взагалі не містить свого обґрунтування.

Крім того заявник не надав та не зазначив докази, які б свідчили про те, що він є власником виключних прав на знаки для товарів і послуг, що охороняються за свідоцтвами України № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_1, а також про те, що невжиття запропонованих заходів забезпечення позову, призведе до наслідків, зазначених у частині 3 статті 151 ЦПК України.

Заходи забезпечення позову у вигляді заборони ДСІВ України вносити до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів та послуг будь-які зміни, що стосуються правового статусу знаків для товарів та послуг за свідоцтвами України № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 в тому числі, але не обмежуючись, щодо передання прав на торговельні марки за вказаними свідоцтвами повністю або частково, щодо реєстрації ліцензійних договорів за вказаними свідоцтвами, а також щодо відмови від вказаних свідоцтв його власником повністю або частково, заявленим ОСОБА_2 вимогам не відповідають, виходять за межі позову, стосуються невизначеного кола інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням зазначених заходів забезпечення позову.

Про реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду за зустрічним позовом між ОСОБА_2 з одного боку компанією Грінкліф Ентерпрайзис Лімітед, ДСІВ України, ПрАТ «МТС Україна» з іншого, заявником не доведено.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд: змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Оскільки питання про забезпечення позову вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, ухвала Старобільського районного суду Луганської області від 22 грудня 2016 року підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення його зустрічного позову у цивільній справі № 431/4481/16-ц.

Керуючись статтями 312, 313-315 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «МТС Україна» та Публічного акціонерного товариства «Мобільні ТелеСистеми» задовольнити.

Увалу Старобільського районного суду Луганської області від 22 грудня 2016 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити ОСОБА_2 у задоволені його заяви про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та окремому касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: