Справа № 317/4657/16-ц
№/п 2/317/165/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«07» березня 2017 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: Мінгазова Р.В.,

при секретарі: Капто Д.А.,

за участю позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

відповідача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, в якому зазначила, що 19 липня 1991 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований міським відділом ЗАГС м. Токмак Запорізької області, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний запис № 161. 19 квітня 1992 року у сторін від шлюбу народилася донька, ОСОБА_5 яка є інвалідом 2 групи з дитинства. 15 грудня 2000 року сторони придбали за спільні кошти житловий будинок за адресою: Запорізька обл., Запорізький р-он., с. Марївка, вул. Вишнева (Кірова), 41. Будинок було зареєстровано на відповідача.

02 березня 2001 року рішенням Марївської сільської ради № 17 відповідачу було передано у власність земельну ділянку площею 0,32 гектара, розташовану під придбаним будинком за адресою: с. Марївка, вул. Вишнева (Кірова), 41 (копія державного акту додається).

01 серпня 2007 року рішенням Запорізького районного суду шлюб між сторонами було розірвано, однак спільне проживання та спільне ведення побуту сторони продовжили. В грудні 2007 року сторони спільно придбали в кредит автомобіль SKODA FABIA 2007 року випуску, номер кузову: ТМВАН15Л8В501130, реєстраційний номер НОМЕР_1. Позивач надала свою особисту нотаріальну згоду на укладення договору і передачу спільного автомобіля в заставу. Кредит погашався за спільні кошти. 14 жовтня 2010 року сторони повторно уклали шлюб.

Позивач зазначає про те, що з нею проживає і перебуває на її утриманні донька сторін, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є непрацездатним інвалідом 2 групи з дитинства. Відповідач участі в її утриманні не бере. Аліменти не сплачує - наявна заборгованість. З огляду на це, можливим є відступлення від принципу рівності часток в спільному майні та збільшення частки Позивача.

До складу спільного майна входять виключно неподільні речі - автомобіль, будинок та земельна ділянка. З огляду на це, поділити спільне майно в натурі не можливо і доцільним буде вирішити спір шляхом присудження кожного обєкта спільного майна одному з подружжя з врахуванням їх ринкової вартості. Так, сукупна вартість всього майна складає 308 000 грн. та 00 коп. Ринкова вартість автомобіля дорівнює 200 885,00 грн.. Автомобілем фактично користується відповідач, тоді як домоволодінням - позивач з донькою. З огляду на це, позивач просить визнати за нею право власності на спірний будинок та земельну ділянку, а за відповідачем залишити автомобіль.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 повністю підтримали позов, просили суд його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_3. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували в повному обсязі надали письмові заперечення (а.с. 44-48).

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 суду повідомив, що він є сином позивачки від іншого шлюбу. З моменту укладення шлюбу між позивачкою та відповідачем мешкав разом з ними. Крім того пояснив, що у 2007 році між сторонами шлюб було розірвано, однак вони продовжили мешкати однією сімєю, вели спільний побут, позивачка готувала їжу на всіх, сплачувала комунальні рахунки. Фактичні шлюбні відносини у сторін припинились в липні 2014 року.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду повідомила, що вона є сусідкою сторін по справі, та живе в с. Марївка, в будинку напроти. Також повідомила, що сторони після розірвання шлюбу в 2007 році продовжили проживати в одному будинку, наче нічого не трапилось. Крім того повідомила, що ОСОБА_6 та ОСОБА_9 придбано автомобіль в кредит. Однак хто сплачує кредит їй не відомо.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, розглянувши матеріали справи, дослідивши усі докази у сукупності вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 липня 1991 року між ОСОБА_9 (до шлюбу ОСОБА_7) І.А. та ОСОБА_6 було укладено шлюб, зареєстрований міським відділом ЗАГС м. Токмак Запорізької області, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний запис № 161. 19 квітня 1992 року у сторін від шлюбу народилася донька, ОСОБА_5, якає інвалідом 2 групи з дитинства. (а.с. 14, 15, 28).

За час шлюбу ОСОБА_4, на підставі договору купівлі-продажу від 15.12.2000 було придбано житловий будинок № 41 по вул.. Кірова (Вишнева) в с. Марївка Запорізького району Запорізької області на земельній ділянці площею 3 243 кв.м., та зареєстровано право власності у «ЗМБТІ» за № 242.

Крім того відповідно до рішення № 45 виконавчого комітету Марївської сільської ради від 12.04.2001 ОСОБА_4 виділено у постійне користування земельну ділянку площею 0,02 га. за адресою: с. Марївка, вул.. Кірова (Вишнева), 41, Запорізького району Запорізької області.

01.08.2007 шлюб між сторонами було розірвано Запорізьким районним судом Запорізької області (справа № 2-1246/2007).

Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема: визнання права; відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно ст. 10 та ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них на мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба і т. і.) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а відповідно до ст. 70 СК при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка рівні, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним контрактом.

За таких обставин суд приходить до висновку, що житловий будинок № 41 по вул.. Кірова (Вишнева) в с. Марївка Запорізького району Запорізької області на земельній ділянці площею 3 243 кв.м., який було придбано ОСОБА_6 за час шлюбу, є обєктом спільного майна подружжя, у звязку з чим вважає можливим визнати за позивачем право власності на 1/2 частину вказаного нерухомого майна.

В силу ч. 1 ст. 22 КпШС України, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, за умовами ст.24 КпШС України є власністю кожного з них (роздільним майном).

Згідно зі ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними.

Так, рішенням Марївської сільської ради від 12 квітня 2001 року ОСОБА_4 передано у постійне користування земельну ділянку, розташовану у с. Марївка по вул.. Кірова (Вишнева) 41, площею 0,02 га.

Пунктом «а» ч. 2 ст. 89 ЗК України передбачено, що у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19березня 2010 року № 2) земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України.

Частиною 4 ст. 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Враховуючи, що передача ОСОБА_4 у власність земельної ділянки по Кірова (Вишнева) 41, в с. Марївка Запорізького району Запорізької області відбулась вже після придбання будинку, що на ній розташований та який є спільною сумісною власністю подружжя, а також те, що у зв'язку з поділом будинку право власності на нього перейшло до двох осіб, суд вважає за можливим визнати за ОСОБА_9 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,32 га, розташовану за адресою: Запорізька область Запорізький район с. Марївка, вул.. Вишнева (Кірова), 41.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ЖС № 087187 вбачається, що 14.10.2010 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 повторно уклали шлюб, який знову було розірвано рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 04.06.2015

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 20.01.2017 вбачається, що за ОСОБА_4 зареєстровано автомобіль SKODA FABIA 2007 р.в. номер кузову ТМВАН5J18B501130, реєстраційний номер НОМЕР_1, дата реєстрації 12.12.2007.

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_9 від 13.12.2007, остання надала свою згоду на підписання договору застави та передачу її чоловіком ОСОБА_4 в заставу автомобіль SKODA FABIA 2007 р.в., який відповідно є спільною власністю подружжя, та таким, що набувався у період шлюбу.

З огляду на вищевикладене, враховуючи пояснення свідків, суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу за рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 01.08.2007 (справа № 2-1246/2007), сторони фактично продовжували проживати однією сімєю, а вказаний автомобіль відповідно також є спільним майном подружжя.

Що стосується письмових показів ОСОБА_10 та ОСОБА_11, яки були долучені представником відповідача, та в яких останні стверджували, що відповідач в 2007 році розлучився зі своєю дружиною, створив іншу сімю, а будинок та автомобіль ОСОБА_4 придбав за власні кошти, суд не приймає до уваги, оскільки чинним ЦПК України взагалі не передбачено надання письмових свідчень, окрім як за дорученням суду. При цьому суд позбавлений можливості навіть належним чином перевірити особи ОСОБА_10 та ОСОБА_11

Суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову в частині присудження кожного обєкту спільного майна одному з подружжя, оскільки відповідно до ст. 70 СК при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка рівні, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним контрактом, в свою чергу, враховуючи позицію відповідача, наслідком визнання за позивачкою права власності в цілому на житловий будинок та земельну ділянку є позбавлення відповідача права власності на відповідне нерухоме майно, без його згоди, що на думку суду є неприпустимим.

Також слід зазначити, що заява відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки як вбачається з ППВС № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» початок позовної давності для вимоги про поділ спільного

майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

З огляду на вищевикладене, відповідачем не надано доказів того, коли саме ним було порушено право власності, напроти, сторонами в судовому засіданні підтверджено факт того, що позивачка до теперішнього часу проживає в спірному будинку та користується земельною ділянкою.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Встановити факти спільного проживання позивач та відповідача в період з 01.08.2007 по 14.10.2010 без реєстрації шлюбу.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на:

1/2 частину житлового будинку № 41 по вул.. Вишневій (Кірова) в с. Марївка, Запорізького району Запорізької області;

1/2 частину земельної ділянки площею 0,32 га, розташовану за адресою: Запорізька область Запорізький район с. Марївка, вул.. Вишнева (Кірова), 41;

1/2 частину автомобілю SKODA FABIA 2007 р.в. номер кузову ТМВАН5J18B501130, реєстраційний номер НОМЕР_1.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1050 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Р.В. Мінгазов