АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Прокопчук Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_2

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України про стягнення компенсації, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа №757/6935/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/2682/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Остапчук Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Позивач ОСОБА_3 звернувся з позовом до Державної казначейської служби України про стягнення компенсації .

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 08 липня 2015 року, на підставі яких 21 серпня 2015 року було видано виконавчий лист № 279/1113/15-ц, стягнуто за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 25 401 гривню 48 копійок втраченого заробітку в зв'язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

Вказував, що рішенням суду було встановлено, що постанова слідчого про відшкодування йому за рахунок держбюджету втраченого заробітку, направлено для виконання до Державної казначейської служби України 02 квітня 2014 року , а кошти він отримав 01 лютого 2016 року. Внаслідок бездіяльності 579 днів компенсація за порушення встановленого законом строку 3% складає 1208 гривень 83 копійки, індекс інфляції становить 114179 гривень 65 копійок, які просив стягнути з відповідача.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року позов ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України про стягнення компенсації залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачем ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на те, що внаслідок неповного з'ясування судом істотних для справи обставин, порушення норм матеріального та процесуального права, не застосування закону, який підлягає застосуванню у даних правовідносинах, та не розгляду позову по суті в частині, ухвалено незаконне рішення у справі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідач Державна казначейська служба України, в судове засідання явку свого представника не забезпечив, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.122), а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за його відсутності у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 08 липня 2015 року, на підставі яких 21 серпня 2015 року видано виконавчий лист № 279/1113/15-ц, стягнуто за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 25 401 гривня 48 копійок втраченого заробітку в зв'язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 затверджено порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників .

Згідно з ч.1 п. 35 Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Головне управління Казначейства, заяву позивача від 28 серпня 2015 року про прийняття до виконання виконавчого листа про відшкодування матеріальної шкоди із додатками, 29 жовтня 2015 року направило до Казначейства для списання коштів відповідно до вимог Порядку.

Відповідно до абзацу 2 підпункту 1 пункту 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, У порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень.

Відповідно до Бюджетного кодексу України та пунктів 3, 23 Порядку безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за черговістю надходження таких рішень (виконавчих документів).

Після виконавчих документів, що надійшли та зареєстровані раніше, Казначейством 01 лютого 2015 року перераховано кошти у сумі 25 401 гривню 48 копійок на користь стягувача згідно з виконавчим листом № 279/1113/15-ц.

Виконання зазначеного виконавчого документа здійснювалось Казначейством за бюджетною програмою КПКВ 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб».

01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання.

Статтею 2 Закону закріплено принцип, згідно з яким держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: - державний орган; - державні підприємство, установа, організація; - юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Законами України про Державний бюджет України на 2013 - 2016 роки передбачена бюджетна програма КПКВ 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, до гарантовані державою». Закон поширюється виключно на обмежене коло рішень суду, де стягнення коштів відбувається з визначеного кола суб'єктів.

Виконавчий документ, поданий позивачем містить резолютивну частину про відшкодування шкоди за рахунок Державного бюджету України, а не з державного органу, підприємства чи юридичної особи у розумінні Закону.

Таким чином, пункт 48 Порядку не поширюється на поданий позивачем виконавчий лист про відшкодування шкоди, оскільки його виконання здійснюється виключно відповідно до пункту 35 розділу «Безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам» Порядку.

Бюджетний кодекс України та Порядок не передбачають можливості нарахування та виплати компенсації у розмірі 3% річних від несплаченої суми у разі відшкодування з державного бюджету шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам.

Крім того правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Вказані положення відображені у правовій позиції, висловленій Верховним Судом України під час розгляду справи № 6-2759цс15.

Відповідно до ст. 3607 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: