Справа № 151/516/15-ц Провадження № 22-ц/772/1326/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 5Доповідач Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука В.В.

суддів: Медвецького С.К., Нікушина В.П.,

за участю секретаря Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 07.11.2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділ майна, -

в с т а н о в и л а :

В червні 2015 року позивач звернулась в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з лютого 2006 року по грудень 2013 року вона та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, при цьому у останнього до реєстрації шлюбу перебував у приватній власності житловий будинок загальною площею 83,2 кв. м, який розташований по вул. Свердлова, 35 у смт. Чечельник Вінницької області. Після реєстрації шлюбу вона як член сім'ї постійно проживала у вказаному будинку і за згодою відповідача була в ньому зареєстрована. Рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 29.12.2008 року було здійснено розподіл вказаного будинку і право власності на 1/2 його частину визнано за колишньою співмешканкою відповідача ОСОБА_4, а за ОСОБА_3 визнано право власності на іншу 1/2 його частину, а саме: кімнату 1-3, житловою площею 22,6 кв. м, кімнату 1-4 кв. м, житловою площею 10,6 кв. м, літню кухню «а-2» (10 пог.м.). на загальну суму 106 916 грн., крім цього відповідача зобов'язано облаштувати окремий вхід і перегородку у літній кухні. Протягом 2009 року за рахунок їх спільних коштів було здійснено прибудову «а3», загальною площею 23,2 кв. м ,вартістю 17 000 грн. та прибудову «а4», загальною площею 66,5 кв. м, вартістю 126 206 грн.. Також, перед будинком було здійснено облаштування тротуарною плиткою площею 60,0 кв. м. Позивачем зазначено, що будівельні матеріали були придбані нею за рахунок власних коштів. Добудована частина будинку прийнята в експлуатацію 29.11.2012 року, про що свідчить декларація про готовність об'єкта до експлуатації, яка зареєстрована в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області. Оскільки за час шлюбу вартість належної відповідачу частини житлового будинку істотно збільшилася у своїй вартості внаслідок спільних грошових та трудових затрат і проведеної добудови на 143 206 грн., тому вважає, що дана частина житлового будинку повинна бути визнана об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати обєктом права сумісної власності подружжя 1/2 частину житлового будинку №35, розташованого по вул. Свердлова в смт. Чечельник Вінницької області, визнати за нею право власності на 1/4 частину вищевказаного будинку, а також здійснити розподіл, виділивши їй 1/2 частину від спільного майна подружжя.

Рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 07.11.2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

В судове засідання ОСОБА_2 не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, при цьому надала заяву в якій зазначила, що вимоги апеляційної скарги підтримує та просила розгляд справи провести у її відсутність та відсутність представника.

ОСОБА_3 судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вимогами ст. 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з того, що фактично збільшення вартості спірного житлового будинку не відбулося, оскільки до будинку були здійснені лише добудови, будівництво яких проводилось самовільно і саме за їх рахунок відбулося збільшення вартості самого житлового будинку, при цьому участь члена сімї у будівництві господарських будівель, споруд і прибудов не тягне за собою виникнення права спільної сумісної власності на житловий будинок, а може бути лише підставою для відшкодування витрат на будівництво.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 26.02.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії I-АМ №136231, виданим повторно 07.10.2013 року, відділом реєстрації актів цивільного стану Чечельницького районного управління юстиції Вінницької області, та рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 17.12.2013 року шлюб між ними розірвано.

18.12.2007 року виконавчим комітетом Чечельницької селищної ради Чечельницького району Вінницької області, на підставі рішення від 30.11.2006 року №143, видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 83,0 кв. м, який розташований по вул. Свердлова, 35 в смт. Чечельник Вінницької області, який складається із: житлового будинку «А» площею 60,0 кв. м.; тамбура «а» площею 22,5 кв. м.; вхідного майданчика «а-1»; погреба «а-під»; літньої кухні «а-2»; вбиральні «У», власником якого є ОСОБА_3 з часткою власності 1/1.

Відповідно до вищевказаного свідоцтва та витягу №17092949 про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.12.2007 року, виданим Комунальним підприємством «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», вищевказаний житловий будинок зареєстрований за номером 21467352 в книзі ФЖ 13, номер запису 1840 за ОСОБА_3.

Рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 29.12.2008 року здійснено розподіл вищевказаного нерухомого майна як такого, що було придбане за час сумісного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і за останнім визнано право власності на ? частину житлового будинку, розташованого по вул. Свердлова, 35 в смт. Чечельник Вінницької області, що складається із кімнати 1-3, житловою площею 22,6 кв. м.; кімнати 1-4, житловою площею 10,6 кв. м., літньої кухні «а-2»(10 пог. м.) на загальну суму 106 916,00 грн..

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційною службою Чечельницького районого управління юстиції у Вінницькій області на підставі рішення Чечельницького районого суду Вінницької області від 29.12.2008 року, номер 2831088 за ОСОБА_3 зареєстровано право приватної власності на ? частину житлового будинку, розташованого по вул. Свердлова, 35 в смт. Чечельник Вінницької області, що складається із кімнати 1-3, житловою площею 22,6 кв. м., кімнати 1-4, житловою площею 10,6 кв. м., літньої кухні «а-2» (10 пог. м.).

Звернувшись в суд з позовом, ОСОБА_2 заявлено вимогу про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділ майна, обґрунтовану тим, що за час її перебування у шлюбі з відповідачем, вартість належної йому частини житлового будинку істотно збільшилася у своїй вартості внаслідок спільних грошових та трудових затрат.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч. 1 ст. 62 Сімейного кодексу України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

З матеріалів справи видно, що у 2009 році під час перебування сторін у шлюбі, до належної ОСОБА_3 1/2 частини житлового будинку, ними було здійснено прибудову, вартість якої та житлового будинку в цілому визначенау висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи від 17.08.2016 року №362/363/364/16-21 та з урахуванням даного висновку судом було визначено розмір часток сторін у нерухомому майні.

Також судом встановлено, що фактично було здійснено лише добудову до житлового будинку, при цьому участь у будівництві члена сім'ї власника житлового будинку у будівництві господарських будівель і споруд, прибудові підсобних приміщень, ремонті житла не тягне за собою виникнення права спільної сумісної власності на житловий будинок, а може бути підставою для відшкодування витрат на будівництво і ремонт, якщо допомога в ньому була не безоплатною і її розмір перевищував обов'язок щодо участі у витратах на утримання будинку, його ремонт, покладений на нього ст. 216 ЖК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що в даному випадку новостворене нерухоме майно не набуло статусу житлового будинку, оскільки право власності не зареєстроване у встановленому порядку, відтак з урахуванням положень ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна), однак позивачем не заявлено вимогу про відшкодування витрат на будівництво.

Щодо посилання на декларацію про готовність обєкта до експлуатації, то вона не свідчить про набуття права власності на новостворене майно, а є лише підставою для його реєстрації.

На підставі наведеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Щодо викладених в апеляційній скарзі посилань на те, що спірний будинок, до якого були здійснені прибудови, є обєктом спільної сумісної власності подружжя, то дані посилання на увагу не заслуговують, оскільки в даному випадку право власності на новостворене майно взагалі не зареєстроване.

Також, з урахуванням встановлених обставин, не свідчать про незаконність рішення посилання на те, що прибудови до будинку були здійснені особисто ОСОБА_2 за власні кошти і до того ж дані посилання спростовуються викладеними в позовній заяві твердженнями ОСОБА_2 про те, що добудови здійснені за рахунок їх спільних з відповідачем грошових та трудових затрат.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тобто ухвалене рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 07.11.2016 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_5

Судді: /підпис/ ОСОБА_6

/підпис/ ОСОБА_7

Згідно з оригіналом: