Ухвала

іменем україни

17 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Кафідової О.В., Коротуна В.М.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Іршавська державна нотаріальна контора Закарпатської області, про усунення від права спадкування за законом, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 18 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що після смерті їхнього з відповідачкою батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, їхня мати - ОСОБА_6 залишилася проживати одна у житловому будинку АДРЕСА_1.

Вказував на те, що 19 листопада 2009 року їхня мати випадково впала, в результаті чого отримала забійну рану потиличної ділянки та закритий черезвертлюговий перелом правої стегнової кістки зі зміщенням, і було виявлено пухлиноподібне утворення потиличної ділянки.

Посилаючись на те, що до дня смерті (ІНФОРМАЦІЯ_2) ОСОБА_6 знаходилась у тяжкому фізичному стані, була фізично неспроможна самостійно забезпечити умови свого життя, потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування, що вимагало від позивача додаткових значних витрат та часу, так як відповідач на його прохання про надання допомоги їхній матері, яка перебувала у безпорадному стані, не реагувала, про матір не дбала і допомоги не надавала, просив усунути ОСОБА_4 від права на спадкування після смерті ОСОБА_6

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 04 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 18 липня 2016 року, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Усунуто ОСОБА_4 від права на спадкування за законом після ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності факту ухилення ОСОБА_4 від надання допомоги спадкодавцеві.

Крім того зазначив, що за спадкодавцем доглядав її син (позивач у справі ОСОБА_3) та онуки, які проживали з нею в одному населеному пункті, а доказів, які б свідчили про те, що померла потребувала фізичної допомоги саме дочки ОСОБА_4, яка з 1995 року проживає у Чеській Республіці, матеріали справи не містять.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають матеріалам справи й вимогам закону. При цьому доказам, поданим сторонами, судом надана належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України).

Скасовуючи рішення місцевого суду та задовольняючи позов, апеляційний суд виходив із того, що відповідач, усвідомлюючи стан здоров'я спадкодавця, яка перебувала у безпорадному стані, та незважаючи на прохання позивача ОСОБА_3, не надавала жодної допомоги матері, хоча мали можливість надавати таку допомогу, оскільки працює та отримує заробітну плату в Чеській Республіці.

При цьому, судом апеляційної інстанції відхилено покази свідків, які підтвердили факт передачі ОСОБА_4 своїй матері речей та грошових коштів, оскільки вони не узгоджуються з показами свідків, які проживали по сусідству з померлою.

Проте погодитись із такими висновками суду апеляційної інстанції не можна.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Таким вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_6, яка була матір'ю позивача та відповідача у справі, після смерті чоловіка проживала одна у житловому будинку АДРЕСА_1.

19 листопада 2009 року ОСОБА_6 випадково впала, в результаті чого отримала забійну рану потиличної ділянки та закритий черезвертлюговий перелом правої стегнової кістки зі зміщенням, і було виявлено пухлиноподібне утворення потиличної ділянки.

Під час лікування перелому стегнової кістки ОСОБА_6 знаходилася у лежачому стані, мала сильні болі і дискомфорт.

На початку 2011 року ОСОБА_6 скаржилась на неспроможність самостійно ходити, набряки, сильні головні болі та головокружіння через гнійну рану волосяної частини голови, яка почала загострюватися. Крім цього, мала аритмію серця, остеопороз та хронічний бронхіт.

В кінці 2011 року вона почала користуватися ходунками і робити декілька кроків самостійно на хвору ногу, однак в цей час у неї почалися кровотечі із рани (пухлини) волосяної частини голови, через рак шкіри. На початку 2013 року внаслідок загострення раку шкіри волосяної частини голови у неї почалися сильні кровотечі із цієї рани, через які вона непритомніла.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 п. 6 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухиленням особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його вчиняти, але не вчиняла необхідних дій.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

У порушення зазначених норм як матеріального, так і процесуального права, а також вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України висновки апеляційного суду про наявність правових підстав для усунення ОСОБА_4 від права на спадкування помилкові та не підтверджуються належними, достовірними доказами (ст. ст. 57, 58 ЦПК України).

У силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України судові рішення не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, суд апеляційної інстанції під час розгляду справи обмежився лише поясненнями позивача та показаннями свідків щодо обставин спору, викладеними в позовній заяві та наданими в судовому засіданні, які у своїй сукупності та взаємозв'язку безспірно не підтверджують факт умисного ухилення відповідачки від обов'язку надання спадкодавцеві допомоги.

Апеляційний суд не звернув уваги на доводи відповідачки про те, що вона з 1995 року проживає та працює в Чеській Республіці, що перешкоджало їй фізично надавати матері допомогу, тому нею надавалась матеріальна допомога.

Крім того, догляд за спадкодавцем здійснювали її син ОСОБА_3 та онука ОСОБА_7, а отже, позивачем не доведено потребу ОСОБА_6 у такій постійній фізичній допомозі саме від відповідача.

Також, апеляційний суд, пославшись на висновок експерта комісійної експертизи Закарпатського обласного бюро судово-медичної експертизи від 08 лютого 2016 року № 83, дійшов помилкового висновку про перебування спадкодавця в безпорадному стані, оскільки згідно з даним висновком, у період з 19 листопада 2009 року по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 потребувала часткового стороннього догляду та допомоги, що спростовує доводи позивача.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України апеляційний суд на наведені положення закону та доводи відповідачки уваги не звернув, не дав їм належної правової оцінки, дійшов помилкового висновку про ухилення ОСОБА_4 від надання допомоги та здійснення догляду за своєю матір'ю.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив характер правовідносин між сторонами та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом було скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 18 липня 2016 року скасувати, залишити в силі рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 04 квітня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: О.В. Кафідова

В.М.Коротун

О.В.Умнова

І.М.Фаловська