АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2017 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Поливач Л.Д.

ШаховоїО.В.

при секретарі Гоін В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3; треті особи: Служба у справах дітей Бучанської міської ради в Київській області, Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року,

у с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3; треті особи: Служба у справах дітей Бучанської міської ради в Київській області, Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом зі своєю матір'ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1. Крім того, просила відібрати у ОСОБА_3 малолітню дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та повернути малолітню дитину її матері - ОСОБА_2 за місцем її проживання: АДРЕСА_1.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2016 року, позовну заяву ОСОБА_2 в частині відібрання дитини - залишено без розгляду (а.с.87-88).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року, позов ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини - задоволено, визначено місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матір'ю - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1. Крім того, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. (а.с.154-159).

________________________________________________

Справа № 761/30125/16-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/2852/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Маліновська В.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким розірвати договір про утримання дитини та сплату аліментів від 03 серпня 2015 року, реєстровий номер 2600, у зв'язку з істотною зміною обставин та визначити місце проживання малолітньої дитини з її батьком - ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує, зокрема, тим, що висновки суду зроблені невірно, не виконані вимоги законодавства про всебічне, повне та об'єктивне дослідження обставин справи, не взяті до уваги всі доводи відповідача та його представника, невірно дана кваліфікація встановлених фактів і допущені помилки в оцінці доказів.

Посилання Шевченківського районного суду м. Києва на той факт, що з урахуванням віку дитини та більшої необхідності у спілкуванні саме з матір'ю для належної само ідентифікації дитини не дає суду підстав, з грубим порушенням законодавства, задовольняти позов, оскільки таке рішення являється незаконним. Донька не хоче проживати з матір'ю, а бажає залишитись з батьком, що підтверджується висновком експертного дослідження судової психологічної експертизи №11687/16-61 від 05.08.2016 року.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 та його представник, ОСОБА_8, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

ОСОБА_2 та її представник - ОСОБА_9, заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Шевченківської РДА в місті Києві, ОСОБА_10, заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Бучанської міської ради в Київській області, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується відповідним зворотнім повідомленням, у зв'язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглядати справу у його відсутності на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Згідно положень п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За статтею 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно положень ч.ч.1-3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

З матеріалів справи вбачається, що сторони 12 вересня 2009 року в Центральному відділі реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім'ї зареєстрували шлюб, який в подальшому на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 грудня.2014 року у справі № 761/34837/14-ц, яке набрало законної сили 30 грудня 2014 року - був розірваний (а.с.9-10).

В шлюбі у сторін народилась донька - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується Свідоцтвом про народження НОМЕР_1, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві 17 липня 2012 року (а.с.8).

03 серпня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено Договір про утримання дитини та сплату аліментів, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 та зареєстрований в реєстрі за № 2600 (а.с.11-13,82-85), згідно п.3 якого Батьки домовились, що Дитина буде проживати разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_2.

Пунктом 19 вказаного договору визначено, що Батько має право на особисте спілкування з Дитиною. Мати не має права перешкоджати Батькові спілкуватись з Дитиною та брати участь у її вихованні, якщо спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові Дитини.

Рішенням виконавчого комітету Бучанської міської ради від 22 березня 2016 року № 95/4 «Про участь батька у вихованні дитини», розглянувши заяву ОСОБА_3 із проханням визначити йому години спілкування з дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка на даний час проживає окремо, а саме з матір'ю, ОСОБА_2, вирішено визначити години спілкування батьку, ОСОБА_3, з його малолітньою донькою, а саме: систематичні побачення щотижня - вівторок, четвер з 17.00 до 20.30 год., перші і треті вихідні місяця, за місцем проживання батька, починаючи з 09.00 суботи до 20.00 неділі, за умови попередньої домовленості з матір'ю дитини. Можлива зміна днів та годин спілкування - за домовленістю між батьками дитини. Окрім того, батьку надається можливість брати дитину на 2 тижні в зимовий період та на 2 тижні в літній період - з метою оздоровлення та відпочинку (а.с.18).

Рішенням Виконавчого комітету Бучанської міської ради від 13 вересня 2016 року № 382/1 «Про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4» визначено місце проживання дитини разом з матір'ю, ОСОБА_2, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.48,52).

Відповідно до положень ч.1 ст.3, ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Аналізуючи надані сторонами письмові докази, колегія суддів погоджується, що батьками, кожним окремо, створені належні умови для проживання та розвитку дитини.

Разом з тим, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з урахуванням віку дитини та більшої необхідності у спілкуванні саме з матір'ю для належної самоідентифікації, з метою якнайкращого забезпечення прав та інтересів дитини, місцем проживання малолітньої ОСОБА_5 слід визначити з матір'ю - ОСОБА_2 Питання щодо визначення порядку участі іншого з батьків у вихованні дитини у даній справі перед судом не ставилось.

Колегія суддів вважає такий висновок правильним, зважаючи на наступне.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 171 СК України регламентовано, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю.

Верховний Суд України в Постанові від 14 грудня 2016 року у справі №6-2445цс16, виклав таку правову позицію: в принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю.

В доводах апеляційної скарги, ОСОБА_3 посилається на висновок експертного дослідження за результатами проведення судової психологічної експертизи від 05 серпня 2016 року № 11687/16-61, згідно якого, на його думку, дитина бажає проживати разом з ним, однак колегія суддів не приймає даний висновок як належний та беззаперечний доказ на підтвердження того, що дитина ОСОБА_5 не має бажання проживати з матір'ю - ОСОБА_2, а більше схильна до сумісного проживання з батьком, оскільки думка ОСОБА_2 та її взаємодія з дитиною при проведенні даного експертного дослідження не враховувалась та не досліджувалась. Остання до проведення дослідження взагалі не залучалась (а.с.119-122).

Таким чином, при ухваленні оскаржуваного рішення, судом першої інстанції були встановлені обставини, досліджені письмові докази у їх сукупності та співставленні, а також зроблені правильні висновки відносно того, що обидва батьки є працюючими, мають постійний дохід, характеризуються лише з позитивної сторони, житлові умови у кожного з них є належними для проживання та виховання дитини, при цьому ні судом першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не встановлено виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини з матір'ю та необхідність їх розлучити, а тому суд при ухваленні оскаржуваного рішення дійшов до обґрунтованого висновку, визначивши місце проживання малолітньої дитини - дівчинки саме з матір'ю.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги та вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 грудня 2016 року - залишити без змін.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: І.М. Вербова

Судді: Л.Д. Поливач

О.В.Шахова