Номер провадження: 22-ц/785/1834/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Гірняк Л.А., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі судового засідання Поліхранової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17.11.2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Порто Франко» до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

30.10.2014 року до Суворовського районного суду м. Одеси звернулося ПАТ АБ «Порто Франко» з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, по якому просило стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість у розмірі 25 460,82 дол. США.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на те, що відповідач ОСОБА_2 не виконала прийняті на себе зобовязання по кредитному договору, внаслідок чого у неї виникла перед банком заборгованість. Відповідач ОСОБА_4 є поручителем за договором поруки, та несе матеріальну відповідальність за кредитними зобовязаннями ОСОБА_2, однак їх не виконує, у звязку з чим позивач просить заборгованість по кредиту стягнути в солідарному порядку (а.с.1-2).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17.11.2015 року позовні вимоги ПАТ АБ «Порто Франко» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволені, стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ПАТ АБ «Порто-Франко» суму заборгованості за кредитом в розмірі 25460,82 дол. США: заборгованості за кредитом 25069,93 дол. США, суми боргу по відсоткам 181,20 дол. США, штрафні санкції 209,69 дол. США., а також стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2, ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в розмірі 3654 грн. (а.с.100).

Не погоджуючись з рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17.11.2015 року представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, по якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне зясування районним судом обставин у справі.

Зокрема, апелянт посилається, що судом першої інстанції була залишена поза увагою валюта, у якій нарахована пеня та ухвалено рішення про стягнення пені у доларах США. Оскільки пеня не є платою за надання кредиту, а є санкцією за невиконання (неналежне виконання) грошового зобовязання, то її нарахування та стягнення має відбуватися в гривні. Крім того, апелянт посилається на те, що суд не встановив у позивача наявність ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а отже, неправомірно стягнув з відповідачів заборгованість у іноземній валюті. Також, представник посилався на те, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не є належним оскільки в ньому не зазначається механізм нарахування заборгованості та відсутні відомості, щодо оплати заборгованості (а.с.107).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 04.08.2016 року було задоволено заяву представника апелянта про витребування доказів, витребувано з ПАТ АБ «Порто Франко» копії банківської та генеральної ліцензії, розрахунок заборгованості, копії документів про рух грошових коштів, копії документів на підтвердження передачі грошових коштів, кредитну справу, зобовязано сторони провести звірку взаєморозрахунків (а.с.144-147).

В процесі апеляційного розгляду було відхилено клопотання представника апелянта щодо відкладення слухання справи, оскільки справа тривалий час знаходиться в апеляційному суді, яким вчинені всі необхідні дії для забезпечення розгляду апеляційної скарги, а згідно з ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення учасників провадження, які зявились, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 умови кредитного договору належним чином виконані не були, внаслідок чого перед банком за договором кредиту станом на 27.10.2014 року виникла заборгованість в розмірі 25460,82 дол. США: заборгованість за кредитом 25069,93 дол. США, сума боргу по відсоткам 181,20 дол. США, штрафні санкції 209,69 дол. США., а тому з врахуванням того, що виконання основного зобовязання було забезпечено порукою ОСОБА_4, суд дійшов висновку, що предявлені позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі, а заборгованість підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку.

Колегія суддів з таким висновком судом першої інстанції в повному обсязі погодитись не може виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції були правильно встановлені наступні фактичні обставини у справі.

14.08.2007 року між банком та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 2047/2-07, згідно якого остання отримала грошові кошти у розмірі 49 000 дол. США на строк до 13.08.2017 року зі сплатою 10% річних (а.с. 6-7).

В забезпечення виконання позичальником своїх обов'язків за договором між банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки № 14-08-07/4 від 14.08.2007 року, згідно якого останній зобов'язався відповідати перед банком в повному обсязі за своєчасне виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором №2047/2-07від 14.08.2007 року (а.с. 11).

Зазначеним договором була встановлена солідарна відповідальність боржника і поручителя перед кредитором, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 554 ЦК України.

08.04.2010 року, 05.02.2014 року між банком та ОСОБА_2 були укладені додаткові угоди до кредитного договору, згідно яких, внесено зміни до деяких пунктів кредитного договору (а.с. 8, 9). При цьому, додатковою угодою від 08.04.2010 р. було збільшено розмір щомісячних платежів, і відповідно, обсяг відповідальності поручителя. Між тим, як вбачається з п. 4.1. Договору поруки (а.с. 11 оборот) внесення змін та доповнень до договору поруки без згоди поручителя не допускається.

Як було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 умови кредитного договору належним чином виконані не були, внаслідок чого перед банком за договором кредиту станом на 27.10.2014 року виникла заборгованість в розмірі 25 460,82 дол. США: заборгованість за кредитом 25069,93 дол. США, сума боргу по відсоткам 181,20 дол. США, штрафні санкції 209,69 дол. США (а.с. 4).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 525 ЦПК України, одностороння відмова від виконання договірного зобовязання не допускається.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином позовні вимоги про стягнення заборгованості з боржника є доведеними та обґрунтованими. Разом з тим, приймаючи рішення про солідарне стягнення заборгованості, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних у повному обсязі через наступне.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Таке збільшення відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобовязання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення термінів повернення кредитів.

У справі, яка переглядається, додатковими угодами до кредитних договорів без згоди поручителів були внесені зміни, які призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителя, яке, в свою чергу, полягає в зміні порядку нарахування відсотків, збільшення суми щомісячних платежів і не спростовано кредитором. Зокрема, вказаними додатковими угодами було змінено розмір щомісячних платежів, а відтак і обовязків поручителя, тобто збільшився обсяг відповідальності поручителя.

Таким чином, у справі, яка переглядається, є підстави вважати поруку припиненою, оскільки в додатковій угоді від 08.04.2010 р. до кредитного договору, укладеного без згоди поручителя, закладені умови, що всупереч положенням частини першої статті 559 ЦК України збільшують обсяг відповідальності поручителя. Аналогічна позиція викладена в постанові ВСУ від 20.04.2016 р. по справі № 6-2662цс15.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вимог АТ «Порто-Франко» до ОСОБА_4

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо стягнення заборгованості в іноземній валюті, колегія суддів приймає до уваги правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 16.09.2015 року у справі № 6-190цс15.

Так, Верховний Суд України дійшов висновків, що ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України).

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок встановлено Декретом КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року № 15-93, ст. 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього Декрету.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ АБ «Порто Франко» з 17.10.1991 року має відповідну банківську ліцензію (а.с. 203), а також генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій (а.с. 204).

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо стягнення заборгованості за кредитом в іноземній валюті спростовуються вищевикладеним.

Між іншим, колегія суддів погоджується з доводом апеляційної скарги щодо стягнення пені в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Відповідно до ч. 3 цієї же статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. 3 ст. 533 ЦК України).

Такий порядок визначено Декретом КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки НБУ; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Відповідно до зазначеного, розмір пені за прострочений основний борг за період за рік до звернення до суду еквівалентний 209,69 дол. США, що становить 4 866,27 грн. (за курсом НБУ станом на 17.11.2015 року на момент ухвалення рішення суду становить 23,2070 грн. за 1 дол. США).

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій повинні бути задоволені в перерахунку на національну валюту.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу частково та скасовує рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог в порядку п. 1,3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17.11.2015 року задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17.11.2015 року скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Порто Франко» до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 66/1, кв. 28), на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку «Порто-Франко» суму заборгованості за кредитом в розмірі 25 460,82 дол. США: заборгованості за кредитом 25 069,93 дол. США, суми боргу по відсоткам 181,20 дол. США, а також штрафні санкції у розмірі 4 866,27 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) в дохід держави судовий збір у розмірі 3 654 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_7

15.02.2017 року м. Одеса