Справа № 466/6679/16 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/783/1013/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Цапові П.М.,

за участю: апелянта(відповідача) ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

позивача ОСОБА_4 та її представника (адвоката) ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,-

в с т а н о в и л а:

В липні 2016 року ОСОБА_4 звернулась в суд із позовною заявою до ОСОБА_2, в якій просила розірвати шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, зареєстрований 25 вересня 2009 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис у Книзі реєстрації шлюбів № 2535 та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 50 відсотків від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи із дня пред'явлення цього позову і до досягнення старшою дитиною - ОСОБА_6 повноліття, після чого продовжити стягнення аліментів на дитину ОСОБА_7 до досягнення нею повноліття в розмірі за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на старшу дитину, а також аліменти на її утримання у розмірі 20% щомісячно, до досягнення малолітньою донькою ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 - трьохрічного віку.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 25.09.2009 року зареєструвала шлюб з відповідачем у Міському відділі актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції про що зроблено актовий запис у Книзі реєстрації шлюбів № 2535. Від шлюбу у них народилось двоє дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4. Спільне життя з відповідачем не склалось з причин неоднакового бачення сімейного життя, різності сімейних цінностей, втрати почуття взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги та довіри. Шлюбні відносини між ними припинились та не відновлювались, примирення не можливе. Вказала, що вони продовжують проживати в одній квартирі, однак спільного господарства не ведуть, відповідач ухиляється від утримання дітей, а оскільки у неї на утриманні двоє дітей за якими потрібно доглядати, вона не має змоги працювати. Відповідач працює в Управлінні Служби Безпеки України у Львівській області, є спроможним надавати матеріальну допомогу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10 листопада 2016 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задоволено частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрований 25 вересня 2009 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис у Книзі реєстрації шлюбів № 2535.

Після розірвання шлюбу позивачеві залишити прізвище ОСОБА_7.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 2/5 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, яка підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 26 липня 2016 року до досягнення старшою дитиною повноліття, а в подальшому - у половині від призначеного розміру аліментів до досягнення другою дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_4 у розмірі 1/5 щомісячно, починаючи з 26.07.2016 року, до досягнення малолітньою донькою ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 - трьохрічного віку, тобто до 29.10.2017 року

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.

Рішення оскаржив представника ОСОБА_2 ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що не погоджується з даним рішення суду першої інстанції, вважає його не законним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що висновок суду про те, що у судовому засіданні встановлено, що між подружжям відсутні взаєморозуміння, взаємоповага один до одного та втрачено почуття любові не відповідає дійсності, оскільки в судовому засіданні ці обставини, як підстави для розірвання шлюбу не розглядались, що підтверджується технічним записом. Також, не відповідає дійсності й те, що подружжя довший час не підтримує подружніх відносин, не веде спільного господарства, оскільки в судовому засіданні позивач стверджувала протилежне, тобто про наявність любові і кохання та фактичне продовження подружніх стосунків. Крім того, судом не надано час на примирення. Вважає, що для призначення аліментів на утримання дружини суд вийшов за межі доводів позивача і неправомірно за своєю ініціативою застосував норми ч.2 ст. 84 СК, оскільки позивач на неї не посилався. Положення ч.2 ст. 84 визначають підстави виникнення право дружини на утримання за умови, що вона проживає з дитиною окремо від чоловіка, а в даному випадку, як встановив суд і відобразив це в своєму рішенні, позивач і відповідач разом з дітьми проживають в одній квартирі, спільно ведуть побут і виховують дітей. Відтак, просить суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині розірвання шлюбу і стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/5 його заробітку на утримання позивача ОСОБА_4 та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні цих позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта(відповідача) ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, позивачки ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5 на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду в частині задоволення позову про стягнення аліментів на дітей не оскаржується, а відтак в цій частині не є предметом розгляду апеляційним судом.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає даним вимогам закону.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей та дружини, суд першої інстанції виходив з того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідача, інтересам їх дітей, оскільки сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, шлюб існує формально, а оскільки відповідач є працездатного віку, має регулярний дохід, інших утриманців не має, а відтак спроможний надавати матеріальну допомогу.

Проте, повністю погодитись із таким висновком колегія суддів не може із наступних підстав..

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом 25.09.2009 року сторони по справі зареєстрували шлюб у Міському відділі актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції про що зроблено актовий запис у Книзі реєстрації шлюбів № 2535, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія 1-СГ№ 129711 від 25.09.2009 року (а.с. 18).

Від шлюбу у подружжя народилось двоє дітей ОСОБА_6, 13.07.2013 року та ОСОБА_7, 29.10.2014 року.

З пояснень сторін судом встановлено, що сторони довший час не підтримують подружній відносин, ведення спільного господарства полягає тільки у спільному побуті та вихованні дітей, вони втратили почуття любові один до одного, хоча їй проживають разом в одній квартирі.

Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення для справи.

Оскільки, судом було встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідача, інтересам їх дітей, так як сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, шлюб існує формально, а тому шлюб слід розірвати.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Прожитковий мінімум для дитини відповідного віку передбачений Законом України "Про державний бюджет".

У відповідності до ч.1,2 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Як встановлено судом сторони мають двох дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Згідно довідки від 02.11.2016, відповідач працює в Управлінні служби безпеки України у Львівській області і розмір грошового забезпечення при визначенні аліментів становить 13167,13 грн. на місяць (а.с.37).

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду про визначення щомісячного розміру аліментів, який відповідач зобовязаний сплачувати на утримання дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 2/5 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, яка підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 26 липня 2016 року до досягнення старшою дитиною повноліття, а в подальшому - у половині від призначеного розміру аліментів до досягнення другою дитиною повноліття.

Відповідно до ч.2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з довідки про доходи ОСОБА_2, останній офіційно працевлаштований та має дохід в розмірі 13167,13 грн. (а.с. 38), тобто може надавати матеріальну допомогу.

За таких обставин, колегія суддів Апеляційного суду Львівської області погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, проте, враховуючи матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших утриманців(дітей) приходить до висновку про зменшення, визначеного судом першої інстанції, розміру аліментів з 1/5 частини всіх видів його заробітку до 1/10 частини.

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 307, 309, 313, ч.2 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 листопада 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_4 у розмірі 1/5 щомісячно - змінити, зменшивши розмір аліментів до 1/10 щомісячно.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржено безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_9