Справа № 750/1976/17 Провадження № 22-ц/795/1107/2017 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Супрун О. П. Доповідач - Онищенко О. І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОнищенко О.І.,
суддів:Губар В.С., Кузюри Л.В.,
при секретарі:Шапко В.М.,
за участю:позивача ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6, відповідача ОСОБА_7 та її представника ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про встановлення порядку користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_5 і зустрічного позову ОСОБА_7 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати зазначене рішення суду в частині відмови в задоволенні первісного позову і ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, а в іншій частині рішення суду залишити без змін. Позивач за первісним позовом вказує, що відповідач не надала доказів, що вона вісім разів, коли він перебував на лікуванні, проживала у спірній квартирі, сплачувала комунальні послуги, а також, що він своєю поведінкою ображав її, чи наносив тілесні ушкодження, які унеможливлювали її проживання в квартирі. Також ОСОБА_5 посилається, що судом не досліджувалося питання про наявність у ОСОБА_7 права на житло своєї матері. Позивач за первісним позовом вказує, що суд помилково не застосував до спірних правовідносин Наказ СБУ від 06.11.2007 року №792 „Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Служби безпеки України та членам їх сімей житлових приміщень", а застосування норм ЖК УРСР і п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 вважає помилковим.

Заслухавши доповідача, учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до слідуючого висновку.

Відповідно до ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки ОСОБА_5 рішення суду оскаржується лише в частині відмови в задоволенні його позовних вимог, то апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції лише в зазначеній частині.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №204 від 30 вересня 2005 року Управлінню Служби Безпеки України в Чернігівській області виділено квартири по АДРЕСА_1, якій надано статус службової (а.с.69).

Також на підставі рішення виконкому міськради від 30.09.2005 року №204 ОСОБА_5 з сім'єю на 3 осіб (дружина ОСОБА_7, дочка ОСОБА_9.) 28 жовтня 2005 року було видано ордер №74 на службове жиле приміщення - квартиру АДРЕСА_1 (а.с.49).

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради №312 від 20 листопада 2006 року затверджено акти приймання-передачі у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова, зокрема квартири АДРЕСА_1, Олександрівка, і передано її у комунальну власність міста від Управління Служби безпеки України в Чернігівській області на баланс комунальному підприємству житлово-комунального господарства „ЖЕК-10" (а.с.71-72).

В зазначеній квартирі зареєстровані ОСОБА_5 та ОСОБА_7 з 19.01.2006 року, ОСОБА_9 змінила місце проживання 15.08.2015 року в зв'язку з перебуванням на навчанні(а.с.4, 5).

28 листопада 2009 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 розірвано (а.с.43).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з відсутності беззаперечних доказів відсутності ОСОБА_7 у спірному житлі протягом останніх 1,5 року. Також судом враховано, що з липня 2015 року по січень 2017 року позивач вісім разів знаходився на лікуванні у Чернігівській обласній психоневрологічній лікарні, з літа 2016 року мешкав з іншою жінкою, що, за висновком суду, вказує на поважність причин періодичної відсутності відповідача у спірній квартирі. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_7 не втратила інтересу до своїх житлових прав, оскільки спірна квартира є її єдиним житлом, прав на інше житло вона не має.

Такі висновки суду грунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам закону.

Житлові права і позивача, і відповідача захищені положеннями Конституції України як нормами прямої дії, а правовідносини між сторонами врегульовані приписами Житлового кодексу Української РСР.

Так, відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 9 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.118 Житлового кодексу Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Згідно ч.2 ст.123 Житлового кодексу Української РСР до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу.

Статею 64 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку - ст.72 Житлового кодексу Української РСР.

Відповідно до ст.71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Пунктом 28 Положення про порядок надання службових жилих приміщень, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 р. № 37, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї службове жиле приміщення зберігається за ними у випадках і в строки, вказані в статті 71 Житлового кодексу УРСР.

Згідно роз'яснень, викладених в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Сам по собі факт припинення сімейних відносин з наймачем квартири не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користування займаним приміщенням.

Як вбачається, ОСОБА_7 вселилась до спірної квартири в установленому законом порядку, набула прав і обов'язків, передбачених статтею 64 ЖК Української РСР. Позивачем за первісним позовом не надано доказів, що відповідач з вересня 2015 року добровільно покинула спірне житло.

ОСОБА_5 в судовому засіданні апеляційного суду не заперечував нетривалу його відсутність в спірній квартирі в зв'язку з проходженням лікування, пов'язаного зі зловживанням спиртними напоями в період часу з вересня 2015 року по січень 2017 року. Позивач пояснював суду, що в квартирі є кімната доньки, куди він фактично не заходить та нею не користується і де можуть знаходитися особисті речі ОСОБА_7 Отже, позивач не може з достовірністю стверджувати про відсутність колишньої дружини за місцем реєстрації в періоди, коли він проходив лікування та її проживання в квартирі в ці періоди. Доказів відсутності особистих речей ОСОБА_7 у квартирі АДРЕСА_1 суду не надано.

Суд першої інстанції вірно оцінив покази допитаних в судовому засіданні свідків та дав їм належну оцінку, а доводи апеляційної скарги, щодо невірної оцінки судом першої інстанції показів свідків не заслуговують на увагу.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 22 лютого 2017 року уклав шлюб з ОСОБА_10 (а.с.50), з якою, за його доводами, мешкав з літа 2016 року, що унеможливлювало проживання в спірній квартирі колишньої дружини - відповідача за первісним позовом.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи вище зазначене, суд першої інстанції вірно дійшов до висновку про відсутність підстав для визнання ОСОБА_7 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не досліджувалося питання наявності у ОСОБА_7 права на житло своєї матері, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки в даній справі вирішується питання про наявність у відповідача за первісним позовом права користування житлом за місцем її реєстрації, на яке не може впливати факт наявності права на інше житло.

Також не можуть бути прийняті до уваги посилання ОСОБА_5 на наказ СБУ від 06.11.2007 року №792 „Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Служби безпеки України та членам їх сімей житлових приміщень". Так, відповідно до 5.19. зазначеного наказу підлягають виселенню зі службового житлового приміщення без надання іншого службового житлового приміщення колишні члени сім'ї співробітника, які проживають з ним після розірвання шлюбу, у двомісячний термін з дня розірвання шлюбу. У випадку, якщо вказані особи в добровільному порядку не звільнять службове житлове приміщення, їх виселення провадиться у судовому порядку.

Виходячи з аналізу зазначеної норми права, двомісячний термін з дня розірвання шлюбу для виселення колишніх членів сім'ї співробітника встановлено для досудового врегулювання спору. У даному випадку питання визнання ОСОБА_7 такою, що втратила право користування службовим приміщенням, вирішується в судовому порядку, отже положення п.5.19. наказу СБУ від 06.11.2007 року №792 „Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Служби безпеки України та членам їх сімей житлових приміщень" на спірні правовідносини не розповсюджуються.

Сукупність обставин цієї конкретної справи приводить апеляційний суд до переконання, що суд першої інстанції повно, об'єктивно і всебічно дослідив обставини справи, докази, надані сторонами та надав їм відповідну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не містять передбачених процесуальним законом підстав для скасування законного і обґрунтованого та правильного по суті судового рішення.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: