Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/3407/16-ц Головуючий у 1-й інст. Коваленко В. П.
Категорія 27 Доповідач Гансецька І. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді: Гансецької І.А.

суддів: Микитюк О.Ю.

ОСОБА_1

при секретарі: Кравчук Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 лютого 2017 року

встановила:

Позивач ПАТ "Укрсиббанк" звернувся до суду з даним позовом. Просив стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в сумі 28132 гривні 90 копійок та судові витрати. В обгрунтування позову зазначив, що 28 липня 2006 року між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0. За умовами даного договору останній отримав кредит в сумі 61000 гривень зі сплатою 15,50 % річних при умові повернення кредиту не пізніше 28 липня 2021 року згідно з графіком погашення. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання позичальником між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір поруки № /п1 від 28.07.2006 року, між позивачем і ОСОБА_4 укладено договір поруки № 0/п2 від 28.07.2006 року.

В звязку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором, станом на 22.06.2016 року утворилася заборгованість в сумі 28132 гривні 90 копійок, з яких: 25322,92 гривні заборгованість за кредитом; 1711,38 гривень заборгованість за процентами; 970,51 гривень пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в строк з 23.06.2015 року по 22.06.2016 року; 128,09 гривень пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за період з 27.07.2015 року по 22.06.2016 року.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" заборгованість за кредитним договором № 0 від 28.07.2006 року в розмірі 28132 (двадцять вісім тисяч сто тридцять дві ) гривні та судовий збір. В решті вимог відмовлено.

Публічне акціонерне товариство "Укрсиббанк", не погоджуючись із вказаним рішенням, звернулося до суду з апеляціною скаргою в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на порушення норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що в договорах поруки відсутній строк його виконання і що перебіг шестимісячного строку звернення до поручителя починається від дня здійснення останнього платежу за кредитним договором, а не від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник ОСОБА_2 належним чином не виконував свої зобов'язання за кредитним договором, унаслідок чого виникла заборгованість. Порука ОСОБА_3 та ОСОБА_4 припинилася, оскільки вимога до поручителів пред'явлена після спливу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Висновок суду відповідає обставинам справи і зроблений з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема, з договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Судом установлено, що 28 липня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умови якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 61000,00 грн. зі строком повернення кредиту до 28 липня 2021 року. ОСОБА_2 зобов'язався сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 15,50 % річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору.

Отже, у справі, яка переглядається, суд попередньої інстанції зробив правильний висновок, що ОСОБА_2 як позичальник не виконав зобов'язання в обумовлений сторонами за кредитним договором строк, чим порушив законні права ПАТ «УкрСиббанк». Відтак, право позивача на повернення кредитних коштів підлягає захисту шляхом стягнення заборгованості у розмірі 27034,30 грн. та пені за несвоєчасне погашення заборгованості у сумі 1098,60 грн.

Відповідно до вимог частини першої статті 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджується, що на забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором Банк 28 липня 2006 року уклав з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 самостійні договори поруки, які діють до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором (п. 3.1 договорів поруки).

Відмовляючи у задоволенні вимог до поручителів та задовольняючи зустрічний позов, суд обґрунтовано визнав, що порука припинилася.

Так, припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Суд установив, що кредитор і позичальник визначили як строк дії договору - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за кредитами та процентами за користування ними, кінцевий строк повернення кредиту - до 28 липня 2021 року, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісячно, у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів, а також строки сплати процентів за користування кредитом - щомісячно, одночасно з погашенням відповідної частини кредиту в строк, визначений графіком повернення кредиту та сплати процентів.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Як установлено судом і це підтверджується розрахунком позивача, останній платіж ОСОБА_2 вчинений 07 жовтня 2015 року, тобто, банк був зобов'язаний пред'явити вимогу до поручителів протягом шести місяців від дня настання строку виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів).

Проте письмові вимоги поручителям про погашення заборгованості були направлені 28 січня 2016 року року, а позов пред'явлений до суду 04 липня 2016 року.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Оскільки такі вимоги були заявлені до поручителів більше ніж через шість місяців після настання строку виконання основного зобов'язання, у силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припинилась.

При цьому звернення особи до суду з позовом про визнання поруки припиненою на підставі статті 559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору.

Саме з такого розуміння зазначених норм матеріального права виходив суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні вимог до поручителів.

Висновок суду узгоджується з правовими позиціями, викладеними Верховним Судом України у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-263цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1599цс15.

Отже, доводи скарги про те, що суд дійшов помилкового висновку про припинення поруки ОСОБА_3 й ОСОБА_4, є безпідставними.

Установивши обставини справи, надавши правильну правову оцінку доказам, якими підтверджуються вимоги і заперечення, суд першої інстанції правильно визначився з характером правовідносин сторін і яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Наведені в апеляційній скарзі доводи не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскарженого рішення.

З урахуванням викладеного апеляційний суд на підставі ст. 308 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в розмірі 1230,00 грн. покладаються на ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 209,218,303,304,307,308,313-315,317,319,324,325 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду,

ухвалила :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 лютого 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 1230,00 грн. витрат, повязаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідачів.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді :