Справа № 755/2954/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2017 р. м. Київ

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва САВЛУК Т.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2, Посольство Федеративної Республіки Німеччини про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2, Посольство Федеративної Республіки Німеччини про встановлення факту, що має юридичне значення.

Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до положень п.5 ч.2 цієї статті суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. ( ч.1 ст.234 Цивільного процесуального кодексу України)

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 та п. 5 ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно закону вони породжують юридичні наслідки.

Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення визначено в ст.256 Цивільного процесуального кодексу України.

За нормою частини другої ст.256 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз'яснено у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами та доповненнями), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

У п. 2 цієї Постанови визначено, при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено не судовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду.

Звертаючись до суду із заявою в порядку окремого провадження, заявник ОСОБА_1 просить встановити юридичний факт відсутності заперечень щодо залишення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на постійне проживання за кордоном в Федеративній республіці Німеччина, та встановити факт відсутності фінансових, майнових та інших претензій ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду, заявник ОСОБА_1 посилається на наступне, що відповідно до п.2.1.7 Порядку розгляду в дипломатичних представництвах або консульських установах України за кордоном клопотань громадян України, які виїхали за її межі тимчасово, про залишення на постійне проживання за кордоном, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.11.99 за №201, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 грудня 1999 року за №903/4196, передбачено подання громадянами України до дипломатичного представництва або консульської установи України за кордоном обов'язкового документу - заяву батьків, які проживають в Україні (Додаток 2), про відсутність матеріальних претензій, однак отримати відповідну заяву від ОСОБА_2, батька заявника, не виявляється за можливе, тому отримати підтвердження відсутності у батька заявника щодо нього особисто матеріальних претензій можливе лише в судовому порядку.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року №231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспортів України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», затверджено Порядок розгляду в дипломатичних представництвах або консульських установах України за кордоном клопотань громадян України, які виїхали за її межі тимчасово, про залишення на постійне проживання за кордоном, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.11.99 за №201, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 грудня 1999 року за №903/4196.

Цей Порядок розроблено відповідно до Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року №231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспортів України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення».

Цей Порядок установлює процедуру прийняття, розгляду, оформлення і проходження в дипломатичних представництвах або консульських установах України за кордоном клопотань громадян України, які виїхали за її межі тимчасово, про залишення на постійне проживання за кордоном.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право. (ч.4 ст.256 Цивільного процесуального кодексу України)

Враховуючи викладене, суддя приходить до висновку, що заява ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2, Посольство Федеративної Республіки Німеччини про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, регламентований Главою 6 «Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» Цивільного процесуального кодексу України, що зумовлює застосування наслідків, передбачених ч.4 ст.256 Цивільного процесуального кодексу України, виходячи з наступного.

Процедура прийняття, розгляду, оформлення і проходження в дипломатичних представництвах або консульських установах України за кордоном клопотань громадян України, які виїхали за її межі тимчасово, про залишення на постійне проживання за кордоном, регламентується Порядком розгляду в дипломатичних представництвах або консульських установах України за кордоном клопотань громадян України, які виїхали за її межі тимчасово, про залишення на постійне проживання за кордоном, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.11.99 за №201, цим Порядком передбачено обов'язковість надання певного виду документу, а саме заяви батьків, які проживають в Україні про відсутність матеріальних претензій, форма та зміст заяви визначена у Додатку 2 до Порядку, в той же час рішенням суду не може бути змінено природу одного документу іншим, зокрема, заяви батьків про відсутність матеріальних претензій, оскільки судовим рішенням не може бути обмежено право батьків на отримання матеріальної допомоги від своїх дітей в майбутньому, як і не передбачено Порядком, включення до загального переліку обов'язкових документів, судове рішення про встановлення певних юридичних фактів, у разі відмови батьків надати нотаріально завірену заяву.

За таких обставин, суддя приходить до висновку про відсутність підстав для відкриття провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2, Посольство Федеративної Республіки Німеччини про встановлення факту, що має юридичне значення.

Відповідно до положень п.3 ч.1 статті 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотання особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 209-210, ч.4 ст.256 Цивільного процесуального кодексу України Цивільного процесуального кодексу України, суддя

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2, Посольство Федеративної Республіки Німеччини про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

С у д д я