РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №534/2222/16-ц

Провадження №2/534/150/17

17 травня 2017 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Солохи О.В.,

за участю секретаря Ребриної О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_2 про зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить зобовязати уповноважену особу ФГВФО ОСОБА_2 здійснити залік зустрічної однорідної грошової вимоги на залишок коштів на її платіжній картці № 009524 в сумі 19 300 грн. в рахунок часткового припинення зобовязань у відповідній сумі по її кредитній картці №559902 за виданим овердрафтом. Заявлені вимоги мотивує тим, що 22.01.2014 між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір про відкриття поточного рахунку і використання платіжної картки. Згідно умов даного договору Банк відкрив поточний рахунок №7801 та видай позивачу платіжну картку №009524. Станом на 26.10.2016 залишок внесених коштів на рахунок складає 19 300 грн. Відповідно до анкети-заявки від 27.12.2013 між ОСОБА_3 та позивачем було укладено кредитний договір, згідно умов якого позивач отримала споживчий кредит у сумі 45 000 грн., шляхом зарахування на платіжну картку № 559902. Залишок заборгованості за кредитним договором станом на 26.10.2016 складає 28 442 грн. В звязку із ліквідацією ОСОБА_3 та призначенням уповноваженої особи від ФГВФО позивачем у визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» порядок та строки була подана Кредиторська вимога. Таким чином нею було виконано всі вимоги законодавства щодо включення її в реєстр кредиторів ОСОБА_3. 26.10.2016 позивач направив відповідачу заяву про зарахування зустрічної грошової вимоги на залишок коштів на платіжній картці №009524 в сумі 19 300 грн. в рахунок часткового припинення зобовязань у відповідній сумі по кредитній картці №559902 за виданим овердрафтом. Проте письмової відповіді їй не надійшло, у звязку з чим звернулась до суду із зазначеним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позові, та просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову заперечував з підстав зазначених у письмових запереченнях, зазначивши, що оскільки була розпочата процедура виведення ПАТ «Банк «фінанси та Кредит» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації, а рішенням виконавчої дирекції ФГВФО №171 від 17.09.2015 розпочата процедура ліквідації ОСОБА_3, з 18.09.2015 по 17.12.2015 року включно банк здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року №4452-VI, який є спеціальним в умовах роботи неплатоспроможних банків, до якого віднесено ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Крім того п. 8 ст. 46 Закону №4452-VI передбачено, що основною умовою зарахування однорідних вимог, є те, що кошти боржників, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, повинні бути передані у заставу банку, як предмет застави, а тому зарахування зустрічних однорідних вимог не є можливим. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у звязку із необґрунтованістю та безпідставністю.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, письмові заперечення представника відповідача, суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 квітня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір про відкриття поточного рахунку та надання і використання корпоративної платіжної картки (а.с.4). Згідно умов даного договору Банк відкрив поточний рахунок №7801 та видав позивачу платіжну картку №009524.

Відповідно до анкети-заявки від 27.12.2013 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно умов якого позивач отримала споживчий кредит у сумі 45 000 грн., шляхом зарахування коштів на платіжну картку № 559902 (а.с.5-6).

26.10.2016 ОСОБА_1 зверталась до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з вимогою зарахувати в рахунок погашення заборгованості за кредитом залишку коштів, які знаходились на депозитному рахунку ( а.с.7).

12.01.2016 ОСОБА_1 було надіслано на адресу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Кредиторську вимогу про визнання її кредитором банку (а.с.8).

Судом встановлено, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №171 від 17.09.2015 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», - в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на період з 18.09.2015 по 17.12.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, якій делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора (а.с.18-20).

Відповідач у своїх запереченнях вказав, що про зарахування зустрічних однорідних вимог ОСОБА_1 звернулась у 2016 році, тобто вже після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит», тому на таке зарахування поширюються обмеження, встановлені п.8 ч.2 ст.46 Законом №4452-VI, а саме: забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобовязань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Суд зазначає, що згідно ст.601 ЦК України зобовязання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Недопустимість зарахування зустрічних вимог передбачено ст.602 ЦК України, зокрема п.5 ч.1 закріплено, що не допускається зарахування зустрічних вимог в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.44 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон №4452-VI) Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України "Про банки і банківську діяльність" (далі - Закон №2121-III).

Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет (ч.1 ст.45 Закону № 4452-VI).

У силу вимог Закону № 4452-VI п.2 ч.1 ст.2 виведення неплатоспроможного банку з ринку - заходи, які здійснює Фонд стосовно банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, щодо виведення його з ринку одним із способів, визначених статтею 39 цього Закону.

За змістом ст.2 Закону № 4452-VI: ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства; тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, з моменту запровадження у АТ «Банк «Фінанси та Кредит» тимчасової адміністрації, а в подальшому ліквідаційної процедури та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит» здійснюється з урахуванням особливостей, встановлених Законом №2121-III та Законом № 4452-VI.

Суд вказує, що процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації та ліквідаційної процедури регулюються спеціальними нормами Закону №4452-VI, який є спеціальним та пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно з ч.1 ст.3 Закону № 4452-VI Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, у випадках встановлених цим Законом.

Пунктом 1 ч.5 ст.36 вищезазначеного Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, а саме, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів передбачено ст.52 Закону №4452-VI, зокрема ч. 1 передбачено, що кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян; грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до п.1 ч.6 ст.36 цього Закону та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у п.17 ч.5 ст.12 цього Закону; вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності); інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; вимоги за субординованим боргом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1М включено в список клієнтів АТ «Банк «Фінанси та Кредит», які попадають під виплати коштів Фондом гарантування вкладів за договорами банківського вкладу та за поточними рахунками.

Так, відповідно до законодавства України, введення тимчасової адміністрації та відкриття ліквідаційної процедури стосовно АТ «Банк «Фінанси та Кредит» - це заходи, наслідком яких є спеціальний порядок повернення коштів вкладників, якими відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону є: фізичні особи (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), які уклали або на користь яких укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Як встановлено під час розгляду цивільної справи, вимоги позивача не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, та не дотримано основної умови зарахування однорідних вимог, а саме кошти позивача, що розміщені на відповідному рахунку у неплатоспроможному банку, мали бути передані у заставу банку як предмет застави. За таких обставин, у суду не має передбачених законом правових підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того, слід зауважити, що задоволення вимог кредиторів здійснюється у порядку, строки та черговості, передбачені Закону №4452-VI. Порядок задоволення вимог кредиторів, визнаних ліквідатором, під час ліквідації банку не передбачає можливості індивідуального задоволення вимог конкретного кредитора.

Отже, Законом № 4452-VI встановлений певний порядок погашення вимог до банку, який ліквідується.

За таких обставин, суд вважає, що зарахування зустрічних однорідних вимог у даній цивільній справі є фактично погашенням вимог кредитора в порушення встановленого законом порядку, а тому такі вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Суд наголошує, що особа здійснює свої права вільно на власний розсуд (ст. 12 ЦК) та у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При їх здійсненні особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб (ч.1ст.13 ЦК України).

У цьому контексті ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не може бути примушено до дій, вчинення яких не передбачено спеціальним законом та не є обов'язковими для нього.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У силу вимог ст.60 ЦПК України позивачем не надано інших доказів на спростування встановлених судом обставин.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову.

Питання щодо судових витрат вирішено відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.59-61, 88, 208, 212-218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через суд, що ухвалив рішення шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 22.05.2017.

Суддя підпис ОСОБА_4

Згідно з оригіналом.

Суддя О.В.Солоха