АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2017 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів: - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року про відмову в застосуванні заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» про поновлення на роботі, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року відмовлено в застосуванні заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» про поновлення на роботі.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, позивач ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення заяви і вжиття заходів забезпечення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права та без повного з'ясування обставин, які мають значення для справи. Вважає помилковим висновок суду про те, що обов'язковою умовою для застосування у справі заходів забезпечення позову є доведення наявності у відповідача наміру вчинити дії, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову, оскільки можливість вчинення таких дій носить характер ймовірності, яку об'єктивно неможливо довести або підтвердити. Зазначив, що у власника Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» або уповноваженого ним органу, без вжиття у справі заходів забезпечення позову, наявна можливість у будь-який час скоротити чи виключити зі штатного розпису посаду, щодо поновлення на якій ним подано позов, чи фактично змінити умови праці та обмежити об'єм повноважень, якими володіє особа, що займає цю посаду. Вважає, що обраний ним вид забезпечення позову не перешкоджає господарській діяльності відповідача, яка спрямована на надання послуг з перевезення пасажирів, вантажу, багажу і пошти, оскільки стосується лише адміністративної та кадрової сфери, що не було враховано судом першої інстанції.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_5 повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» Середа Роберт Амбарцумович проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в грудні 2016 року позивач ОСОБА_4 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» про поновлення на роботі на посаді директора з правових питань і корпоративного управління Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця».

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 січня 2017 року було відкрито провадження у даній справі.

09 січня 2017 року ОСОБА_4 подано до Печерського районного суду м. Києва заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої, просив суд визнати незаконним і скасувати наказ Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» «По особовому складу» № 2367/ос від 12 грудня 2016 року про звільнення ОСОБА_4 з посади директора з правових питань і корпоративного управління та поновити його на цій посаді.

14 лютого 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про застосування у справі заходів забезпечення позову, шляхом заборони власнику Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» або уповноваженому ним органу, зокрема Правлінню, виконувати дії, направлені на зміну структури, штатного розпису товариства, які можуть призвести до виключення посади директора з правової роботи та корпоративного управління з структури чи штатного розпису Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця»; заборони власнику Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» або уповноваженому ним органу, зокрема, правлінню, виконувати дії, направлені на зміну внутрішніх нормативних документів товариства, які можуть призвести до зміни умов праці директора з правової роботи та корпоративного управління чи об'єму його повноважень, в порівнянні з тими, які мав директор на дату видання наказу №2367/ос від 12 грудня 2016 року про звільнення ОСОБА_4 з цієї посади.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_4 про застосування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» про поновлення на роботі.

Постановляючи ухвалу про відмову в застосуванні заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 151-153 ЦПК України, зазначаючи, що заявником не було доведено суду необхідність і обґрунтованість вжиття таких заходів забезпечення позову, відсутні докази того, що відповідач здійснює чи має намір здійснювати будь-які дії, що можуть мати наслідком утруднення або унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, крім того, застосування судом таких засобів забезпечення свідчитиме про втручання у внутрішньогосподарську діяльність товариства.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції в повній мірі відповідає вимогам закону та матеріалам справи, з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову, при цьому суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.6 ст.153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Крім того, ч.3 ст.152 ЦПК України імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову" № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_4 та заяви про уточнення позовних вимог, останнім пред'явлено вимогу щодо скасування наказу, яким його звільнено з займаної посади директора з правової роботи та корпоративного управління, та поновлення на цій посаді.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову ОСОБА_4 посилається на те, що у відповідача є реальна можливість виключити його посаду зі штатного розпису та структури товариства, змінити умови праці чи зменшити обсяг повноважень, оскільки право на прийняття таких рішень закріплено за правлінням Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» положеннями Статуту, а вчинення таких дій утруднить виконання в майбутньому рішення суду в разі задоволення позову.

Виходячи з сукупного аналізу положень ст.ст. 151-153 ЦПК України та загальних принципів цивільного судочинства, при вирішенні питання щодо доцільності застосування у справі заходів забезпечення позову, суду необхідно перевірити аргументованість заяви про забезпечення позову і застосовувати такі заходи у випадках, коли є реальна небезпека, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або навіть неможливості в майбутньому виконати рішення суду. Відповідні доводи заяви про забезпечення позову повинні бути мотивовані, з метою недопущення зловживання правом сторони на забезпечення позову та дотримання реалізації принципів рівноправності сторін у справі.

Стаття 235 Кодексу законів про працю визначає, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

З аналізу положень даної статті вбачається, що зміни в штатному розписі, організаційній структурі, будь-які інші обставини не є перешкодою та не звільняють роботодавця від обов'язку щодо виконання рішення про поновлення на роботі, яке, за своєю правовою природою, фактично відновлює попереднє становище на підприємстві у особи, яка була незаконно звільнена.

Таким чином, оскільки ОСОБА_4 не було зазначено належних і достатніх обґрунтувань на підтвердження того, що при реалізації правлінням Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» своїх повноважень в сфері визначення кадрової політики будуть вчинені дії, які призведуть до реальної неможливості поновлення позивача на попередньо займаній посаді у разі задоволення позову, так як обмеження керівного органу відповідача в праві здійснювати свої повноваження є втручанням в внутрішню діяльність товариства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заява ОСОБА_4 про застосування таких заходів забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що у випадку виведення із штату та скорочення правлінням Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» посади директора з правової роботи та корпоративного управління, виконання рішення про поновлення ОСОБА_4 на цій посаді буде під загрозою та може бути невиконаним, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Положення статті 235 Кодексу законів про працю прямо закріплюють, що у разі наявності відповідного рішення суду, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі.

Єдиний випадок неможливості поновлення працівника на попередній роботі визначений в ст. 240-1 Кодексу законів про працю, а саме: у випадку припинення діяльності підприємства, установи, організації, з якими незаконно звільнений працівник перебував в трудових відносинах.

Таким чином, скорочення посади, на якій перебував незаконно звільнений працівник, виключення її зі штату та організаційної структури, не має правового впливу на порядок виконання рішення про поновлення на цій посаді, так як уповноважений орган роботодавця зобов'язаний виконати таке рішення, для чого не позбавлений можливості призвести штатний розпис у попередній стан.

За затримку виконання рішення про поновлення працівника на роботі закон передбачає відповідальність, зокрема, за змістом ст. 236 Кодексу законів про працю, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання такого рішення, орган, що його ухвалив, виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

З огляду на зазначене, виключення з структури чи штату підприємства певної посади не позбавляє це підприємство обов'язку виконати рішення суду про поновлення незаконно звільненої особи на цій посаді, за невиконання такого рішення законом встановлено відповідальність у вигляді компенсаційних виплат на користь працівника, як спосіб захисту його права та інтересу щодо негайного виконання судового рішення, а тому, безпідставними є посилання апеляційної скарги на те, що можливе внесення правлінням Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» змін до штатного розпису унеможливить або ускладнить виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Посилання апеляційної скарги на те, що уповноважений орган відповідача може змінити істотні умови праці чи зменшити обсяг повноважень у особи, яка займає посаду директора з правової роботи та корпоративного управління, що призведе до порушення прав позивача, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують та не ґрунтуються на положеннях закону.

Так, порядок зміни істотних умов праці та необхідність відібрання згоди працівника на таку зміну передбачені в ст. 32 Кодексу законів про працю, якою встановлено, що про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніш, ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Таким чином, питання щодо зміни істотних умов праці вирішується в порядку погодження між працівником та роботодавцем.

У випадку задоволення позову та поновлення ОСОБА_4 на посаді директора з правової роботи та корпоративного управління, питання щодо можливої зміни істотних умов праці підлягатиме вирішенню в порядку ст. 32 Кодексу законів про працю, шляхом отримання від поновленої на посаді особи згоди чи відмови на продовження роботи в нових умовах.

В частині доводів скарги щодо можливого обмеження Публічним акціонерним товариством «Укрзалізниця» кола повноважень, які мала особа, що займала посаду директора з правової роботи та корпоративного управління, варто звернути увагу, що, згідно п. 19 Статуту Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 735 від 02 вересня 2015 року, товариство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис, формує облікову політику.

З викладеного вбачається, що обсяг повноважень, якими наділена та чи інша посадова особа, визначається товариством самостійно, без погодження з цим працівником, а тому можливе звуження Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» обсягу повноважень директора з правової роботи та корпоративного управління жодним чином не впливає на порядок виконання рішення про поновлення ОСОБА_4 на посаді, в разі задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, ухвала Печерського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_4 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: