Справа № 309/353/17
У Х В А Л А

11 травня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого Собослоя Г.Г.,

суддів Фазикош Г.В., Мацунича М.В.,

секретарі: Чучка Н.В.,

з участю: відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хустського районного суду від 23 лютого 2017 року про задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. В позовній заяві в п. 9 ОСОБА_2 просила вжити заходи забезпечення позову, а саме: накласти арешт на майно, що належить на праві власності ОСОБА_1

Ухвалою Хустського районного суду від 23.02.2017 року заяву ОСОБА_2А задоволено.

Накладено арешт на майно, що належить відповідачу по справі ОСОБА_1, мешканцю м. Хуст, вул. Єнковського,27.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає що такою ухвалою порушено його право щодо належного йому майна, яке не є спільною сумісною власністю. У звязку з наведеним, просить суд скасувати ухвалу суду про забезпечення позову та відмовити у задоволенні такої, оскільки підстав для її задоволення не має.

ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити таку з наведених в ній підстав.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином та надали повторно заяви про відкладення розгляду справи. Однак, з метою розгляду справи у визначені законом строки, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні таких заяв слід відмовити та розглянути справу у відсутності позивача та її представника на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу описаного майна, якщо подано позов про право власності на це майно або про виключення його з опису; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову.

Виходячи зі змісту ст.ст. 151-154 ЦПК України забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Частиною 3 ст. 152 ЦПК передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Так, співмірність, зокрема, полягає у тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Постановляючи оскаржувану ухвалу від 23.02.2017 року суд першої інстанції, в порушення вищезазначених норм закону, встановив, що між сторонами існує спір, однак не зазначив ризики щодо утруднення чи не виконання рішення суду, не зясував чи не порушено прав інших осіб вжитими заходами забезпечення позову та не мотивував вид обраного заходу забезпечення позову.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала постановлена з порушенням норм цивільного процесуального права, є необґрунтованою та невмотивованою, тому підлягає скасуванню на підставі п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України.

Керуючись ст. 307,312 ч. 1 п. 3, 313, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу судді Хустського районного суду від 23 лютого 2017 року скасувати, а матеріали справи направити до суду першої інстанції для повторного вирішення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: