Номер провадження 2/754/204/17
РІШЕННЯ

Іменем України

17 лютого 2017 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді Петріщевої І.В., при секретарі судового засідання Нескородяній О.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про витребування майна та відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеною позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнення змісту позовних вимог, просить: 1. Визнати нікчемним договір купівлі-продажу автомобілю HONDA CR-V 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, укладений у формі довідки-рахунку №082098, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю Дакарс"; 2. Зобов'язати ОСОБА_4, ОСОБА_3 повернути їй автомобіль HONDA CR-V 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1; 3. Стягнути на її користь солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 завдану їй моральну (немайнову) шкоду, вчиненням незаконного відчуження автомобіля у розмірі 20000,00 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивачка не підписувала Договору про надання послуг при купівлі-продажу транспортних засобів та номерних агрегатів з видачею Довідки-рахунку від 26.10.2013 року , що також підтверджується Висновком експерта № 24/тдд від 03.03.2015 року, а отже вважає, що Договір купівлі-продажу спірного автомобілю, укладений у формі Довідки-рахунку № №082098, є нікчемним, додатково зазначивши, що ця довідка була оформлена з порушенням чинного законодавства України, а саме Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затверджений Постановою КМУ №1200 від 11.11.2009р., за відсутністю будь яких договорів або документів, які є підставою для оформлення такої Довідки. Представник позивача також зазначає, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 набули право власності на спірний транспортний засіб без достатньої правової підстави, а тому він підлягає витребуванню на користь позивача, оскільки набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі відповідно до ст.ст. 387, 1213 ЦК України, пояснивши, що спірний автомобіль 10 вересня 2013 року позивач передала ОСОБА_2 разом із ключами до автомобіля, але спірний автомобіль вибув з її володіння не з її волі, оскільки вона не видавала довіреності з метою реалізації спірного автомобіля та не підписувала договору про надання послуг при купівлі-продажу транспортних засобів та номерних агрегатів від 26.10.2013 року. Дії відповідачів щодо незаконного відчуження та заволодіння автомобілем позивачки порушили їх звичайні життєві зв'язки, спосіб життя та психічний спокій протягом останніх півтора року, а тому вважає, що завдана їй моральна (немайнова) шкода вчиненням незаконного відчуження автомобіля у розмірі 20000,00 грн. підлягає відшкодуванню відповідачами солідарно.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з наведених у позовній заяві підстав, просив суд їх задовольнити у повному обсязі, надавши письмові пояснення.

У судовому засідання представник відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проти позовної заяви заперечувала, просила суд відмовити в її задоволенні у повному обсязі, надавши письмові пояснення, зазначивши, що вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та вимогах законодавства, оскільки відповідачі придбали автомобіль на законних підставах, що підтверджується відповідними доказами та рішенням суду, додатково зазначивши, що обставини щодо правомірності придбання спірного автомобіля па підставі довідки-рахунку № 082098 виданої TOB «Дакарс» 26 жовтня 2013 року за 143520,00 грн. та його належність відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві власності встановлені рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 22 травня 2015 року у цивільній справі № 540/302/15-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, яким було визнано автомобіль HONDA, модель CR-V, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_3, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 із визначенням ідеальної частки кожного в розмірі 1/2. Представник відповідачів також зазначила, що позивач не має права вимагати повернення майна від добросовісного набувача, вказавши також на безпідставність вимог про стягнення моральної шкоди, яка не була доведена відповідними доказами з боку позивача.

У судове засідання ОСОБА_2 не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надійшло.

Відомості адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в місті Києві про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача судом отримані (а.с. 34).

Відповідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Відповідач, який систематично викликався судом за зареєстрованим місцем проживання, був відсутній за такою адресою, тому вважається, що судовий виклик вручено відповідачу належним чином.

Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 07 травня 2014 року ОСОБА_1 змінила прізвище на "ОСОБА_1", що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені (а.с. 8).

ОСОБА_1 є власником транспортного засобу легкового автомобілю універсал-В, марка HONDA, модель CR-V, реєстраційний номерНОМЕР_2, 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_1, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 14).

11.10.2013 року ОСОБА_1 звернулася до Начальника ВРЕР-12 УДАІ в м. Києві із Заявою НОМЕР_5 про "Зняття з обліку для реалізації" належного їй на праві власності зазначеного вище транспортного засобу, а саме: автомобіля HONDA CR-V, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, що підтверджується копією Заяви (а.с. 10).

За результатами звернення ОСОБА_1 Центром надання послуг пов'язаних з використанням автотранспортних засобів ДАІ з обслуговування Семенівського, Глобинського та Хорольського районів підпорядкованого УМВС України в Полтавській області були надані копії документів щодо державної реєстрації зазначеного вище транспортного засобу автомобіля HONDA CR-V власником ОСОБА_3: Довідка-рахунок НОМЕР_4 від 26.10.2013 року TOB "'Дакарс", свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, облікова картка НОМЕР_5 від 11.10.2013 року, Заява №29100898 від 29.10.2013 року про "Реєстрацію ТЗ придбаного в торговельній організації" (а.с. 13-17).

Відповідно Договору на надання послуг при купівлі-продажу транспортних засобів та номерних агрегатів з видачею довідки-рахунку від 26.10.2013 року, ОСОБА_1, яка іменується "Продавець", продала, а ОСОБА_3, який іменується "Покупець", придбав належний їй на праві власності автомобіль HONDA CR-V, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 (а.с. 18).

Разом з тим, відповідно до Висновку експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №24/тдд від 03.03.2015 року підпис в графі "Продавець" у договорі від 26.10.2013 року про надання послуг при купівлі-продажу транспортних засобів та номерних агрегатів з видачею довідки-рахунка виконаний не ОСОБА_8, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_8; вирішити питання: "Чи виконано підпис в графі "Продавець" у договорі від 26.10.2013 року про надання послуг при купівлі-продажу транспортних засобів та номерних агрегатів з видачею довідки-рахунок ОСОБА_9 чи іншою особою?" не виявилось можливим внаслідок транскрипційної відмінності досліджуваного підпису та порівняльних зразків підписів ОСОБА_2, що обумовлює неможливість зіставлення вказаних підписів за рядом загальних та індивідуальних ознак також через недостатню кількість порівняльних зразків підписів ОСОБА_2 (а.с. 19-23).

У Деснянському районному суді міста Києва розглядається справа в порядку кримінального судочинства: кримінальне провадження №0001136 від 04.02.2014 року відносно ОСОБА_2 за фактом заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, вчинене в особливо великих розмірах (шахрайство) за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, що на думку суду є підставою для вирішення питання про зупинення провадження у справі відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 21 травня 2015 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя позов було задоволено, визнано автомобіль HONDA, модель CR-V, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя - ОСОБА_4 та ОСОБА_3; визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право спільної часткової власності власності на автомобіль HONDA, модель CR-V, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3, з визначенням ідеальної частки кожного в розмірі 1/2.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 21 травня 2015 року набрало законної сили 03.06.2015 року.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, судом при вирішенні зазначеної вище справи було встановлено, що 26 жовтня 2013 року ОСОБА_3 було придбано автомобіль марки HONDA CR-V, вартістю 143520,00 грн., що підтверджується копією Довідкою-рахунком НОМЕР_4 від 26.10.2013 року. Належність транспортного засобу стверджується також свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 від 29.10.2013 (а.с. 56-57).

Довідка-рахунок Серія ВІА №082098 від 26.10.2013 року ТОВ "ДАКАРС" була видана ОСОБА_3 про те, що йому продано HONDA CR-V, номер кузова НОМЕР_1, зазначений транспортний засіб, що має ідентифікаційні номери, він одержав, що підтверджується його особистим підписом (а.с. 14).

Відповідно до відповіді №31/84аз від 10.03.2016 року Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України, у відповідності до реєстраційних даних підсистеми НАІС Єдиного державного реєстру МВС станом на 03.03.2016 року автомобіль Honda CR-V, номер кузова НОМЕР_1, значиться в угоні, дата викрадення 13.02.2014 року, ініціатор розшуку Деснянське РУ ГУ МВС України в місті Києві. Згідно облікових даних зазначеної вище підсистеми автомобіль Honda CR-V, номер кузова НОМЕР_1, знято з обліку 27.01.2015 року, власником в час здійснення технологічної операції був ОСОБА_3, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 (а.с. 105).

Відповідно до відповіді №31/16 Д-12аз від 22.04.2016 року Регіонального сервісного центру в Полтавській області Міністерства внутрішніх справ України, 27.01.2015 року фахівцем центру з надання послуг, пов'язаних з використання автотранспортних засобів з обслуговування м. Полтави та Полтавського району УДАІ УМВС України в Полтавській області (на той час), ОСОБА_10, було проведено операцію «зняття з обліку для реалізації». 27.01.2015 року до центру з надання послуг пов'язаних з використання автотранспортних засобів з обслуговування м. Полтави та Полтавського району УДАІ УМВС України в Полтавській області звернувся громадянин ОСОБА_3 із заявою про зняття з обліку для реалізації, транспортного засобу HONDA-CR-V, 2008 pоку випуску, кузов № НОМЕР_7, при перевірці номерів агрегатів з базою даних викраденого транспорту вищезазначеним фахівцем було виявлено, Відповідно до Довідки №31/16 Д-12аз від 22.04.2016 року Регіонального сервісного центру в Полтавській області Міністерства внутрішніх справ України, 27.01.2015 року фахівцем центру з надання послуг, пов'язаних з використання автотранспортних засобів з обслуговування м. Полтави та Полтавського району УДАІ УМВС України в Полтавській області (на той час), ОСОБА_10, було проведено операцію «зняття з обліку для реалізації». 27.01.2015 року до центру з надання послуг пов'язаних з використання автотранспортних засобів з обслуговування м. Полтави та Полтавського району УДАІ УМВС України в Полтавській області звернувся громадянин ОСОБА_3 із заявою про зняття з обліку для реалізації, транспортного засобу HONDA-CR-V, 2008 pоку випуску, кузов № НОМЕР_7, при перевірці номерів агрегатів з базою даних викраденого транспорту вищезазначеним фахівцем було виявлено, що номерне позначення кузова «НОМЕР_7» співпадає з номером кузова автомобіля HONDA-CR-V, номерний знак НОМЕР_2 який 03.02.2014 року Деснянським РУГУ МВС в м. Києві внесено до бази «Угон України», фахівцем ОСОБА_10 були вилучені у власника реєстраційні документи та передані інспектору з розшуку ВДАІ з обслуговування м. Полтави. Згідно з НАІС МВС України транспортний засіб HONDA-CR-V, 2008 pоку випуску, кузов № НОМЕР_1, станом на 20.04.2016 року не зареєстровано (а.с. 130). Номерне позначення кузова «НОМЕР_7» співпадає з номером кузова автомобіля HONDA-CR-V, номерний знак НОМЕР_2 який 03.02.2014 року Деснянським РУГУ МВС в м. Києві внесено до бази «Угон України», фахівцем ОСОБА_10 були вилучені у власника реєстраційні документи та передані інспектору з розшуку ВДАІ з обслуговування м. Полтави. Згідно з НАІС МВС України транспортний засіб HONDA-CR-V, 2008 pоку випуску, кузов № НОМЕР_1 станом на 20.04.2016 року не зареєстровано (а.с. 130).

Згідно вимог ст. 37 Закону України «Про дорожній рух» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація транспортних засобів здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У відповідності з п. 8 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1338 (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) (далі Порядок) державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, оцінку їх вартості, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Відповідно до п. 8 зазначеного Порядку правомірність придбання транспортного засобу підтверджується зазначеними в ньому документами, зокрема: довідкою-рахунком, виданою за формою згідно з додатком №1, виданою суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, та іншими посвідченими в установленому порядку документами, що встановлюють право власності на автомобіль.

Перелік документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобі наведений у п. 8 вказаного Порядку є вичерпним, що виключає прийняття інших документів як підстави для здійснення реєстрації транспортних засобів.

Відповідно п. 40, 42 і 43 вище вказаного Порядку зазначено, що зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в підрозділах Державтоінспекції на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу виконавчого напису нотаріуса, постанови державного виконавця або рішення суду. У разі коли транспортний засіб знімається з обліку у зв'язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) або на копії реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію на пластиковій основі, робиться запис: "Транспортний засіб знято з обліку для реалізації". Під час зняття з обліку транспортних засобів номерні знаки здаються та видаються номерні знаки для разових поїздок.

Відповідно до частини четвертої статті 34 Закону України «Про дорожній рух» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються підрозділами ДАІ МВС. Для автоматизованого обліку зареєстрованих транспортних засобів та відомостей про їх власників ведеться Єдиний державний реєстр, держателем якого є ДАІ МВС.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Нормативне визначення правочину наведене у ч. 1 ст. 202 ЦК України: правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" було роз'яснено, що при розгляді судами справ про визнання правочинів недійсними судам слід застосовувати ті норми матеріального права, які регулюють відповідні відносини.

Пленум роз'яснив, що не кожний правочин є договором (угодою), а лише той, який опосередковує домовленість двох або більше осіб, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Дії, спрямовані на виконання договорів, правочинами не є.

Таким чином, не є правочином приймання-передання речі, а саме одержання транспортного засобу, а Довідка-рахунок Серія ВІА №082098 від 26.10.2013 року ТОВ "ДАКАРС" на виконання Договору на надання послуг при купівлі-продажу транспортних засобів та номерних агрегатів з видачею довідки-рахунку від 26.10.2013 року, не є формою договору.

Сама по собі Довідка-рахунок цивільні права не порушує, а може лише бути за відповідних умов доказом такого порушення.

Разом з тим, є правочином Договір на надання послуг при купівлі-продажу транспортних засобів та номерних агрегатів з видачею довідки-рахунку від 26.10.2013 року.

Оскільки цей правочин є договором, заінтересована особа вправі оспорити його з підстав, передбачених законом.

Цивільні відносини щодо недійсності правочинів регулюються зокрема главою 16 ЦК України.

За статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Так, відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

Нікчемний правочин є недійсним у силу прямої вказівки закону за фактом наявності певної умови (обставини). Натомість оспорюваний правочин ЦК України імперативно не визнає недійсним, допускаючи можливість визнання його таким у судовому порядку за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, якщо в результаті судового розгляду буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину у порядку, передбаченому процесуальним законом. При цьому оспорюваний правочин є вчиненим, породжує юридично значущі наслідки, обумовлені ним, й у силу презумпції правомірності правочину за статтею 204 ЦК України вважається правомірним, якщо не буде визнаний судом недійсним.

Таким чином при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

Недійсність правочину може наставати лише за певні порушення закону. За ступенем недійсності правочину всі правочини поділяються на абсолютно недійсні з моменту їх вчинення (нікчемні) та відносно недійсні (оспорювані), які можуть бути визнані недійсними, але за певних умов.

Нікчемним (абсолютно недійсним) є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 215 визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 2009 р. вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору і вона може бути заявлена окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, у цьому разі в судовому рішенні суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Іншими словами, суд не визнає нікчемний правочин недійсним, а лише констатує факт його нікчемності (недійсності). Сторони такого правочину не зобов'язані виконувати його умови, причому навіть і тоді, коли суд не визнає його недійсним. Однак це не означає, що потреби в необхідності визнання нікчемним правочину може не виникнути. Така потреба може виникнути, якщо сторони виконали певні умови нікчемного правочину, якщо він нотаріально посвідчений, якщо він порушує права третіх осіб, якщо він зареєстрований у державних органах тощо.

У таких випадках рішенням суду можуть бути визначені відповідні правові наслідки недійсності правочину, державні органи зобов'язані скасувати реєстрацію тощо.

Нікчемними, зокрема, є правочини:

- вчинені з недодержанням обов'язкової письмової форми, якщо недійсність прямо передбачена законом, наприклад правочини щодо забезпечення виконання зобов'язань (ст. 547);

- вчинені з недодержанням обов'язкової вимоги закону про нотаріальне посвідчення (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220);

- вчинені малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без належного схвалення (ст. 221);

- вчинені недієздатною фізичною особою (ст. 226);

- вчинені без дозволу органу опіки і піклування (ч. 1 ст. 224);

- які порушують публічний порядок (ст. 228).

Новітнє українське цивільне законодавство як нормативно-правову дефініцію закріпило пануючий в юридичній літературі поділ недійсних правочинів за ступенем їх недійсності на нікчемні та оспорювані.

Зі змісту ст. 215 ЦК України випливає, а в ст. 204 ЦК України безпосередньо вказується на те, що нікчемним є правочин, недійсність якого прямо установлена в законі.

Нікчемний правочин не породжує будь-яких прав та обов'язків. Сторони такого правочину не зобов'язані виконувати його умови.

Будучи неправомірною дією, нікчемний правочин породжує лише ті наслідки, які передбачені законом для такого випадку, як реакція на правопорушення. Функція суду в таких випадках зводиться до застосування передбачених законом наслідків, пов'язаних з недійсністю такого правочину.

Положення ч. 2 ст. 215 ЦК України про те, що визнання нікчемного правочину недійсним судом не вимагається означає, що недійсність - це об'єктивна властивість нікчемного правочину, а тому він є недійсним з моменту його вчинення (ч. 1 ст. 236 ЦК України). Нікчемний правочин і без рішення суду не має юридичної сили.

Таким чином, судом не встановлено наявність підстав для визнання нікчемним правочину, що передбачені законом.

За таких обставин у суду не має підстав для задоволення позовних вимог про визнання нікчемним Договору купівлі-продажу автомобілю HONDA CR-V, 2008 року випуску, укладеному у формі довідки-рахунку №082098, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю Дакарс".

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13 травня 1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Крім того, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України). Відповідно до частин другої та третьої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

З огляду на наведені обставини та Постанову Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" суд враховує також, що дії відповідача ОСОБА_2 під час заволодіння спірним автомобілем не можуть вважатися добросовісними.

При цьому обставин, які б свідчили про недобросовісність відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, не встановлено.

Статтею 1212 ЦК України передбачені загальні положення про зобовязання у звязку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Статтею 1213 ЦК України передбачено повернення в натурі безпідставно набутого майна.

Слід зазначити, що при вирішенні даного спору, суд критично оцінює виклад обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги також і в частині зобов'язання повернути автомобіль, оскільки позивач не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

За таких обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог про зобов'язання повернути спірний автомобіль, як зазначає позивач, витребуванням майна шляхом віндикації.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, сторони мають рівні права щодо надання доказів, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди слід зазначити, що згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пленум Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди" вказав, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У той же час, враховуючи специфіку моральної шкоди та відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги суб'єктивну сторону спірного питання, вважаючи, що позивач не підтвердив у судовому засіданні характер та обсяг своїх моральних, фізичних та душевних страждань, виходячи також з їх тривалості.

Окрім того, суд також виходить із практики Європейського суду з прав людини, з приводу того, що суд може розглядати питання компенсації нематеріальної шкоди, однак вона повинна бути завдана конкретній особі шляхом порушення нею Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що дає можливість потерпілій особі звернутися до Суду. Однак, повинен існувати причинний зв'язок між порушенням та моральними стражданнями заявника, що позивачем доведено не було.

Враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд з'ясувавши фактичні дані, не знайшов підтвердження наявності причинного зв'язку між спричиненням шкоди і душевними стражданнями позивача у вигляді заподіяної моральної шкоди у сумі 20000,00 грн. та мотивів, з яких позивач при цьому виходив, що не було підтверджено будь-якими належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, на що суд звертає увагу при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, оскільки знаходження у стані нервового напруження та стресу, що призвело до виникнення пригніченого стану, депресії, порушення її укладу життя у побуті, негативного впливу на неї, не було доведено позивачем.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна право відношення; 7) припинення право відношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст. ст. 3, 6, 12 - 16, 20 ЦК України, ст. ст. 3-5 ЦПК України) суд дійшов висновку про те, що твердження позивача не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, та спростовуються матеріалами справи.

Разом з тим, з боку позивача суду не надано жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань.

Таким чином, зважаючи на обраний спосіб захисту цивільного права та інтересів позивача, недоведеність позову з боку позивача є підставою для відмови у задоволенні його позовної вимоги щодо визнання нікчемним договору та решти позовних вимог, відповідно, оскільки суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 213 - 215, 218 ЦПК України, відповідно статей 3, 11, 15, 16, 202 - 205, 207 - 211, 215 - 216 Цивільного кодексу України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Петріщева І.В.