Справа №461/401/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2017 року Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Волоско І.Р.,

секретар Мисько С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Пилипенко Любов Іванівни, Львівської міської ради, третя особа - ОСОБА_3 про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до приватного нотаріуса Пилипенко Л.І., Львівської міської ради, третя особа - ОСОБА_3 про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер її батько - ОСОБА_4. Після смерті батька, відкрилась спадщина на майно. Позивач являється єдиною донькою та спадкоємцем за законом. Після смерті батька позивач часто хворіла і не звернулась до нотаріальних органів про прийняття спадщини у встановлений 6-ти місячний термін. Вважає, що систематичне лікування з приводу гіпертонічної хвороби і інших захворювань є поважною причиною для пропуску вчасного звернення із заявою в нотаріальні органи для прийняття спадщини, тому просить суд надати такий.

В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі - приватний нотаріус Пилипенко Л.І., Львівської міської ради, та третя особа - ОСОБА_3 в судові засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча належно були повідомлені про час та місце слухання справи, а тому згідно ст.ст. 169 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у їх відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судовим розглядом установлено, що позивач має намір успадкувати спадкове майно, яке залишилося після смерті її батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 р., про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1.

Відповідно до ст.1222 ч.1 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

В силу ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 1220-1221, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця.

Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом.

В обох випадках спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, і, крім того, юридичні особи та інші учасники цивільних відносин.

Згідно із ст. ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2, натомість як спадкодавець ОСОБА_4 проживав за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином у судовому засіданні встановлено, що позивач названих вище вимог закону не дотрималась та після відкриття спадщини не подавала до нотаріальної контори заяви.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України).

Виходячи з вище викладеного можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов'язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і, кінцево, дає відповідь на питання про прийняття спадщини.

Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщин.

При цьому, такі дії повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк.

Пропуск такого строку, позбавляє спадкодавця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред'явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Наведені положення у повній мірі відповідають Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12, яка за ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач як спадкоємець за законом не звертався до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадкового майна, щоб спадкувати, позивач, у встановлений законом строк, повинна була подати до нотаріальної контори заяву про таке бажання, проте вона цього не зробила.

Таким чином, жодних доказів того, що в межах строку, наданого цивільним законом, позивач вчинила дії, які б свідчили про прийняття нею спадщини за законом, вона не надала, що, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 1272 ЦК України слід вважати фактичним неприйняттям спадщини.

Позивач просить встановити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_4.

Причиною пропуску строку на прийняття спадщини вказує те, що заяву про прийняття спадщини не подала через те, що після смерті батька вона часто хворіла з приводу підвищеного артеріального тиску і інших хвороб та не змогла подати заяви до нотаріальних органів.

Позивачу було достеменно відомо про смерть ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_4 і вона не оспорює цей факт. Строк на прийняття спадщини спадкоємцями сплив 09.12.2013 року.

Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1272 ЦК України встановлено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Обставини, на які посилається позивач, такими не є. Поважних причин пропуску строку на прийняття спадщини позивач не навела.

Об'єктивних, непереборних, істотних труднощів у позивача для вчинення ним дій по з'ясування змісту заповіту чи поданню до будь-якої нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_4 не було.

Жодних доказів на підтвердження існування причин, пов'язаних з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для вчинення дій із прийняття спадщини, позивачами не надано.

Отже, встановивши, що будь-яких перешкод для подання заяви про прийняття спадщини у позивача не було, а тому підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відсутні.

На підставі вищевказаного та керуючись ст.ст. 1268, 1269,1272 ЦК України, ст.ст.10, 11, 209, 212- 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Пилипенко Любов Іванівни, Львівської міської ради, третя особа - ОСОБА_3 про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання рішення.

Суддя І.Р.Волоско.