УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі :

Дьоміної О.О., Маляренка А.В., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Оптікор» про визнання наказу про звільнення неправомірним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 28 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

В грудні2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Оптікор» про визнання наказу про звільнення неправомірним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28 квітня 2016 року, провадження у справі закрито.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 28 квітня 2016 року і зобов'язати відповідача поновити його на роботі та виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Постановляючи оспорювану в касаційному порядку ухвалу від 25 лютого 2016 року про закриття провадження у справі, Малиновський районний суд м. Одеси керувався положеннями п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України та виходив з того, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 липня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2010 року в задоволенні аналогічного позову ОСОБА_4 про визнання наказу про звільнення неправомірним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу уже було відмовлено і нормами Цивільного процесуального законодавства України не наділено суд повноваженнями повторно розглядати цивільний спір по суті між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Апеляційний суд з такими висновками суду першої інстанції погодився, визнавши їх законними та обґрунтованими.

При цьому, апеляційним судом досліджено наявні у матеріалах справи документи та встановлено, що у грудні 2015 року ОСОБА_4 повторно звернувся до суду з позовом про визнання наказу про звільнення неправомірним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а. с. 1). Спір про поновлення позивача на роботі в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Фірма Оптікор» уже був предметом розгляду в судах різних інстанцій. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 липня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2010 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Оптікор» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу було відмовлено (а. с. 21, 24, 26).

Наведені позивачем ОСОБА_4 в позові, поданому в грудні 2015 року, підстави позовних вимог є тотожними з підставами позову за результатами розгляду якого у 2010 та у 2013 роках Київським районним судом та апеляційним судом Одеської області ухвалювались наведені вище судові рішення.

Враховуючи викладене, те, що судами попередніх інстанцій постановлено оскаржувані в касаційному порядку ухвали з додержанням вимог закону, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити ухвали судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 28 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.О. Дьоміна

А.В. Маляренко

О.М. Ситнік