АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/2467/2017 Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист честі, гідності, ділової репутації, визнання інформації недостовірною, та зобов'язання її спростувати, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2015р. позивачка ОСОБА_3 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в якому просила суд, з урахуванням поданої заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 193-198):

- визнати недостовірною, такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивачки, інформацію, оприлюднену відповідачем 1 на своїй сторінці в мережі «FасеЬоок»: ІНФОРМАЦІЯ_1 під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_2» та на сайті видання «Українська правда», що має доменне ім'я http://www.pravda.com.ua, в розділі «Київ» в етапі під заголовком: «ІНФОРМАЦІЯ_3», що знаходиться за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4, а саме: - що, ОСОБА_3 є громадянкою Росії; що ОСОБА_3 є російською дачницею; - що: громадянка Росії із Саратова ОСОБА_3 безкарно захопила землю ринковою вартістю на мільйони гривень на березі Дніпра в Оболонському районі; що: Ця громадянка Росії захопила на Оболоні землю і вибудувала замок біля Дніпра;

- зобов'язати відповідачів 1, 2 спростувати протягом одного місяця з дня від набрання рішенням у даній справі законної сили, інформацію: що, ОСОБА_3 є громадянкою Росії; що ОСОБА_3 є російською дачницею; - що: громадянка Росії із Саратова ОСОБА_3 безкарно захопила землю ринковою вартістю на мільйони гривень на березі Дніпра в Оболонському районі; що: Ця громадянка Росії захопила на Оболоні землю і вибудувала замок біля Дніпра.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_5 у соціальній мережі «FасеЬоок»: ІНФОРМАЦІЯ_1 під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_2» була поширена відповідачем ОСОБА_4 вищезазначена інформація, яка ІНФОРМАЦІЯ_6. також була розповсюджена на сайті видання «Українська правда», що має доменне ім'я http://www.pravda.com.ua, власником якого є відповідач ОСОБА_5, в розділі «Київ» в статті під заголовком: «ІНФОРМАЦІЯ_3».

На думку сторони позивача, вищезазначена інформація відносно неї є неправдивою, образливою, оскільки принижує її честь і гідність, ділову репутацію, звинувачує її у низьких моральних якостях та фактично у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачена кримінальна відповідальність.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2016 року позов задоволено частково.

- Визнано недостовірною, та такою, що порушує честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_3 інформацію, поширену ОСОБА_4 на інтернет сторінці у соціальній мережі«Fасеbоок» :ІНФОРМАЦІЯ_1 під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_2» та на інтернет сторінці http://www.pravda.com.ua, в розділі «Київ» в етапі під заголовком: «ІНФОРМАЦІЯ_3», що знаходиться за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4, а саме: громадянка Росії із Саратова ОСОБА_3 безкарно захопила землю ринковою вартістю на мільйони гривень на березі Дніпра …, « побудувала собі маєток, замок з будівлями»;

зобов'язано ОСОБА_4 спростувати на інтернет сторінці в соціальній мережі «FасеЬоок»:ІНФОРМАЦІЯ_1 вищезазначену інформацію про ОСОБА_3 , поширену на інтернет-сторінці у соціальній мережі«FасеЬоок»:ІНФОРМАЦІЯ_1 під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_2» , шляхом опублікування резолютивної частини рішення суду у цій справі, протягом тридцяти днів з дна набрання рішенням суду законної сили.

Не погодившись з таким рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу в якій просив про його скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову, так як поширена відповідачем інформація відповідає дійсності, позивач збудувала на березі Дніпра в супереч вимогам Водного кодексу України капітальну спору та не надала суду жодних документів, які б підтверджували її право власності на неї. Та обставина, що позивачка займається легалізацією будівництва не спростовує , ту обставину що воно проводилось без дозвільної документації. У Києві непоодинокі випадки такого незаконного будівництва, а тому відповідачі правомірно поширюють про ці факти інформацію, щоб припинити беззаконня. Громадськість має право висвітлювати такі негативні процеси.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_4 доводи скарги підтримав, та повідомив суду, що відповідачка змінила прізвище на «ОСОБА_4».

Позивач до апеляційного суду не з'явилась, про розгляд справи повідомлена.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У відповідності з ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

В свою чергу ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно з ч, 2 ст. 5 Закону України «Про інформацію» реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, і це встановлено судом, що ІНФОРМАЦІЯ_5 відповідачем ОСОБА_4 у соціальній мережі «Fасеbоок»: ІНФОРМАЦІЯ_1 було поширену інформацію під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_2», а саме: «Громадянка Росії із Саратова ОСОБА_3 безкарно захопила землю на березі Дніпра ринковою вартістю на мільйони грн., де самовільно та дуже самовпевнено побудувала собі маєток вартістю до 3 млн. доларів США, а саме замок з будівлями та басейном (у прибережній захисній смузі, порушуючи норми Земельного та Водного кодексів України), а чиновники КМДА, замість того, щоб застосовувати відповідні заходи реагування, передбачені чинним законодавством, для звільнення київської землі, підготували документи для безкоштовного надання самовільно захопленої земельної ділянки у власність зазначеній громадянці Росії».

Зазначений факт поширення вищезазначеної інформації у соціальній мережі «Fасеbоок» ОСОБА_4 не заперечувала в судовому засіданні.

Крім того, судом встановлено, що така інформація також була поширена на сайті видання «Українська правда», що має доменне ім'я http://www.pravda.com.ua, власником якого є відповідач ОСОБА_5, в розділі «Київ» в статті під заголовком: «ІНФОРМАЦІЯ_3», що знаходиться за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4, з посиланням на джерело інформації - відповідача ОСОБА_4

Судом встановлено, що позивачкою не здійснювалось будівництво на земельній ділянці, яка перебуває у неї в користуванні, площею 0,0872 га., розташована по АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва. На даний час, згідно положень ст. 118 ЗК України розроблено проект землеустрою, який погоджений висновками Головного управління Державного земельного агенства у м. Києві, Головного управління земельних ресурсів у м. Києві, Центру державного земельного кадастру, Департаментом містобудування та архітектури КМДА, Головним Управлінням культурної спадщини, Державного управління охорони навколишнього середовища та інших відповідних, вповноважених на те компетентних органів.

На зазначеній земельній ділянці площею 0,0872 га відсутні будь - які будівлі чи споруди, а будівля про яку зазначала відповідач 1 належить іншій фізичній особі (а.с. 106-123).

У відповідності з ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація: ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно ч. 3 ст. 277 ЦК України, негативна інформація про особу вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009р. за № 1, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Суд вважав встановленим, що інформація, яка була поширена відповідачем ОСОБА_4, стосовно позивачки на інтернет - сторінці у соціальній мережі «Facebook»: ІНФОРМАЦІЯ_1 під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_2» та передрукована на інтернет - сторінці http://www.pravda.com.ua, в розділі «Київ» в статті під заголовком: «ІНФОРМАЦІЯ_3», що знаходиться за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4, а саме: «Громадянка Росії із Саратова ОСОБА_3 безкарно захопила землю на березі Дніпра ринковою вартістю на мільйони грн. ...», «... побудувала собі маєток…а саме замок з будівлями...» по відношенню до позивачки є недостовірною та такою, що порушує честь, гідність, ділову репутацію останньої.

Враховуючи положення ч. 7 ст. 277 ЦК України, з метою захисту прав позивачки, суд вважає необхідним зобов'язати відповідача ОСОБА_4 спростувати на інтернет-сторінці , поширену недостовірну інформацію.

Виходячи з наявних у матеріалах справи, та досліджених судом першої інстанції доказів, обставини які встановив суд є доведеними.

Висновки суду про недостовірність, поширеної про позивача інформації, яка порочить її честь та гідність відповідає цим обставинам та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про достовірність поширеної інформації ні в суді першої інстанції , ні в апеляційному суді не були підтверджені будь-якими доказами з боку відповідача.

Навпаки позивач надала суду достатньо доказів на підтвердження того, що останній у встановленому порядку виділялась земельна ділянка, також позивач звернулась до компетентних органів з метою розроблення проекту землеустрою.

Поширення про позивача відомостей в частині заволодіння нею землею з застосуванням терміну «злочин» правомірно було визнано судом інформацією, яка порочить честь та гідність позивача. Оскільки фактично відповідач звинуватила позивача у скоєнні злочину, з приводу якого позивач не притягувалась до кримінальної відповідальності, суд правомірно захистив немайнові права позивача.

Доводи скарги про те, що громадськість має право поширювати інформацію про незаконну забудову Дніпра, не спростовують висновків суду, що відповідач не мала права поширювати про позивача інформацію в частині вчинення нею дій щодо заволодіння землею, що є фактичним звинуваченням у вчиненні правопорушення.

Також посилання в скарзі на порушення позивачем вимог Водного кодексу України при здійсненні будівництва є недоведеними. Суду не було надано жодного доказу про те, що саме позивач здійснила будівництво будівлі, про яку в соціальних мережах повідомила відповідач.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в апеляційному суді та спростовуються встановленими обставинами та наявними в матеріалах справи доказами.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам та доказам сторін належну правову оцінку, розглянув справу без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: