Номер провадження 2/754/602/17
Справа №754/9792/16-ц
24 лютого 2017 року м. Київ
Деснянський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Петріщевої І.В., при секретарі судового засідання Табачуку Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить: 1) Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; 2) Стягнути на свою користь з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менш 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, обгрунтувавши свої вимоги тим, що відповідач ОСОБА_2 не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує їй необхідного харчування, медичного огляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає матеріальної допомоги на її утримання.
У судове засідання сторони, повідомлені про час і місце розгляду справи, не з'явились.
Представник позивача звернувся до суду з заявою, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.
У судове засідання відповідач не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надійшло.
У судове засідання представник третьої особи Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, не з'явився, про судове засідання повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надійшло.
За наведених обставин, на підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з таких підстав.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась дитина ОСОБА_3, батьками дитини є ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 8).
Судом встановлено, що 29 листопада 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, запис № 1288, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано, прізвище після розірвання шлюбу якої "ОСОБА_1", що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 9).
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом зі своєю матір'ю ОСОБА_1, яка зареєстрована у АДРЕСА_1, що підтверджується Довідкою Житлово-будівельного кооперативу "Суднобудівник-20" № 62 від 02.06.2016 року (а.с. 12).
Згідно характеристики, наданої класним керівником спеціалізованої школи № 312 з поглибленим вивченням англійської мови, ОСОБА_3навчався в школі з 01.09.2012 року по 27.05.2016 року, зарекомендував себе як старанний, дисциплінований учень, має хороший фізичний і розумовий розвиток, достатній та середній рівень навчальних досягнень, вміє висловлюватися та відстоювати свою думку, має великий потенціал до вивчення англійської мови, ніколи не відмовляється від доручень, у навчальному процесі приймали участь мама і бабуся, батько за період навчання жодного разу не відвідував школу, не цікавився успіхами та поведінкою своєї дитини, ні разу не спілкувався з класним керівником та не відвідував батьківські збори, шкільні свята (а.с. 11).
Відповідно Довідки спеціалізованої школи № 312 з поглибленим вивченням англійської мови №137 від 31.05.2016 року, ОСОБА_3, дійсно навчався в школі з 01.09.2012 року по 27.05.2016 року(а.с. 7).
З наданих пояснень матері дитини, вбачається, що батько життям, здоров'ям сина не цікавиться, участі у вихованні, навчанні не приймає, матеріально дитину не утримує.
Відповідно Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 20.02.2017р. № 102/03/31-1356 проведеними заходами встановити місце знаходження ОСОБА_2 не виявилось можливим.
Згідно Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 20.02.2017р. № 102/03/31-1356 Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2, стосовно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол №3 від 16.02.2016р.), на якій, при співбесіді, малолітній ОСОБА_3 повідомив, що батько з ним не спілкується, не телефонує, не вітає з днем народження та іншими святами, зазначивши, що він його навіть не пам'ятає (а.с. 10).
Судом встановлено, що ОСОБА_2 ухиляється від своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток, навчання, не забезпечує необхідного харчування, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умов для отримання освіти, проте відповідачу не перешкоджали належним чином їх виконувати.
Таким чином, суд вважає, що позивачем надано докази, у спосіб та в порядку передбаченому законом, того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
При цьому судом встановлено, що відповідачу не перешкоджали належним чином виконувати свої батьківські обов'язки.
Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно ч. 1 ст. 182 СК України, суд, визначаючи розмір аліментів, враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Суд, визначає розмір аліментів, беручи до уваги вищенаведені обставини справи, що мають істотне значення, у тому числі й матеріальне становище дітей.
Закон встановлює мінімальний їх розмір, а саме п. 2 ст. 182 СК України зазначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 ЦПК України.
Відповідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
Суд, визначаючи розмір аліментів, бере до уваги вищенаведені обставини справи, у тому числі й матеріальне становище дитини, яка проживає з матір'ю, яка у свою чергу знаходиться у скрутному матеріальному становищі, та приходить до висновку, що розмір аліментів необхідно визначити у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
Відповідно п. 16 Постанови Пленума Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Відповідно п. 17 Постанови Пленума Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» із підстав, передбачених п.2, 4, 5 ч.1 ст. 164 СК особи можуть бути позбавлені батьківських прав тільки в разі досягнення ними повноліття.
Відповідно п. 18 Постанови Пленума Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
При прийнятті рішення суд також керується внутрішнім переконанням, яке склалося під час судового розгляду, що спілкування відповідача з дитиною буде негативно впливати на її розвиток.
Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань.
За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви.
У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.
Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати.
У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Керуючись ст.ст. 150, 155, 164, 165, 166, 180, 181, 182, 183, 191 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 210, 212, 213-215, 218, 224-226 ЦПК України, -
Позовну заяву ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, від дня пред'явлення позову - 29.07.2016 року до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 551,20 грн.
Стягнути на користь держави з ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 551,20 грн.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Петріщева І.В.