справа №176/336/17
провадження №2-о/176/23/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Волчек Н.Ю.,

з участю секретаря Яценко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Жовті Води в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1, з участю заінтересованої особи Жовтоводського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області про встановлення факту смерті,

ВСТАНОВИВ :

02 березня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із заявою про встановлення факту смерті, її батька ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року у м. Зоринськ Перевальського району Луганської області від постінфарктичного кардіосклерозу. Так, як смерть батька настала на тимчасово окупованій території України, форма документів про його смерть не відповідає затвердженим зразкам, відповідно до яких може бути проведена державна реєстрація про смерть особи, внаслідок чого Жовтоводський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області відмовив їй у проведенні державної реєстрації смерті батька ОСОБА_2 Внесення до реєстру запису про смерть та наступна видача свідоцтва про смерть є підставою для настання правових наслідків смерті, серед яких прийняття спадщини, що залишилися після померлого, та інше, що змусило ОСОБА_1 звернутися до суду із відповідною заявою.

В судове засідання заявник, не з'явилась, від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність.

Представник заінтересованої особи - Жовтоводського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області в судове засідання також не з'явилась.

Відповідно до ст. 257-1 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядається невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу без участі учасників судового засідання, на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що заява підлягає повному задоволенню за наступних підстав.

Згідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 234 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені будь-які факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав фізичних осіб.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1. є донькою померлого ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження заявника серія НОМЕР_1, (а.с. 15) Відповідно до копій свідоцтв про шлюб заявник ОСОБА_1 двічі змінювала прізвище з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1» та з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1» (а.с. 16-17).

Факт смерті ОСОБА_2 підтверджується копією довідки про причину смерті №14 від 20 січня 2017 року, (а.с.6), копією лікарського свідоцтва про смерть №14 від 20 січня 2017 року (а.с.7), копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого виконавчим комітетом Зорінскої міської ради Паревальского району (а.с.8).

Відповідно до письмової відмови в проведенні державної реєстрації смерті, підписаної начальником Жовтоводського міського відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_1, було відмовлено в державній реєстрації факту смерті ОСОБА_2, так як нею пред'явлено документи про смерть, форма яких не відповідає затвердженим зразкам, відповідно до яких проводиться державна реєстрація смерті. (а.с.19)

У відповідності до наказів Міністерства юстиції України № 246/7 від 25 листопада 2014 року та № 935/5 від 17 червня 2014 року всі органи та підрозділи, які підпорядковані Міністерству юстиції України повинні були переміститися з тимчасово непідлеглих територій в населені пункти на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та перереєструватись, тому всі акти та документи, видані органами не переміщеними в населені пункти, на територіях яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та не перереєструвались з 01 грудня 2014 року вважаються недійсними.

У відповідності з п. 8 ч. 1 ст.256 ЦПК України в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, встановлення такого факту вирішується в судовому порядку.

Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню (ч. 4 ст.257-1 ЦПК України).

Частиною 4 ст.49 ЦК України передбачено, що реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов'язковою.

Відомості про смерть особи підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Відповідно до п 2 ч. 1 ст. 17 Закону України « Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органами державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Відповідно до ч. ч. 2,3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 р. «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)».

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення Жовтоводської міської ради від 25 жовтня 2016 року №45 ОСОБА_1 взята на облік як внутрішньо переміщена особа. (а.с.10)

Встановлення факту смерті для заявника має юридичне значення, свідоцтво про смерть ОСОБА_2, видане у м. Зоринськ Перевальського району Луганської області є недійсним, оскільки видане органом, який не має права їх видавати, так як знаходиться на тимчасово окупованій території України.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 дійсно не має можливості надати документи, необхідні для проведення державної реєстрації смерті батька ОСОБА_2, в зв'язку з чим реєстрація народження дитини не можлива без відповідного рішення суду.

Суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України (п. 8 ч. 1 ст.367 ЦПК України).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст. 257-1, 259,3, 10,11,60, 212-215, 218,367 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, з участю заінтересованої особи Жовтоводського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області про встановлення факту смерті - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився в с. Червоногвардійське м. Кіровська Луганської області, ІНФОРМАЦІЯ_2 року, місцем смерті є місто Зоринськ Перевальського району Луганської області, держава України.

Рішення підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області шляхом подання протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя Жовтоводського міського суду Н.Ю. Волчек