Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2017 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді САВЛУК Т.В.

за участі секретаря Бурячек О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3, звертаючись з позовом до ОСОБА_2, Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві, просив поновити пропущений з поважних причин встановлений ст.56 КпШС України річний строк на оспорювання батьківства та виключити з актового запису про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, №1 від 20.11.2003 року в книзі записів актів громадянського стану Посольства України в Італії м. Рим, відомості про батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що є предметом позову.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, пояснив, що з 18 серпня 2000 року по 22 червня 2004 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 Під час перебування у шлюбі у подружжя народилась донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в свідоцтві про народження дитини позивач записаний як батько, оскільки не мав жодних сумнівів щодо свого батьківства. Після розлучення, сторони проживали окремо, дитина проживала разом з матір'ю, позивач приймав активну участь у вихованні дитини та надав матеріальну допомогу на утримання дитини. Однак, влітку 2016 року відповідач, маючи намір укласти шлюб з біологічним батьком дитини ОСОБА_5, повідомила позивачу, що тривалий час приховувала той факт, що він не є батьком дитини, у такий спосіб намагалась не завдавати йому болю, та порушити усталені зв'язки з дитиною, яку позивач вважав своєю донькою, оскільки ці обставини визнанні відповідачем, що дає підстави позивачу вирішити питання про виключення відомостей про нього, як батька дитини, з актового запису про народження дитини, що спонукало звернутись з цим позовом до суду.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про визнання позову та просила розглядати справу у її відсутність на наявних у справі доказів.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні позов підтримала, просила позов задовольнити, пояснила, що на момент народження дитини сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, тому в свідоцтві про народження дитини батьком записано позивача. Після припинення шлюбу, сторони проживали окремо, дитина проживала разом з матір'ю, враховуючи вік дитини, відповідач вирішили розкрити таємницю відносно біологічного батька дитини, з яким вона має намір укласти шлюб, тому відповідач визнає той факт, що батьком її доньки є інший чоловік, та не заперечує проти задоволення позову.

Представник відповідача - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) відповідач не скористався.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Взаємні права та обв'язки батьків і дітей ґрунтуються на походженні дітей, засвідченому у вставленому порядку. (ст.51 Кодексу про шлюб та сім'ю України)

Походження дитини від батьків, які перебувають між собою в шлюбі, засвідчується записом про шлюб батьків. (ст.52 Кодексу про шлюб та сім'ю України)

Батько і мати, які перебувають у шлюбі між собою, записуються батьками дитини в книзі записів народжень за заявою будь-якого з них. (ст.54 Кодексу про шлюб та сім'ю України)

Як роз'яснено у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини.

Отже, якщо дитина, батьківство щодо якої оспорюється, народилась до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати норми КпШС України.

Судом встановлено, що з 18 серпня 2000 року по 22 червня 2004 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується свідоцтвом про народження, видане Посольством України в Італії, м. Рим, 20 листопада 2003 року (актовий запис №1).

Батьками дитини у свідоцтві про народження дитини записані: ОСОБА_1 та ОСОБА_2. (а.с.19)

Відповідно до положень ч.2 ст.56 Кодексу про шлюб та сім'ю України, особа, записана батьком дитини за її заявою або спільною заявою з матір'ю дитини, не має права оспорювати батьківство, якщо в момент подачі заяви їй було відомо, що вона фактично не є батьком цієї дитини.

Таким чином, Закон позбавляє можливості оспорювати батьківство того, хто знав, що не є батьком дитини, але за його згодою був зареєстрований ним.

Отже, визнання батьківства, висловлене у спільній заяві батьків (чоловіка і жінки), є юридичним фактом, який підтверджує кровне походження дитини від названих у заяві батьків. Єдиною перешкодою в реалізації намірів батька прийняти на себе всі батьківські права і обов'язки може бути відсутність згоди самої матері до цього.

Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Відповідно до п. 20 Розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні від 18 жовтня 2000 року № 52/5, затверджених наказом Міністерства юстиції України, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Як з'ясовано судом, підтверджується поясненнями сторін, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 18 серпня 2000 року по 22 червня 2004 року, під час шлюбу у подружжя народилась дитина - донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками дитини записані сторони у справі на підставі положень ст. 54 Кодексу про шлюб та сім'ю України.

На вимоги, що випливають із шлюбних та сімейних відносин, позовна давність не поширюється, за винятком випадків, коли строк для захисту порушеного права встановлено законодавством України ( ст.9 Кодексу про шлюб та сім'ю України)

У тих випадках, коли для окремих вимог встановлено строк позовної давності, він обчисляюється, якщо інше не встановлено законом, з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення свого права. (ст. 11 Кодексу про шлюб та сім'ю України)

Виходячи з положень ч. 1 ст. 56 Кодексу про шлюб та сім'ю України, особа, записана як батько дитини в книзі записів народжень, має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли йому стало або повинно було стати відомо про проведений запис. Строк звернення до суду, згідно ст. 56 КпШС України з такою вимогою є припинювальним і продовженню не підлягає.

Як роз'яснено в п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року за №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України), судам слід мати на увазі, що відповідно до ст. 56 КпШС в судовому порядку батьківство (материнство) може бути оспорено як у випадках, коли в акті про реєстрацію народження батьками дитини вказано осіб, які уклали між собою шлюб, так і тоді, коли батьками дитини при реєстрації встановлення батьківства на підставі спільної заяви батька й матері дитини записано осіб, які в шлюбі не перебувають. Проте в будь-якому разі не можуть бути задоволені вимоги про оспорювання свого батьківства, пред'явлені особою, записаною батьком за її заявою або за спільною заявою з матір'ю дитини, якщо в момент подачі заяви їй було відомо, що фактично вона не є батьком цієї дитини, а також чоловіком, який дав письмову згоду на запліднення своєї дружини за допомогою донора, та дружиною, яка записана матір'ю, оскільки вона дала письмову згоду своєму чоловіку на запліднення ним іншої жінки (донора) і народження останньою дитини.

Оскільки перебіг встановленого ст.56 КпШС річного строку на оспорювання батьківства починається з того часу, коли особа, яка з її відома записана батьком дитини, дізналась або повинна була дізнатися про вчинення запису, та обставина, що особа, з відома якої вчинено запис, дізналася, що вона не є батьком дитини, після закінчення цього строку, не змінює порядок його обчислення, але може бути врахована при вирішенні питання щодо поважності причин пропуску строку.

Обґрунтовуючи підстави для звернення до суду з позовом про оспорювання батьківства, позивач наголошує на тому, що на момент народження дитини та проведення державної реєстрації народження дитини він не мав сумнівів щодо свого батьківства відносно дитини, лише влітку 2016 року відповідач повідомила позивачу, що він не є біологічним батьком дитини, а справжнім батьком дитини є ОСОБА_5, з яким відповідач має намір укласти шлюб, враховуючи наведені факти позивач вважає допустимим визнати причини пропуску для звернення з цим позовом до суду такими, що пропущено з поважних причин, та дотримання строків, визначених ст.56 Кодексу про шлюб та сім'ю України, при цьому просив врахувати позицію відповідача, яка визнавши позов, не заперечувала сам факт відсутності кровного споріднення між позивачем та дитиною, розголосивши відомості про біологічного батька дитини.

Відповідно до положень частини четвертої статі 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Визнання позову - це спрямована на припинення цивільного процесу безумовна згода відповідача виконати матеріально-правові вимоги позивачу, виражена у встановленій законом процесуальній формі.

Визнаючи позов повністю, відповідач відмовляється від захисту проти всіх пред'явлених до нього матеріально-правових вимог позивача. У такому разі суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.174 ЦПК України).

В межах даного спору, суд враховує позицію відповідача ОСОБА_2, яка визнала позов, в порядку ч.4 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України, судом роз'яснено сторонам про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, в тому числі шляхом призначення у справі експертизи судово-медичної генетичної ідентифікації щодо встановлення батьківства позивача відносно неповнолітньої дитини, однак сторони відмовились від призначення судової експертизи.

Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави.

За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України )

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини про оспорювання батьківства є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 9, 11, 51, 52, 54, 56 Кодексу про шлюб та сім'ю України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року за №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України), ст.ст. 1, 4, 10, 11, 58, 60, 88, 174, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини про оспорювання батьківства задовольнити.

Виключити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця села Єфімівське Бокситогорського району Ленінградської області, громадянина України, як батька дитини, з актового запису за №1 від 20 листопада 2003 року, зареєстрованого Посольством України в Італії, м. Рим, про народження дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м.Рим, Італія, громадянки України.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

С у д д я