Справа № 541/766/17
Номер провадження 2/541/571/2017
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 вересня 2017 року

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

судді - Городівського О.А.,

за участю секретаря - Ніколаєнко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миргород справу за позовом ОСОБА_1

до Миргородської міської ради Полтавської області

про визнання права власності на об'єкт самочинного будівництва, торгівельний павільйон загальною площею, 84,5 кв.м. за адресою, АДРЕСА_1

В С Т А Н О В И В :

06 квітня 2017 року до Миргородського міськрайонного суду звернулась ОСОБА_1. У позовній заяві вона виклала прохання постановити рішення, яким визнати за нею право власності на торгівельний павільйон загальною площею 84,5 кв.м. розташований за адресою АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у 2009 році позивач уклала договір на право користування земельною ділянкою для забудови від 18.02.2009 року (далі - договір суперфіцію) на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0088 га з кадастровим мером НОМЕР_1, яка знаходиться у власності Миргородської міської ради.

Позивачка вказує, що користуючись зазначеною земельною ділянкою за час дії договору суперфіцію в період з 2009 по 2011 роки за власний рахунок здійснила будівництво торгівельного павільйону.

Як наслідок, позивач правомірно користуючись зазначеною земельною ділянкою, яка була відведена для будівництва торгівельного павільйону здійснила будівництво вказаного об'єкта нерухомого майна. Проте, за відсутності дозвільних документів на будівництво та не здала його в експлуатацію.

18.02.2012 закінчився строк дії договору суперфіцію. З метою подальшого оформлення права власності на торгівельний павільйон, позивач неодноразово зверталась до Миргородської міської ради, в тому числі 23.12.2011 (підчас дії договору суперфіцію) з письмовим зверненням з проханням продовжити договір суперфіцію та продовжувала сплачувати кошти за користування земельною ділянкою.

У відповідь на дане звернення, в особі міського голови, направило лист від 25.01.2012 із переліком необхідних для поновлення говору суперфіцію документів (копії), в тому числі - правоустановчого документа на нерухоме майно та витягу з реєстру прав на нерухоме майно.

Позивач не може надати правоустановчий документ та витяг на об'єкт нерухомого майна для продовження договору суперфіцію до визнання судом її права власності на даний об'єкт у зв'язку тим, що об'єкт побудований без відповідного документа, який надавав право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, що вказує нате, що він є самочинним будівництвом. Тому позивач вимушена звернутися до суду для визнання права власності на об'єкт нерухомого майна в порядку ст. 376 ЦК України.

В судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_2, підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Суду пояснили, що після укладення договору суперфіція 18.02.2009 року розпочалось будівництво торгівельного приміщення для здійснення підприємницької діяльності. Об'єкт був побудований та розпочав функціонувати. Позивака не мала можливості здійснити введення в експлуатаціє об'єкта, так як побудувала його господарським способом без належного дозволу та проекту на будівництво. На даний час в неї є перешкоди на реалізацію права щодо укладення договору оренди земельної ділянки, що стало підставою для вжиття заході для визнання права власності на торгівельний павільйон.

Представник відповідача, Миргородської міської ради, ОСОБА_3, яка діє на підставі доручення, заперечила проти задоволення позову ОСОБА_1. Підставою заперечень представник вкрає на те, що позивачкою було побудовано об'єкт, який займає площу більшу ніж розмір земельної ділянки, який був наданий їй в порядку суперфіцію. Та на даний час у позивачки взагалі відсутні будь-які права на земельну ділянку, що є основною умовою визнання права власності на самочинно збудований об'єкт.

Представник Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області у письмових запереченнях (а.с. 42) також просив відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1, так як вона не надала документів підтверджують її право на користування земельною ділянкою під самочинним будівництвом. Окрім того торгівельний павільйон, згідно поняття, не являється об'єктом нерухомого майна, а є тимчасовою спорудою без улаштування фундаменту.

В ході судового розгляду встановлено, що у 2009 році позивач уклала договір суперфіцію від 18.02.2009 на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0088 га з кадастровим мером НОМЕР_1, яка знаходиться у власності Миргородської міської ради. Умовами договору передбачено, що земельна ділянка надається для будівництва торгівельного павільйону. Строк користування земельною ділянкою встановлений з 18 лютого 2009 року по 18 лютого 2012 року. Пунктом 3.5 договору визначено, що право користування земельною ділянкою припиняється у разі спливу строку права користування.

Позивачка протягом строку дії договору за власний рахунок здійснила будівництво торгівельного павільйону загальною площею 84,5 кв.м. та згідно звіту про проведення інструментального технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта він має бутобетонний фундамент, що являється ознакою нерухомого майна за ознаками прив'язки до земельної ділянки та неможливості перенесення об'єкта на іншу земельні ділянку без його руйнування.

Збудований позивачкою торгівельний павільйон, що розташований за адресою АДРЕСА_1, являється самочинно збудованим, так як він збудований без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи та без належно затвердженого проекту. Даний факт не заперечується учасниками судового розгляду.

Частиною 3 статті 376 ЦК України передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Незважаючи не те, що ОСОБА_1 здійснила самочинне будівництво торгівельного павільйону загальною площею 84,5 кв.м за адресою АДРЕСА_1 на земельній ділянці, яка була відведена їй для будівництва відповідно до договору на право користування земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) від 18.02.2009 року, суд відмовляє у задоволенні її позову. Так як строк дії даного договору закінчився, що призвело до його припинення, і судом встановлено, що позивачці не надана земельна ділянка у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно, що є основною умовою визнання права на самочинне збудоване нерухоме майно.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 213, 215, 294 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на об'єкт самочинного будівництва, торгівельний павільйон загальною площею, 84,5 кв.м. за адресою, АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення через Миргородський міськрайонний суд до Апеляційного суду Полтавської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.А. Городівський