пр. № 4-с/759/32/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,

секретаря Чернишук К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на дії державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління Юстиції Владко Р.О. на постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві,

ВСТАНОВИВ:

24.10.2016 заявник звернувся до суду із зазначеною скаргою, просить суд визнати бездіяльність державного виконавця протиправною, скасувати постанову державного виконавця Владко Р.О. від 06.09.2016 про повернення виконавчого документа стягувачеві та зобов'язати державного виконавця відновити виконавче провадження ВП №51577263 по виконанню виконавчого листа №2-3725/10 від 02.11.2012, посилаючись на ті підстави, що державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві без виконання, на підставі п. 9 ч. 1ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», так як наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Скаржник у судові засідання не з'являвся, надіславши заяву до суду про підтримання скарги і її розгляду без його участі.

Державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві надіслано до суду заперечення на скаргу, в якому просить в задоволенні позову відмовити повністю та розглядати справу без участі представника.

З'ясувавши фактичні обставини даної справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Виходячи зі змісту ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

05.07. 2016 до відділу повторно надійшов виконавчий лист №2-3725/10 від 02.11.2012, що видав Святошинський районний суд м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» боргу в розмірі 18906 грн. 44 коп.

07.07.2016 постановою державного виконавця відкрито відповідне виконавче провадження (а.с.81).

25.07.2016 постановою державного виконавця накладено арешт на все майно боржника (а.с. 76).

01.09.2016 державним виконавцем направлено вимогу боржнику (а.с. 86).

Згідно відповіді Державної податкової служби України за боржником банківських рахунків не виявлено (а.с. 80).

Згідно відповідей Пенсійного фонду України: місць роботи та отрмання пенсії за боржником не виявлено (а.с. 79).

06.09.2016 державнвим виконавцем на підставі п. 9. Ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві із зазначенням, що стягувач має право повторного пред'явлення виконавчого листа до виконання у строк до 06.09.2017 (а.с. 85).

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи, а ч. 2 ст. 384 цього Кодексу передбачено, що скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів ( посадових осіб ) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів ( посадових осіб ), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», виконанню підлягають рішення, ухвали і постанови судів у цивільних справах.

Таким чином, державним виконавцем проводяться дії для виконання рішення суду у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають право, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до положеньст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на території України.

Законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон України «Про виконавче провадження».

Статтею 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» визначено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобовязання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган.

Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок № 440, який визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», інвентаризації та погашення заборгованості за ними.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим же Законом.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 47 визначено, що коли наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. Про наявність обставин, зазначених у частині першій цієї статті, державний виконавець складає акт.

Як вбачається із письмових пояснень державного виконавця, ним на підставі вимог ч. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», 11.09.2016 складено акт про наявність обставин, вказаних у п. 9 ч. 1 ст. 47 цього ж Закону.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що в діях відділу державної виконавчої служби Святошнського районного управління юстиції у м. Києві в особі державного виконавця Владко Р.О. в межах виконавчого провадження відсутні докази, якіб могли вказувати на бездіяльність державного виконавця.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що державний виконавець відділу державної виконавчої служби Святошнського РУЮ у м. Києві діяв з додержанням вимог ст. ст. 17, 18, 19, 25, 30, 31, 75, 77, 89 Закону України «Про виконавче провадження», а тому підстав для задоволення скарги у суду немає.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 10, 11, 57-65, 179, 209, 212-215, 218, 293, 383-387 ЦПК України, ст.ст. 1, 3, 6, 11, 17, 18, 19, 25, 30, 31, 33, 75, 77, 89 Закону України «Про виконавче провадження»,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1, заінтересовані особи ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на дії державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління Юстиції Владко Р.О. на постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ: