АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
апеляційне провадження № 22-ц/796/346/2017 Доповідач - Заришняк Г.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 листопада 2013 року та на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 10 листопада 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Лепсе-4» про визнання наказів недійсними та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ЖБК «Лепсе-4», в якому просила зобов'язати відповідача надати: документ про розмір посадового окладу діловода ЖБК «Лепсе-4» ОСОБА_1 на день її звільнення 31 грудня 2006 року по п. 1 ст. 40 КЗпП України за наказом ЖБК «Лепсе-4» № 10 від 27 грудня 2006 року, документ розрахунку належних їй сум при звільненні 31 грудня 2006 року по п. 1 ст. 40 КЗпП України за наказом ЖБК «Лепсе-4» № 10 від 27 грудня 2006 року; визнати недійсним п. 2 наказу ЖБК «Лепсе-4» № 10 від 10 липня 2013р. в частині вказівки розміру її посадового окладу в сумі 299,46 грн., визнати недійсним п. 3 наказу ЖБК «Лепсе-4» №10 від 10 липня 2013р. щодо зміни істотних умов праці при її поновленні на роботі за рішенням суду, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26.12.2012р. про негайне поновлення її на роботі за період з 27.12.2012р. по 10.07.2013р. та моральну шкоду, розмір якої визначити на розсуд суду.

В обґрунтування позову зазначала, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26.12.2012р. її було поновлено на роботі. Вказане рішення підлягало негайному виконанню, однак було виконано лише 10.07.2013р., а тому відповідач повинен їй сплатити середній заробіток за вимушений прогул. Крім того, при поновленні її на посаді діловода судом не встановлювався розмір посадового окладу в розмірі 299,46 грн., а тому вказівка про це в п. 2 наказу ЖБК «Лепсе-4» є недійсною. Також п. 3 вищевказаного наказу були змінені істотні умови її праці (режим роботи), чим порушено ч.ч. 3, 4 ст. 32 КЗпП України.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила задовольнити позов.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 12 листопада 2013 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ЖБК «Лепсе-4» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 27.12.2013р. по 10.07.2013р. в розмірі 1 705грн. 62коп.

В решті позову - відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10 листопада 2016 року в задоволені заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати, і передати питання на новий розгляд суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду від 10 листопада 2016 року про відмову в ухваленні додаткового рішення скасувати, і передати матеріали справи до районного суду.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивачка ОСОБА_1 підтримала апеляційні скарги з підстав та доводів, викладених в них.

Представники відповідача проти апеляційних скарг заперечували, вважаючи судове рішення та ухвалу суду законними.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність й обґрунтованість постановлених рішення та ухвали суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26.12.2012р. частково задоволено позов ОСОБА_1 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди /а.с.39-46/.

Дане рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць вимушеного прогулу підлягало негайному виконанню, про що було зазначено як в мотивувальній, так і в резолютивній його частинах.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23.04.2013р. рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26.12.2012р. було змінено в частині розміру моральної шкоди.

Наказом ЖБК «Лепсе-4»№ 1 від 10.07.2013р. ОСОБА_1 була поновлена на роботі на посаді діловода ЖБК «Лепсе-4» з 31 грудня 2006р. з посадовим окладом 299,46грн. та встановлено їй неповний робочий тиждень в 10 робочих годин /а.с 11/.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважаються виконаними із дня видання власником або уповноваженим ним органом наказу про поновлення.

Відповідно до вимог ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

В зв'язку з тим, що рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26.12.2012р. в частині поновлення позивачки на роботі підлягало негайному виконанню, проте було виконано відповідачем лише 10.07.2013р., з ЖБК «Лепсе-4» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виконання судового рішення.

Статтею 27 Закону «Про оплату праці» та Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8.02.1995р. № 100, (далі Порядок) визначається середній заробіток працівника.

Відповідно до вказаного Порядку середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два місяці роботи шляхом визначення середньоденної зарплати.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26.12.2012р., яке набрало законної сили і є чинним на даний час, визначена середньоденна заробітна плата позивачки в 13грн. 02коп.

Згідно зі ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив час затримки відповідачем виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненої з роботи ОСОБА_1, який становить з 27.12.2012р. по 10.07.2013р. і складає 131 робочий день.

Суд також правильно визначив середній заробіток за час затримки виконання рішення суду з 27.12.2012р. по 10.07.2013р, що підлягає стягненню на користь позивачки, який складає 1 705 грн. 62 коп. (13,02грн. х 131 = 1 705 грн. 62 коп.).

Даний розрахунок сумнівів у колегії суддів не викликає, оскільки сторонами належним чином не спростований.

Що стосується позовних вимог в частині витребування у відповідача документу про розмір посадового окладу діловода ЖБК «Лепсе-4» ОСОБА_1 на день її звільнення 31 грудня 2006 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України наказом ЖБК «Лепсе-4» №10 від 27 грудня 2006 року та документу розрахунку належних позивачці сум при її звільненні 31 грудня 2006 року, то дані вимоги не підлягають задоволенню.

Як видно з доводів представників відповідача, ЖБК «Лепсе-4» не має можливості надати ОСОБА_1 вказані документи, оскільки нині працюючий голова правління Кооперативу ОСОБА_2 був обраний на цю посаду 24.08.2008 р. Попередній голова правління ОСОБА_3 не здійснив передачу новому голові правління документів ЖБК «Лепсе-4», в тому числі і бухгалтерських.

Із акту державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції в м.Києві від 01.06.2012р. вбачається, що рішенням Святошинського районного суду м.Києва було постановлено зобов'язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передати новообраному голові правління ЖБК «Лепсе-4» протоколи загальних зборів, установчі, бухгалтерські й інші документи щодо діяльності ЖБК, та печатку кооперативу.

На виконання вказаного рішення суду Святошинським районним судом м.Києва видано 27.04.2011 р. виконавчий лист №2-174/2010. Проте рішення суду не виконано в повному обсязі, оскільки стягувачу не передано бухгалтерських документів за період діяльності голови правління ЖБК «Лепсе-4» ОСОБА_3 з 2002 р. по 2009 р. (а.с.303).

Зі справи вбачається, що позивачка працювала у відповідача та отримувала заробітну плату в період з квітня 2003 р. по грудень 2003 р., щомісячний розмір якої складав за період з квітня по червень 2003 р. включно -128 грн., з липня по листопад 2003р. -280 грн., а в подальшому заробітна плата їй не виплачувалася, а виплачувалася допомога по догляду за дитиною, оскільки ОСОБА_1 спочатку перебувала у декретній відпустці, а потім до звільнення знаходилася у відпустці по догляду за дитиною та на лікарняному.

Дані обставини підтверджуються індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1, надісланими Правобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України, й позивачкою не оспорюються.

Окрім того, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26.12.2012 року, яке вступило в законну силу, було встановлено, що на заяву ОСОБА_1 від 11.07.2009 року про направлення документів поштою, ЖБК направив їй трудову книжку, копію наказу про звільнення з посади діловода, довідку про роботу, розмір заробітної плати за період з 01.04.2003р. до дати звільнення, які позивачка отримала 21.07.2009 року.

Зазначеним судовим рішенням визначено розмір середньоденної заробітної плати позивачки та розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення з відповідача заробітної плати за один місяць в розмірі 299грн. 46 коп. підлягало негайному виконанню.

За відсутності інших даних щодо розміру заробітної плати позивачки до скорочення її посади в ЖБК«Лепсе-4», відповідач обґрунтовано вказав у наказі від 10.07.2013р. про поновлення ОСОБА_1 на роботі з 31.12.2006 року відомості про її посадовий оклад в сумі 299,46 грн.

За таких обставин, доводи позивачки про недійсність наказу ЖБК «Лепсе-4» від 10.07.2013р. про поновлення її на роботі в частині вказівки розміру її посадового окладу - 299,46 грн., оскільки її посадовий оклад був більшим за розміром, матеріалами справи не підтверджуються і є безпідставними, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Не підлягає задоволенню і вимога позивачки ОСОБА_1 щодо визнання недійсним п. 3 наказу ЖБК «Лепсе-4» від 10.07.2013р. про поновлення її на роботі з 31 грудня 2006 року за рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26.12.2012 року з підстав відсутності передбаченого ч.ч. 3, 4 ст. 32 КЗпП України попередження роботодавцем працівника про зміну істотних умов праці (режиму роботи) та незаконним переведенням в бік погіршення істотних умов праці (режиму роботи) працівника внаслідок встановлення графіку роботи по дві робочі години на протязі тижня з 9.00 до 11.00 годин.

Із наказу відповідача від 01.04.2003року вбачається, що позивачка була прийнята на роботу на посаду діловода на умовах неповного робочого часу з тривалістю 10 годин в тиждень і на таку ж саму посаду та з аналогічними умовами праці вона була поновлена на роботі наказом відповідача від 10.07.2013р. /а.с. 28, 35/, тому підстав для визнання недійсним п. 3 наказу ЖБК «Лепсе-4» від 10.07.2013р. немає.

Відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Позивачкою не приведено суду будь-яких переконливих доказів, які б свідчили про те, що у зв'язку із затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі вона втратила нормальні життєві зв'язки та вимушена була докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Після винесення відповідачем наказу від 10.07.2013р. про поновлення на роботі ОСОБА_1 на роботу не вийшла, подала заяву про надання відпустки та звільнення з роботи.

За таких обставин, суд обґрунтовано не знайшов підстав для стягнення на користь позивачки моральної шкоди.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, зібраним по справі доказам дав належну оцінку та й прийшов до правильного висновку про доведеність позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду в сумі 1 705 грн. 62 коп. та про відсутність законних підстав для задоволення решти позовних вимог, обґрунтовано задовольнивши позов частково.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на правильність ухваленого рішення.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Окрім того, 13.09.2016 р. ОСОБА_1 подала до Святошинського районного суду м.Києва заяву в якій просила ухвалити додаткове рішення по пункту 1 та пункту 4 вимог її позову, а саме: просила зобов'язати відповідача надати документ про розмір посадового окладу діловода ЖБК «Лепсе-4» ОСОБА_1 на день її звільнення 31 грудня 2006 року по п. 1 ст. 40 КЗпП України за наказом ЖБК «Лепсе-4» № 10 від 27 грудня 2006 року, та документ- розрахунок належних їй сум при звільненні 31 грудня 2006 року по п. 1 ст. 40 КЗпП України за наказом ЖБК «Лепсе-4» № 10 від 27 грудня 2006 року; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26.12.2012р. про негайне поновлення її на роботі за період з 27.12.2012р. по 10.07.2013р.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10 листопада 2016 року в задоволені заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - відмовлено.

Згідно з п.1 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази та давали пояснення, не ухвалено рішення.

Як видно із рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 листопада 2013 року в даній справі позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Стягнуто з ЖБК «Лепсе-4» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в розмірі 1 705грн. 62коп. В решті позову - відмовлено.

В мотивувальній частині рішення судом зазначено з яких підстав суд прийшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в частині витребування у відповідача: документів про розмір посадового окладу діловода ЖБК "Лепсе-4" на день звільнення ОСОБА_1 та документу розрахунку належних ОСОБА_1 сум при її звільненні. Висновки суду щодо задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду в сумі 1705грн. 62коп. також мотивовано в судовому рішенні.

Отже, суд ухвалив рішення стосовно всіх позовних вимог ОСОБА_1 та надав обґрунтування в судовому рішенні кожній позовній вимозі, суд не має повноважень змінити суті свого рішення, тому законних підстав для ухвалення додаткового рішення не вбачається.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволені заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення. Постановлена судом ухвала відповідає вимогам процесуального закону й не може бути скасована з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 листопада 2013 року та ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 10 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: