Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 55 Доповідач Талько О. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Талько О.Б.,

суддів: Товянської О.В., Гансецької І.А.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 січня 2017 року у справі за позовом представника ОСОБА_1 до Державного університету телекомунікацій про стягнення заробітної плати, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що 1 вересня 2013 року була прийнята на посаду діловода експлуатаційно-технічного відділу Державного університету телекомунікацій. 31 серпня 2015 року її звільнено із займаної посади у звязку із скороченням штату.

Зазначає, що у день звільнення відповідач не виплатив всіх належних їй сум, зокрема, не нарахована сума індексації заробітної плати за період з 1 липня 2015 року по 31 серпня 2015 року, що, в свою чергу, призвело й до зменшення розміру вихідної допомоги при звільненні.

З огляду на вищезазначене, ОСОБА_1, уточнивши позовні вимоги, просила стягнути з Державного університету телекомунікацій суму індексації за період з 1 липня 2015 року по 31 серпня 2015 року у розмірі 773 грн. 22 коп., 153 грн. 14 коп. недоплаченої вихідної допомоги, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені у розмірі 31758 грн. 37 коп.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 10 січня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 індексацію заробітної плати за період з 1 липня 2015 року по 31 серпня 2015 року в розмірі 773грн. 22 коп., недоплачену вихідну допомогу в розмірі 153 грн. 14 коп., а також середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 3981 грн. 37 коп.

Стягнуто з Державного університету телекомунікацій на користь держави судовий збір в розмірі 1378 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині стягнення середнього заробітку та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Зокрема, зазначає, що суд безпідставно зменшив розмір середнього заробітку, оскільки принцип співмірності суми заборгованості по заробітній платі порівняно із середнім заробітком застосовується лише при наявності між сторонами спору щодо розміру належних до виплати сум та у разі часткового задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

За правилами ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 з 1 вересня 2013 року працювала на посаді діловода експлуатаційно-технічного відділу Державного університету телекомунікацій та 31 серпня 2015 року була звільнена на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Наявні в матеріалах справи розрахункові листи свідчать про те, що протягом липня-серпня 2015 року індексація заробітної плати позивачки не проводилась, й відповідно, у день її звільнення зазначені кошти не були виплачені останній.

За правилами ч.5 ст.95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, й оплата праці.

Отже, відповідач зобовязаний був провести індексацію заробітної плати протягом вказаного періоду та виплатити зазначені кошти.

Посилання представника відповідача на відсутність правового механізму проведення індексації є безпідставним та не свідчить про наявність спору між сторонами про розмір належних до виплати сум при звільненні.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року за №1078 затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення. Дана постанова у встановленому законом порядку не скасована та є чинною.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIII передбачено, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік. Цим же Законом Кабінету Міністрів України доручено за результатами першого півріччя 2015 року та з урахуванням економічної ситуації затвердити порядок проведення індексації заробітної плати, грошового забезпечення, пенсійних та соціальних виплат.

Пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» зобовязано Кабінет Міністрів України затвердити особливий порядок проведення індексації грошових доходів населення у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на 2015 рік.

Такий порядок Кабінетом Міністрів України на час звільнення ОСОБА_1 затверджений не був. Отже, відповідач зобовязаний був керуватись порядком проведення індексації, встановленим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року за №1078.

У звязку з тим, що на час звільнення ОСОБА_1 їй не була нарахована й виплачена індексація заробітної плати за період з 1 липня 2015 року по 31 серпня 2015 року у розмірі 773 грн. 22 коп., відповідач зобовязаний також сплатити на користь останньої 153 грн.14 коп. вихідної допомоги, передбаченої ст. 44 КЗпП України.

Зазначені суми не оспорюються сторонами та підтверджені відповідними розрахунками.

Скориставшись наданими процесуальними правами, ОСОБА_1 під час розгляду справи неодноразово змінювала позовні вимоги та визначала суму індексації з врахуванням фактично відпрацьованого часу протягом даного періоду. Однак зазначена обставина не свідчить про наявність між сторонами спору щодо розміру належних сум при звільненні.

Відповідно до розяснень, які містяться у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року за №13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належній йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі,- наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у звязку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Отже, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у звязку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 27 квітня 2016 року ( справа №6-113цс16).

З огляду на ту обставину, що між сторонами відсутній спір щодо розміру індексації, а також недоплаченої вихідної допомоги, та, враховуючи, що вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі, підстави для врахування принципу співмірності та зменшення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відсутні.

Таким чином, на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 31758 грн. 37 коп.

З огляду на вищезазначене, рішення в частині стягнення середнього заробітку слід скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення,- про стягнення з відповідача 31758 грн. 37 коп. середнього заробітку.

В іншій частині рішення не оскаржується, отже не є предметом апеляційного розгляду.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 січня 2017 року в частині стягнення середнього заробітку скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення.

Стягнути з Державного університету телекомунікацій на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 31758 грн. 37 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча Судді: