Справа №204/8471/16-ц
Провадження №2/204/532/17
17 лютого 2017 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючої судді Книш А.В.,
при секретарі Подвижній О.О.,
за участю позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
У грудні 2016 року позивач звернулася до відповідача з позовною заявою, в якій просила ОСОБА_2 визнати такою, що втратила право користування квартирою №8, що розташована за адресою: м.Дніпро, вул. Героїв Сталінграда, 106. В обґрунтування даного позову позивач зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності. З 2007 року у зазначеній квартирі разом зі своєю дружиною, яка є відповідачкою по справі, проживав син позивачки третя особа ОСОБА_3, разом з їхніми дітьми. У 2013 році зі згоди позивачки у квартирі АДРЕСА_2 було зареєстровано відповідача ОСОБА_2 та її з третьою особою ОСОБА_3 дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Однак, з 29 серпня 2015 року відповідач у квартирі АДРЕСА_2 не проживає, жодної участі в утриманні зазначеної квартири вона не приймає й не приймала. Місце проживання відповідача невідоме. При виїзді з квартири 29 серпня 2015 року відповідач вивезла меблі з кімнат, лінолеум з підлоги, меблі з кухні, двері міжкімнатні, пральну машину, газову колонку, змішувачі, ті речі, які були придбані за гроші позивача. На підставі викладеного, позивач вимушена звернутися до суду із зазначеним позовом.
У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та просила позов задовольнити. Пояснила, що зі своїм сином третьою особою ОСОБА_3, вона не спілкується з 29 серпня 2015 року та де він знаходиться вона не знає, зазначила, що раніше він вживав наркотичні засоби. Місцезнаходження відповідача їй також невідоме, де проживають її родичі вона також не знає, оскільки відповідач з неблагополучної родини. Вона лише знає в якій школі навчається старший онук та коли вона прийшла до школи, щоб навідати онука, їй повідомили, що відповідач заборонила зустрічі дитини з нею.
У судове засідання відповідач не зявилася, про час, дату та місце слухання справи була повідомлена засобами масової інформації, про причини своєї неявки суду не повідомила, тому суд вважає можливим зі згоди позивача провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Треті особи у судове засідання не зявилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.
Суд, вислухавши пояснення позивача, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Судом встановлено, що позивачу та третій особі ОСОБА_3 на праві спільної приватної власності належить 76/100 квартири АДРЕСА_3, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого 31 січня 2002 року ЖКП «Південне» згідно з розпорядженням (наказом) від 31 січня 2002 року №29-02.
Відповідно до копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 виданому позивачу, вбачається, що 76/100 квартири знаходиться у спільній приватній власності на підставі «Свідоцтва про право власності на житло», про що зроблено запис у реєстрову книгу за №516п-1593-480.
Також довідкою, наданої адресно-довідковим сектором ВГІРФО ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області від 04 січня 2017 року, встановлено, що відповідач ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, з 16 вересня 2013 року зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.
У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивача, знає, що в квартирі АДРЕСА_4 (пр. ОСОБА_9) у м.Дніпропетровську була зареєстрована зі згоди позивача відповідач по справі, яка проживала там до 29 серпня 2015 року. Вона бачила як 29 серпня 2015 року відповідач почала вивозити речі та меблі з квартири позивача. Після цього дня в квартирі відповідач більше не зявлялася, де вона та її діти знаходяться свідок не знає та більше їх ніколи не бачила. На даний час в квартирі проживають квартиранти. Знає, що відповідач не сплачувала комунальні послуги, проживаючи в квартирі позивача, оскільки позивач в той час, коли там мешкала відповідач, проживала у своєї матері, а вона постійно повідомляла позивача про наявність заборгованостей за комунальні послуги, які там залишали комунальні служби.
Свідок ОСОБА_8 повідомила, що вона є близьким другом позивача, та знає, що в квартирі АДРЕСА_4 (пр. ОСОБА_9) у м.Дніпропетровську з 2007 року була прописана відповідач по справі. 29 серпня 2015 року, коли відповідач виїхала з квартири, вона прибула туди і побачила, що там не було жодних меблів, техніки, лінолеуму та навіть розетки були повикручувані. Після 29 серпня 2015 року вона відповідача, а також онуків позивача, більше не бачила, де вони проживають їй не відомо.
Відповідно до копій актів №1 від 01 жовтня 2015 року, №2 від 01 листопада 2015 року, №3 від 01 грудня 2015 року, №4 від 01 січня 2016 року, №5 від 01 лютого 2016 року, №6 від 01 березня 2016 року та №7 від 01 квітня 2016 року підписаних пятьма особами та засвідчених КП «Жилсервіс-1» ДМР, встановлено, що відповідач ОСОБА_2 разом з онуками позивача виїхала з квартири АДРЕСА_4 (пр. ОСОБА_9) у м.Дніпропетровську та не проживає там з 29 серпня 2015 року.
Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач не проживає в спірному житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, спроб вселитися не робила і ніхто не перешкоджав її проживанню або вселенню до неї, а тому вимоги позивача щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є законними та обґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214, 224 226 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: м. Дніпро, вул. Героїв Сталінграда (пр. ОСОБА_9)АДРЕСА_5 у м.Дніпро.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особами, що не були присутніми при його проголошенні, - у той же строк з дня отримання копії рішення.

Заява про перегляд цього рішення може бути подана відповідачем до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя А.В. Книш