Провадження №22-ц/784/96/17
Справа номер 474/440/16-ц
Провадження номер 22-ц/784/96/17 Суддя суду першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 7 Суддя доповідач апеляційного суду Локтіонова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2017 року м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Локтіонової О.В.,

суддів Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участю позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 02 листопада 2016 року, ухвалене за позовом ОСОБА_2 до Врадіївської селищної ради Врадіївського району Миколаївської області, ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 та відділ Держгеокадастру у Врадіївському районі Миколаївської області про визнання частково недійсним рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним державного акта на право власності на землю,

В С Т А Н О В И Л А :

18 червня 2016 року ОСОБА_2 предявила до ОСОБА_3 та Врадіївської селищної ради Миколаївської області (далі Селищна рада) зазначений позов, який обґрунтовувала наступним.

На підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом позивач у 1997 році після смерті матері ОСОБА_5 успадкувала ? частину житлового будинку по вул.Горького (нині вул.ОСОБА_6), 82 в смт.Врадіївка Миколаївської області.

10 вересня 1998 року нею було отримано у дар ? частину вищезазначеного житлового будинку, після чого в неї у власності перебуває ? частина будинку. Іншими власниками будинку є ОСОБА_3, якій належить ? частина будинку та ОСОБА_4, якому належить ? частина будинку.

ОСОБА_2 вказувала, що у 2015 році вона дізналась про те, що земельна ділянка площею 0,15 га під зазначеним житловим будинком, була передана у власність ОСОБА_7 на підставі рішення виконавчого комітету Селищної ради №146 від 28 листопада 1997 року.

Позивачка зазначала, що вищезазначене рішення виконавчого комітету Селищної ради було прийнято з порушенням норм земельного законодавства, яке діяло на час його прийняття, та без врахування наявності інших співвласників, які мають право на отримання землі для обслуговування житлового будинку.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_2 просила визнати недійсним вищезазначене рішення виконавчого комітету Селищної ради та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку, який було видано ОСОБА_7

Заперечуючи проти задоволення позову, ОСОБА_3 вказувала, що позов ОСОБА_2 є безпідставним, оскільки належні позивачці частки житлового будинку не зареєстровані, а тому вона не може звертатись із зазначеним позовом. Крім того, відповідачка зазначала, що ОСОБА_2 пропущено позовну давність. Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_3 просила відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 02 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що нею було пропущено строк позовної давності, оскільки про порушення свого права вона дізналася 10 вересня 1998 року після укладення договору дарування, тоді як позов було подано 22 червня 2016 року.

Між тим, з таким висновком суду неможна погодитися, з огляду на таке.

Згідно з ст.67 Земельного кодексу України від 18.12.1990 р. (далі ЗК України), який діяв на час виникнення спірних правовідносин, громадянам за рішенням сільської, селищної, міської ОСОБА_8 народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач.

Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара.

Відповідно до ст.30 ЗК України при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів.

Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується ОСОБА_8 народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу (шляхом видачі державного акту на землю).

Стаття 48 ЦК України від 18.07.1963 р., який діяв на час виникнення спірних правовідносин, регламентувала, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

Згідно з ст.6 ЦК України від 18.07.1963 р. одним із способів захисту цивільних прав є відновлення становища, яке існувало до порушення права і припинення дій, які порушують право.

Стаття 16 ЦК України від 16.01.2003 р. одним із способів захисту також передбачає визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, якщо воно суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ст.256 ЦК України від 16.01.2003 р. позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України від 16.01.2003 р.).

Таке ж положення містилося в ст.71 ЦК України від 18.07.1963 р.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст.267 ЦК України від 16.01.2003 р.).

Позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Якщо суд, визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові (ст.ст.75,80 ЦК України від 18.07.1963 р.).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є власником ? частки житлового будинку по вул.Горького, 82 (нині ОСОБА_6) в смт.Врадіївка Миколаївської області.

Зазначену частку будинку вона набула на підставі свідоцтв про право на спадщину від 21.08.1997 р. після смерті матері ОСОБА_5 та договору дарування від 10.09.1998 р., за яким дарувальником виступала її сестра ОСОБА_8 (а.с.5-7).

Іншими спадкоємцями майна ОСОБА_5 стали ОСОБА_7 (син) ? частки та ОСОБА_9 (дочка) ? частки (а.с.71-73).

Рішенням виконавчого комітету Врадіївської селищної ради Миколаївської області від 28 листопада 1997 року ОСОБА_7 надано у приватну власність для обслуговування вказаного будинку і господарських будівель земельну ділянку площею 0,15 га (а.с.10).

08 грудня 1997 року ОСОБА_7 видано державний акт про право власності на зазначену земельну ділянку (а.с.17).

На даний час власником частки ОСОБА_7 є ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 27.02.2009 р.

Згідно з супровідним листом Врадіївської селищної ради Миколаївської області від 28.12.2015 р. позивачка отримала копію оскаржуваного рішення виконкому на підставі запиту представника від 09 грудня 2015 р. (а.с.9).

Отже, зазначене достовірно свідчить, що саме з цього часу позивачці стало відомо про порушення її прав співвласника.

Ні матеріали даної справи, ні матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_2 про поділ житлового будинку, які досліджувалися апеляційним судом, не містять даних про те, що позивачка раніше дізналася про порушення її прав на землю.

ОСОБА_7 не надавав суду оскаржувані документи, а тільки давав їх для ознайомлення експерту під час огляду будинку. ОСОБА_2 при цьому присутня не була, оскільки проживає в м.Львові.

Відповідач належними доказами не довела факту пропуску позивачкою строку позовної давності, хоча за ст.60 ЦПК України повинна була довести ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх заперечень.

За такого, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 не було пропущено позовної давності, а тому її право підлягає захисту, оскільки оскаржувані нею рішення виконкому та державний акт на землю протирічать вищевикладеним нормам законодавства.

Враховуючи викладене, вбачаються підстави для скасування рішення суду, оскільки воно не відповідає обставинам справи та вимогам законодавства, та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Оскільки рішення суду першої інстанції скасоване, то відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України з Врадіївської селищної ради Миколаївської області та ОСОБА_3 на користь позивачки підлягає стягненню за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанції по 881 грн.93 коп. судового збору з кожного.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 02 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Визнати незаконним рішення виконавчого комітету Врадіївської селищної ради Миколаївської області №146 від 28 листопада 1997 року «Про надання земель у приватну власність та постійне користування» в частині передачі у власність ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель по вул.Горького (нині ОСОБА_6), 82 в смт.Врадіївка Миколаївської області.

Визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії IV-МК №014227 від 08 грудня 1997 року, виданий ОСОБА_7 Врадіївською селищною радою Миколаївської області, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3761.

Стягнути з Врадіївської селищної ради Миколаївської області на користь ОСОБА_2 за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанції 881 грн.93 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанції 881 грн.93 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.В. Локтіонова

Судді: О.О. Ямкова

ОСОБА_10