Справа №583/1035/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/224/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Семеній Л. І. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 грудня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Управління Держгеокадастру в Охтирському районі Сумської області, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, визнання недійсними державних актів на право приватної власності на землю, скасування державної реєстрації,

в с т а н о в и л а:

31 березня 2016 року позивачі звернулись до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 22 листопада 2001 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_4 придбала житловий будинок та земельну ділянку площею 0,1 га по пров. Луначарського, 8 в м Охтирка. 11 грудня 2001 року їй видано державний акт на право приватної власності на землю площею 0,1 га для індивідуального житлового будівництва за вищевказаною адресою. Власниками суміжної земельної ділянки по пров. Луначарського, 10 в м. Охтирка в рівних частинах є ОСОБА_5, ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 21 вересня 2006 року. В подальшому відповідачі самовільно перемістили межу, що поділяє їхні земельні ділянки в сторону земельної ділянки, що належить їм, та побудували паркан на відстані, яка суперечить чинним нормативним документам в галузі будівництва, санітарних норм і правил, чим позбавили позивачів можливості доглядати за своїм будинком та спорудами з їх сторони. У звязку з чим просили зобовязати відповідачів усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом перенесення паркану. Крім того, просили визнати недійсними державні акти відповідачів на право приватної власності на землю, скасувати їх державну реєстрацію у звязку з відсутністю підпису позивачів в акті прийому-передачі від 08 грудня 2006 року та невідповідністю технічної документації фактичному розташуванню земельних ділянок № 8, 10 по пров. Луначарського, м. Охтирка.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 грудня 2016 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено частково.

Усунуто ОСОБА_3, ОСОБА_4 перешкоди в користуванні земельною ділянкою по пров. Луначарського, 8, м. Охтирка Сумської області шляхом перенесення паркану відповідно до правовстановлюючих документів, а саме, в сторону земельної ділянки по пров. Луначарського, 10, м. Охтирка Сумської області на 0,59 м 0,33 м - 0,10 м 0,12 м, встановивши паркан відповідно до лінії зеленого кольору у додатку №7 висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №558/559/1008/1009 від 31 жовтня 2016 року.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто зі ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 380,32 грн. судового збору та 1139,54 грн. витрат на судову експертизу, усього 1519,86 грн., по 759,93 грн. з кожної.

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 380,32 грн. судового збору та 345 грн. витрат на судову експертизу, усього 725,32 грн., по 362,66 грн. з кожної.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просять рішення суду змінити, задовольнивши їх позовні вимоги про визнання недійсними державних актів на право приватної власності на землю, виданих на імя ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_4 та скасування державної реєстрації у Національній кадастровій системі.

Вказують, що підставами для визнання державних актів на право власності на землю недійсними є допущення помилок та порушення норм діючого законодавства при виготовленні технічної документації та складанні правовстановлюючих документів, а саме: відсутність підпису позивачів по справі в акті прийому-передачі межових знаків на зберігання, погодження та закріплення існуючих меж земельної ділянки від 08 грудня 2006 року та невідповідність технічної документації фактичному розташуванню спірних земельних ділянок, тобто неправильне визначення меж суміжних земельних ділянок. Зазначають, що залишення дійсними вищевказаних державних актів та не скасування їх державної реєстрації може призвести в подальшому до неправильного визначення меж з іншими суміжними співвласниками земельних ділянок.

Вважають, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в призначенні додаткової судової експертизи, що не дало позивачам можливості довести перед судом переконливість їх тверджень про наявність або відсутність факту накладення спірних земельних ділянок.

Крім того, не погоджуються з розподілом судових витрат та відмовою в стягненні витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову позивачам у задоволенні позову.

При цьому, зазначає, що ОСОБА_3 не надав документа, який би підтверджував його право власності на земельну ділянку по пров. Луначарского, 8, м. Охтирка. Він був включений до позовної заяви з метою, щоб у ОСОБА_4 була підстава знову звернутися до суду, оскільки справа між тими самими сторонами, про той самий предмет вже розглядалась Охтирським міськрайсудом і рішеннями цього суду від 28 травня 2014 року та від 23 грудня 2015 року ОСОБА_4 відмовлено в аналогічних вимогах до неї та ОСОБА_8 про скасування державних актів і перенесення паркану.

Вказує, що суд не врахував тих обставин, що ОСОБА_4, в порушення ст. 158 ЗК України, не зверталась до органів місцевого самоврядування для позасудового врегулювання спору щодо визначенні межі між суміжними земельними ділянками. Для того, щоб проходити до свого будинку зі сторони їх земельної ділянки, позивач могла скористатись правом земельного сервітуту, але вона з такими вимогами не зверталась.

Крім того, посилається на те, що висновки експерта суперечать одне одному. Вважає, що перенесенням паркану порушується їх право власності на земельну ділянку і фактично зменшується розмір її земельної ділянки. Зазначає, що згідно з додатком 2 до висновку експерта, паперові документи їх земельної ділянки співпадають з фактичними.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_4, представника позивачів ОСОБА_9, відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, представника відповідача ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_10, які підтримали доводи своїх апеляційних скарг, а проти доводів апеляційних скарг своїх опонентів заперечували, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3, ОСОБА_4 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вищевказаним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 09 серпня 1986 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (том 1, а.с. 29).

22 листопада 2001 року ОСОБА_4 на підставі договорів купівлі продажу придбала у ОСОБА_11 земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарчих споруд, розташовану по пров. Луначарського, 8 в м. Охтирка, а також розташований на ній житловий будинок з господарчими спорудами (том 1, а.с. 23-24).

На підставі рішення виконкому Охтирської міської Ради народних депутатів від 30 грудня 1993 року № 611, договору купівлі продажу від 22 листопада 2001 року АЕІ № 093970, ОСОБА_4 11 грудня 2001 року був виданий державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га в м. Охтирка по пров. Луначарського, 8 для індивідуального житлового будівництва (том 1, а.с. 30).

21 вересня 2006 року відповідачі ОСОБА_5 і ОСОБА_7 на підставі договору купівлі продажу придбали у ОСОБА_12 земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по пров. Луначарського, 10 в м. Охтирка, яка належала йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯД № 167005, виданого 14 вересня 2006 року (том 1, а.с. 66, 99).

На підставі вказаного договору, 16 травня 2007 року ОСОБА_5 та ОСОБА_7 були видані державні акти про право приватної власності на земельні ділянки площею по 0,0500 га кожній, розташовані по пров. Луначарського, 10, м. Охтирка.

Також встановлено, що між житловими будинками № 8 та № 10 на час придбання їх сторонами стояв напівзруйнований деревяний паркан. У 2012 році відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_7 встановили новий паркан, після чого між сторонами розпочалися спори щодо межі.

Згідно з актом погодження (встановлення) та закріплення в натурі меж земельної ділянки ОСОБА_11 від 18 січня 2000 року, ОСОБА_13 погодила межу по деревяній огорожі (том 1, а.с. 92 на звороті). Згідно з актом погодження (встановлення) та закріплення в натурі меж земельної ділянки ОСОБА_4 від 27 листопада 2001 року, ОСОБА_13 також погодила межу по деревяній огорожі (том 1, а.с. 88).

Отже, на момент виготовлення технічної документації та видачі державних актів про право власності на земельну ділянку по пров. Луначарського, 10, м. Охтирка (2006 рік), спорів щодо межі у сторін не було, оскільки межа погоджувалася обома сторонами та попередніми власниками обох домоволодінь по деревяному паркану.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №558/559/1008/1009 від 31 жовтня 2016 року, фактична площа земельної ділянки по пров. Луначарського, 10, м. Охтирка, становить 2888 кв.м, а фактична площа земельної ділянки по пров. Луначарського, 8, м. Охтирка, становить 2092 кв.м. Тобто обидві сторони користуються земельними ділянками значно більшої площі, ніж передано їм у власність згідно з державними актами.

У своєму висновку судовий експерт вказав, що існує невідповідність фактично існуючої спільної межі між земельними ділянками по пров. Луначарського, № 10 та № 8, м. Охтирка, межам, визначеним державними актами ОСОБА_5, ОСОБА_7, даним Поземельної книги і обмінного файлу. Невідповідність являє собою певну відстань між межами у характерних точках та становить 0,59 м 0,33 м - 0,10 м 0,12 м 0,25 м; також додатково, для земельної ділянки № 8: 0,33 м 0,40 м, що не відповідає вимогам ст. 79 Земельного кодексу України та п. 3.10 «Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками» (том 1, а.с. 236 257).

Задовольняючи вимоги позивачів щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом перенесення паркану відповідно до правовстановлюючих документів, суд першої інстанції виходив з того, що при встановленні у 2012 році нового паркану відповідачі дещо відійшли від межі, що визначена правовстановлюючими документами та захопили частину земельної ділянки позивачів.

Відмовляючи у визнанні недійсними державних актів на право приватної власності на землю, виданих на імя ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_4 і скасуванні їх державної реєстрації, суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено істотних порушень чинного законодавства при виготовленні державних актів, які б потягли за собою їх недійсність.

Колегія суддів вважає, що висновок суду про те, що при встановленні у 2012 році нового паркану відповідачі дещо відійшли від межі, що визначена правовстановлюючими документами та захопили частину земельної ділянки позивачів, не узгоджується з обставинами, встановленими судовим рішенням в цивільній справі, які не підлягали доказуванню при розгляді цієї справи. Крім того він ґрунтується на припущеннях.

Проте, суд правомірно відмовив позивачам у задоволенні позову в частині визнання недійсними державних актів і скасування їх державної реєстрації.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що відповідно до ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України, в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен установити, чи дійсно порушуються права позивачів у звязку з видачею оскаржуваних державних актів, зясувати, у чому саме полягає порушення їхніх законних прав, встановити наявність порушень вимог закону при видачі державних актів.

Так, судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішення виконкому Охтирської міської ради народних депутатів від 30 грудня 1993 року № 611, договору купівлі продажу від 22 листопада 2001 року АЕІ № 093970, ОСОБА_4 11 грудня 2001 року видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га в м. Охтирка по пров. Луначарського, 8 для індивідуального житлового будівництва (том 1, а.с. 30).

На підставі договору купівлі продажу від 21 вересня 2006 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 отримали державні акти від 16 травня 2007 року про право приватної власності на земельні ділянки площею по 0,0500 га кожна, розташовані по пров. Луначарського, 10 в м. Охтирка.

На момент виготовлення технічної документації та видачі державних актів про право власності на земельну ділянку по пров. Луначарського, 10, м. Охтирка (2006 рік), спорів щодо межі у сторін не було, межа погоджувалася обома сторонами та попередніми власниками обох домоволодінь по деревяному паркану. У 2012 році відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_7 встановили новий паркан, після чого між сторонами розпочалися спори щодо межі.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 травня 2014 року у справі 583/2436/13-ц, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсними та скасування державних актів на право приватної власності на землю, зобовязання перенести побудований ними паркан, який знаходиться на межі домоволодіння по пров. Луначарського, 10 та пров. Луначарського, 8 в м. Охтирка Сумської області, на відстань не менше 1 м від обєктів нерухомості, що належать ОСОБА_4

Судом у вказаній справі встановлено наступні обставини, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі вказівок представника землевпорядної організації ОСОБА_14, який на місці вказав, де саме повинна проходити межа між домоволодіннями і який це підтвердив у виїзному судовому засіданні 25 травня 2014 року, побудували новий паркан.

Судом у тій справі уже надано правову оцінку висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1475 від 18 грудня 2013 року щодо невідповідності вимогам п. 3.25 державних будівельних норм (ДБН 360-92) відстані між парканом (зі сторони ділянки № 10) та житловим будинком № 8 (дальній кут) та враховано, що при виготовленні технічної документації на розробку та виготовлення державних актів на право приватної власності на землю, вказані дані були враховані та відповідно до наданих письмових доказів межі земельних ділянок були узгоджені між сусідами, про що маються акти погодження та закріплення меж в натурі.

Крім того, у вищезазначеній справі суд врахував і висновки експерта, які відповідають додатку № 4 до вказаної експертизи, де зазначене фактичне використання земельних ділянок із даними правовстановлюючих документів, згідно з якими, відповідачі, будуючи паркан, відступили від межі, зазначеної в державних актах на право власності на землю, щоб максимально не порушувати прав ОСОБА_4 Тобто відповідачі, будуючи паркан, частину належної їм земельної ділянки добровільно передали в користування позивача ОСОБА_4, щоб уникнути спорів з приводу межі (том 1, а.с. 18-20).

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 27 січня 2016 року, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 травня 2014 року у звязку з нововиявленими обставинами. Підставою для відмови у задоволенні заяви було те, що зазначена заявником для перегляду рішення обставина, а саме: висновок почеркознавчої експертизи від 19 серпня 2015 року, проведений Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром в межах кримінального провадження, не можна вважати нововиявленою обставиною, яка дає підстави для скасування судового рішення, при ухваленні якого взяті до уваги і інші докази, наявні у матеріалах справи (том 1, а.с. 47-50).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, яке набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Всупереч вищевказаним вимогам закону, місцевий суд при розгляді даної справи не врахував висновки суду у попередній справі і дійшов протилежного висновку про те, що при встановленні у 2012 році нового паркану відповідачі захопили частину земельної ділянки позивачів, який суперечить обставинам, встановленим рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області суду від 28 травня 2014 року, які не підлягали доказуванню при розгляді цієї справи.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що право власності позивачів на земельну ділянку є порушеним і зобовязання відповідачів усунути порушення перешкод у здійсненні ними права користування своїм майном, є помилковим.

Місцевим судом не встановлено істотних порушень чинного законодавства при виготовленні державних актів, які б потягли за собою їх недійсність.

Позивачі в свою чергу не довели порушення вимог закону при виготовленні державних актів, зокрема, факту неправильного визначення меж спірних земельних ділянок чи їх накладення одна на одну.

Вважаючи, що суд безпідставно відмовив їм в призначенні додаткової судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, позивачі не заявили клопотання про її призначення в суді апеляційної інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що не скасування державних актів та їх державної реєстрації може призвести в подальшому до неправильного визначення меж з іншими суміжними співвласниками земельних ділянок, не є підставою для задоволення позову, оскільки захисту підлягають лише порушені права, а не права, які можуть бути порушені в майбутньому.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо усунення їм перешкоди в користуванні земельною ділянкою по пров. Луначарського, 8, м. Охтирка Сумської області шляхом перенесення паркану та розподілу судових витрат, підлягає скасуванню на підставі п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, у звязку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову позивачам у задоволенні позову. В іншій частині рішення суду відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, а тому підлягає залишенню без змін.

У звязку з тим, що ухвалою апеляційного суду від 03 лютого 2017 року ОСОБА_5 було відстрочено сплату судового збору в розмірі 2425 грн. 28 коп. за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі, 606 грн. 32 коп. з яких вона сплатила 04 лютого 2017 року, і задоволенням її апеляційної скарги на 100 %, з ОСОБА_3, ОСОБА_4 необхідно стягнути в дохід держави 1818 грн. 96 коп. недоплаченого ОСОБА_5 судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в дольовому порядку (2425,28 грн. 606,32 грн.), тобто по 909 грн. 48 коп. з кожного та 606 грн. 32 коп. компенсації судового збору на користь ОСОБА_5, тобто по 303 грн. 16 коп. з кожного.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Скасувати рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 грудня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо усунення їм перешкоди в користуванні земельною ділянкою по пров. Луначарського, 8, м. Охтирка Сумської області шляхом перенесення паркану та розподілу судових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 грудня 2016 року в частині визнання недійсними державних актів на право приватної власності на землю, скасування державної реєстрації залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 в дохід держави 1818 грн.96 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в дольовому порядку, по 909 грн. 48 коп. з кожного та 606 грн. 32 коп. компенсації судового збору на користь ОСОБА_5, по 303 грн. 16 коп. з кожного.

Рішення набрало законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді -