Справа № 183/5813/16
№ 2/183/468/17
15 лютого 2017 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Парфьонова Д.О., за участі секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Новомосковська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про розірвання договору довічного утримання, скасування реєстрації права власності та повернення майна у власність,
позивач звернулась з позовом, в якому просила: розірвати Договір довічного утримання від 30 березня 1996 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений та зареєстрований державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 за №1447; скасувати заборону на відчуження житлового будинку № 54, розташованого по вул. Г.Павлова в м. Новомосковську Дніпропетровської області, накладену у зв'язку з укладанням Договору довічного утримання від 30 березня 1996 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідченого та зареєстрованого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 30 березня 1996 року за №1447; скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_2 на житловий будинок № 54 розташований по вул. Г. Павлова, в м. Новомосковську Дніпропетровської області; повернути у власність ОСОБА_1, житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Г.Павлова, № 54 та визнати право власності на це майно за ОСОБА_1.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач була власником домоволодіння № 54 розташованого по вул. Г.Павлова в м. Новомосковську Дніпропетровської області. Дане домоволодіння перебувало у її власності на підставі свідоцтва про право власності виданого Новомосковською нотаріальною конторою від 08 липня 1985 року, свідоцтва про право на спадщину виданого Новомосковською нотаріальною конторою від 08 липня 1985 року. У 1996 році, будучи престарілою особою пенсійного віку зі слабким здоров'ям, позивач погодилась на пропозицію свого сина - ОСОБА_2 укласти договір довічного утримання, який запевнив, що буде старанно турбуватися про неї і її стан здоров'я, утримувати її та забезпечить всім необхідним для старості. 30 березня 1996 року позивач уклала з ОСОБА_2, договір довічного утримання, відповідно до умов п. 1 якого передала у власність відповідачу належний їй на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Г.Павлова, 54. В свою чергу відповідач зобов`язався забезпечити позивача доглядом та утриманням на умовах, встановлених договором: довічно утримувати ОСОБА_1; надавати ОСОБА_1 матеріальне забезпечення (харчування, догляд і необхідну допомогу), яке на день укладання договору було визначене в сумі 1 700 000 крб. Договір довічного утримання посвідчений державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 та зареєстрований за №1447 з накладенням заборони на відчуження вищевказаного житлового будинку до моменту припинення нього договору. Впродовж дії договору довічного утримання відповідач порушив умови договору, жодним чином не утримував позивача, будь-якого догляду не надавав, фінансової (матеріальної) та моральної підтримки не здійснював, належний медичний догляд не забезпечував. У звязку із чим позивач прийняла рішення розірвати даний договір, однак відповідач не надає згоди на розірвання договору за згодою сторін, як це передбачено п.6 укладеного договору. Вважає, що Договір довічного утримання повинен бути розірваний, оскільки, відповідачем не вчиняється жодної дії щодо виконання його умов. Зокрема, позивач є людиною похилого віку зі слабким здоров'ям, хворіє в тому числі і на гіпертонічну хворобу III ступеня, перенесла інсульт, не може самостійно пересуватися і потребує постійного стороннього догляду. Укладаючи договір довічного утримання позивач сподівалась, що відповідач, догляне позивача в старості, оточить любовю і турботою, забезпечить належний догляд. Відповідач свідомо ігнорує моральні обовязки сина та не бажає виконувати юридичні зобовязання, які взяв на себе при укладанні договору довічного утримання. Внаслідок ігнорування відповідачем своїх обовязків, виникла заборгованість за спожитий природний газ та електроенергію. Відповідач, навіть не переоформив на себе особові рахунки по оплаті комунальних платежів, тому в усіх комунальних службах позивач значиться як споживач, однак, юридично не являючись власником будинку не може бути повноцінним учасником правовідносин з комунальними службами та іншими організаціями та установами, не може укладати договори про надання житлово-комунальних послуг, про реструктуризацію боргу та інше.
В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, викладених в позові та просив їх задовольнити. В наступному надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав.
Згідно з ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який в наданій заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини.
Матеріали справи свідчать, що позивачу на підставі свідоцтва про право власності виданого Новомосковською нотаріальною конторою від 08 липня 1985 року за реєстровим № 2266, свідоцтва про право на спадщину, виданого Новомосковською нотаріальною конторою 08 липня 1985 року за № 2268 на праві власності належав житловий будинок №54, розташований за адресою: вул. Г.Павлова в м. Новомосковську Дніпропетровської області.
30 березня 1996 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір довічного утримання, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2 належний їй на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Г.Павлова, 54. В свою чергу відповідач зобов`язався пожиттєво утримувати ОСОБА_1, зобов`язати її їжею, доглядом, необхідною допомогою та зберегти в її безплатному по життєвому користуванні одну житлову кімнату розміром 28,7 кв.м. Вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду і необхідної допомоги) визначена в розмірі 1 700 000 крб. Договір довічного утримання посвідчений державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 та зареєстрований за №1447. Державним нотаріусом також накладено заборону на відчуження вищевказаного жилого будинку до моменту припинення договору та зареєстровано в реєстрі за № 9.
Відповідно до ст.ст. 744, 745 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.
Згідно зі ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача.
Так, з наданих позивачем доказів вбачається, що відповідач не оплачує вартість комунальних послуг, не надає догляд ОСОБА_1, не придбаває їй продукти харчування (акт від 27 вересня 2016 року), оплату вартості комунальних послуг за утримання будинку здійснює позивач.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем обов`язків за договором.
Таким чином, з огляду на те, що позивачем підтверджено належними доказами факт невиконання відповідачем умов договору, відповідачем належними доказами означений факт не спростовано, наявні підстави для розірвання договору.
Відповідно до вимог п. 1 ст.756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.
У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.
В даному випадку відповідач з моменту укладення договору набув право власності на спірний будинок, оскільки виникнення права власності на будинок у набувача за договором довічного утримання ні з якою іншою обставиною, окрім як укладення договору не пов'язано.
Таким чином, відповідно до вимог п. 1 ст.756 ЦК України, суд вважає за необхідне скасувати право власності на нерухоме майно, а саме житловий будинок та повернути вказане нерухоме майно у право власність позивача, скасувавши накладену заборону у зв`язку з реєстрацією договору довічного утримання.
Розглядаючи питання щодо судових витрат суд виходить з положень ст.88 ЦПК України, внаслідок чого судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 207, 209, 212-215 ЦПК України, суд -
позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Новомосковська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про розірвання договору довічного утримання, скасування реєстрації права власності та повернення майна у власність - задовольнити.
Розірвати договір довічного утримання, укладений 30 березня 1996 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений 30 березня 1996 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 за №1447.
Скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_2 на житловий будинок № 54 розташований по вул. Г. Павлова в м. Новомосковську Дніпропетровської області.
Скасувати заборону на відчуження житлового будинку № 54, розташованого по вул. Г.Павлова в м. Новомосковську Дніпропетровської області, накладену державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 30 березня 1996 року, зареєстровану в державному реєстрі заборон за № 9.
Повернути у власність ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1), житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Г.Павлова, № 54 та визнати право власності на це майно за ОСОБА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 до судовий збір в розмірі 551 (п`ятсот п`ятдесят одну) грн. 20 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Д.О. Парфьонов