Справа №582/822/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Яковенко Н. М.
Номер провадження 22-ц/788/474/17 Суддя-доповідач - Семеній Л. І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 26 грудня 2016 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 26 грудня 2016 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 10661,58 грн. та 538,94 грн. судового збору.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 витрати на проведення експертизи в розмірі 5019,48 грн.

ПАТ КБ «Приватбанк» з цим рішенням не погодилося та оскаржило його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, однобічність та неповноту судового розгляду, просить змінити рішення суду та задовольнити позов в повному обсязі.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що укладаючи кредитний договір, сторони погодили його умови, у тому числі, розмір відсоткової ставки та відповідальність за його неналежне виконання. Вважає, що банк надав до суду достатньо доказів на підтвердження своїх вимог. Зазначає, що стягуючи заборгованість у розмірі 10661,58 грн., суд не зазначив складових боргу та правової підстави для стягнення вказаних коштів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 26 червня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір шляхом підписання заяви про відкриття рахунку та надання банківських послуг, за умовами якої позичальниці надана кредитна картка строком дії до червня 2009 року та встановлений кредитний ліміт у розмірі 3100 грн., строк дії якого відповідав строку дії картки.

Базова відсоткова ставка по кредитному ліміту становила 36 % річних, а порядок погашення заборгованості шляхом внесення щомісячних платежів в розмірі 7% від суми боргу.

ОСОБА_3 погодилася, що заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

18 липня 2007 року ОСОБА_3 отримала кредитну картку № 988024 (а.с. 7).

Кредитний ліміт на платіжній картці ОСОБА_3 змінювався та з 21 травня 2008 року був збільшений до 5000 грн., з 19 листопада 2009 року зменшений до 4600 грн., а з 22 грудня 2009 року збільшений до 5000 грн., з 25 червня 2011 року - до 7000 грн., з 16 серпня 2013 року - до 11000 грн.

У 2011 році відповідачці перевипущено картку зі збереженням номеру картки та зі строком дії до червня 2015 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк надав розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що за кредитним договором від 26 червня 2007 року, утворилась заборгованість у розмірі 24095,44 грн., яка складається з 10585,87 грн. заборгованості за кредитом, 10985,98 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 900 грн. пені та комісії, а також 500 грн. фіксованої частини штрафу та 1123,59 грн. його процентної складової (а.с. 4 - 6).

З вказаного розрахунку вбачається, що прострочена заборгованість виникла з серпня 2014 року (а.с. 6), а процентна ставка за використання кредитних коштів змінювалась, зокрема, у період з липня 2007 року по грудень 2012 року проценти нараховувались у розмірі 36 % річних, з січня 2013 року по серпень 2014 року - 30 % річних, з вересня 2014 року по березень 2015 року - 34,80 % річних, а з квітня по серпень 2015 року - 43,2 % річних.

Призначена у справі комісійна економічна експертиза на предмет відповідності наявного у справі розрахунку заборгованості умовам укладеного між сторонами кредитного договору не проведена у зв'язку з тим, що питання потребує правової оцінки Умов та Правил надання банківських послуг та наданих документів, що виходить за межі компетенції судових експертів (а.с. 155 - 162).

З викладеного вбачається, що між сторонами спору укладений кредитний договір, який у зв'язку з перевипуском картки був пролонгований, тобто продовжено строк його дії зі збереженням тих умов, на яких його було укладено, а відтак правовідносини між сторонами за визначеними в договорі від 26 червня 2007 року умовами не припинилися і тривають.

ОСОБА_3 визнала борг за кредитом у сумі 8046 грн. станом на 31 серпня 2014 року, проте не погодилася з розрахунком процентів за користування кредитними коштами, оскільки в подальшому банк самовільно збільшив відсотки за кредитом, про що її письмово не повідомляв, а тому вважала, що за цей період вони мали розраховуватися, виходячи з передбаченого договором розміру та складати 2615,08 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження правильності розрахунку заборгованості за кредитним договором, а тому взяв до уваги розрахунок боргу відповідачки, загальна сума якого склала 10661,58 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.

Як зазначалося вище, укладений між сторонами спору кредитний договір від 26 червня 2007 року у зв'язку з перевипуском кредитної картки був пролонгований, тобто продовжили свою дію підписані позичальницею умови заяви про відкриття рахунку та надання банківських послуг, в якій сторонами обумовлена базова процентна ставка за користування кредитними коштами на рівні 36% річних, тобто 3% в місяць.

Проте передбачене Умовами і Правилами надання банківських послуг право позивача на збільшення процентної ставки, у тому числі і у випадку простроченої заборгованості, а також на стягнення пені, комісії, штрафів за порушення виконання зобов'язань, сторонами кредитного договору належним чином не було узгоджено, оскільки позичальницею всупереч вимогам ст.ст. 207, 1055 ЦК України та ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» вказані умови не підписані й оригінали цих документів кредитором відповідачеві передані не були, у зв'язку з чим їх не можна вважати складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, № 6-240цс14 від 11 лютого 2015 року, № 6-698цс15 від 10 червня 2015 року та № 6-757цс 15 від 01 липня 2015 року.

За таких обставин, розмір процентів за користування кредитними коштами має обраховуватися, виходячи з підписаних з позичальницею умов кредитного договору, а тому правових підстав для застосування підвищеної відсоткової ставки за кредитом банк не мав.

Не доведено позивачем збільшення кредитної заборгованості за рахунок списання 03 жовтня 2008 року з карткового рахунку відповідачки 400 грн. після того, як відповідачкою того ж дня було здійснено поповнення карткового рахунку двома операціями по 400 грн.

Оскільки відповідачем у порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надано суду пояснень і доказів з приводу правомірності списання внесених відповідачкою коштів, тому є безпідставним відповідне збільшення кредитного боргу 03 жовтня 2008 року на 400 грн. з наступним зростанням цього боргу за рахунок нарахування процентів за користування кредитними коштами.

Таким чином, наведений позивачем розрахунок кредитної заборгованості не відображає реальну заборгованість позичальника перед банком, а розрахунок відповідача банком не спростований і відповідає істотним умовам, на які погодилася позичальниця, підписуючи заяву про відкриття рахунку та надання банківських послуг.

Доводи заявника апеляційної скарги з приводу того, що суд не вказав складових стягнутого боргу є формальними.

Як зазначалося вище, позичальник отримав кредит у вигляді встановленого на платіжну (кредитну) картку ліміту, який поступово був збільшений до 11000 грн.

З виписки по особовому рахунку відповідачки вбачається, що в межах зазначеного ліміту банк списував з карткового рахунку своєчасно не сплачені боржником відсотки, в зв'язку з чим за рахунок кредитних коштів вони погашалися, а тіло кредиту на ці суми збільшувалося.

Таким чином, визначена місцевим судом сума кредитної заборгованості містить складову боргу - тіло кредиту.

Зазначене також підтверджується поданим позивачем розрахунком кредитного боргу та випискою по особовому рахунку, які з вказаних вище причин не містять відокремлених позицій боргу по тілу кредиту без його збільшення за рахунок процентів.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що права позивача порушені, а тому підлягають захисту шляхом часткового задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 боргу по тілу кредиту і процентам за користування кредитними коштами на загальну суму 10661,58 грн.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 26 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: