Справа № 373/762/15-ц Головуючий у І інстанції Керекеза Я. І.
Провадження № 22-ц/780/2187/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 4 23.05.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

23 травня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Гуля В.В., Іванової І.В.,

за участю секретаря: Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ недобудованого садового будинку, що є спільною сумісною власністю подружжя,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У березні 2015 року ОСОБА_3І звернулась з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 21.02.2013 року визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кожному по 1/2 частині спірної земельної ділянки та надано в ізольоване користування кожному земельні ділянки по 0,0234 га із відповідними координатами на місцевості.

Протягом 2007 2009 років, сторони, перебуваючи у шлюбі, розпочали будівництво садового будинку на вказаній земельній ділянці.

Просила визнати незавершений будівництвом садовий будинок, розташований на земельній ділянці загальною площею 0,0529 га, що знаходиться на території садового товариства «Меліоратор» Стовпязької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, обєктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 кожному по 1/2 частині цієї нерухомості.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2017 року позов задоволено частково. Визнано незавершений будівництвом садовий будинок, розташований на земельній ділянці, загальною площею 0, 0529 га, що знаходиться на території садового товариства «Меліоратор» Стовп»язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що предметом спору є обєкт незавершеного самочинного будівництва, який знаходиться на земельній ділянці, що належить йому на праві власності. Жодного дозволу на забудову або здійснення будівельних робіт стосовно цього обєкту не надавалось, відсутній належним чином затверджений будівельний проект. Будівництво будинку не завершене, це майно не прийняте до експлуатації та не здійснено його державну реєстрацію, а тому право власності на це майно, як обєкт незавершеного будівництва не виникло. До виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в частині визнання обєктом права спільної сумісної власності подружжя незавершеного будівництвом садового будинку, а в решті позовних вимог необхідно відмовити, оскільки спірне майно є обєктом незавершеного будівництва, спірний будинок не введений в експлуатацію та не можливо визначити ступінь його готовності.

З таким висновком місцевого суду повністю погодитись не можна з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 1996 року по 28 жовтня 2010 року.

Під час перебування у шлюбі, відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 19.07.2006 року приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького районного нотаріального округу ОСОБА_4, реєстр № 3624, ОСОБА_3 була придбана земельна ділянка для ведення садівництва площею 0,053 га, що знаходиться на території садового товариства «Меліоратор» Стовпязької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області по справі № 1019/2580/12 від 21.02.2013 вказану земельну ділянку визнано обєктом права спільної сумісної власності між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та визнано за кожним право власності на 1/2 частину вказаної земельної ділянки, надано в ізольоване користування кожному земельні ділянки по 0,0234 га із відповідними координатами на місцевості, залишено у загальному користуванні сторін земельну ділянку площею 0,0062 га для проїзду. Рішення набрало законної сили.

За час шлюбу сторони на вищезазначеній земельній ділянці розпочали будівництво садового будинку, яке не закінчене. В період будівництва садового будинку позивач ОСОБА_3 працювала. Обставини, визнані сторонами.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об'єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об'єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

Згідно ч. 3 ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

У зв'язку із цим, норми ч. 3 ст. 376 ЦК України можуть бути підставою для задоволення позову про визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості лише тоді, коли було здійснено самочинне будівництво з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших норм і правил.

Таким чином, створення нерухомості пов'язано з наявністю чи відсутністю дозволу на проведення реконструкції і дозволу на виконання будівельних робіт, його прийняттям в експлуатацію в цілому.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі здійснюють будівництво садового будинку та звертаючись до суду позивач не надали доказів того, що під час будівництва були дотримані архітектурні, будівельні, санітарні, екологічні та інші норми та правила.

Згідно із ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до п.15 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" №5 від 07 лютого 2014 року до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК).

Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку.

При вищенаведених обставинах, місцевий суд задовольняючи позов частково та визнаючи незавершений будівництвом садовий будинок, розташований на земельній ділянці, загальною площею 0, 0529 га, що знаходиться на території садового товариства «Меліоратор» Стовп»язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вищенаведених вимог діючого законодавства не врахував.

В іншій частині рішення не оскаржується, тому колегією суддів не переглядається.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції задовольняє апеляційну скаргу та ухвалює нове рішення, то судові витрати апелянта підлягають стягненню з позивачки.

Керуючись ст.ст. 309,314,316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2017 року в частині визнання незавершеного будівництвом садового будинку, розташованого на земельній ділянці, загальною площею 0, 0529 га, що знаходиться на території садового товариства «Меліоратор» Стовпязької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі - 267 грн. 96 коп.(двісті шістдесят сім грн.. 96 коп.)

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: