Справа № 308/4773/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 лютого 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої Готра Т.Ю.

суддів Собослоя Г.Г., Фазикош Г.В.,

при секретарі Шукаль О.Я.

розглянувши у відкритому судовому апеляційні скарги ОСОБА_1 культури України та представника позивача ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 культури України про стягнення заробітної плати з коефіцієнтом підвищення та з компенсацією втрати її частини у звязку з порушенням строку її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з коефіцієнтом підвищення, компенсацією втрати частини середнього заробітку, присудженого рішенням суду у звязку з порушенням строків його виплати та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 культури України про стягнення заробітної плати з коефіцієнтом підвищення та з компенсацією втрати її частини у звязку з порушенням строку її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з коефіцієнтом підвищення, компенсацією втрати частини середнього заробітку, присудженого рішенням суду у звязку з порушенням строків його виплати та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 травня 2012 року ОСОБА_3 був поновлений на посаді директора Національного музею народної архітектури та побуту України. Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 культури України на користь ОСОБА_3 152 569 грн. 17 коп. середнього заробітку. 02 жовтня 2014 року наказом ОСОБА_1 культури України ОСОБА_3 поновлено на посаді генерального директора Національного музею народної архітектури та побуту України, однак наказом від 08 жовтня 2014 року звільнено у звязку із закінченням дії трудового договору, згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 17 лютого 2015 року визнано незаконним та скасовано наказ ОСОБА_1 культури України від 08 жовтня 2014 року «Про звільнення ОСОБА_3М.», стягнуто 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 лютого 2015 року з ОСОБА_1 культури України стягнуто на користь ОСОБА_3 частину середнього заробітку у вигляді коефіцієнту заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 10 травня 2012 року по 30 вересня 2013 року у розмірі 11 746 грн. середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 травня 2012 року за період з 01 жовтня 2013 року по 02 жовтня 2014 року у розмірі 121 189 грн.

ОСОБА_3 посилаючись на викладене та уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача на його користь: заробітну плату за період з 02 по 08 жовтня 2014 року з коефіцієнтом підвищення та з компенсацією втрати її частини у звязку з порушенням строку її виплати за період з 01 листопада 2014року по день винесення рішення суду в розмірі 4 143 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09 жовтня 2014 року по день винесення рішення суду з коефіцієнтом підвищення та з компенсацію втрати його частини у звязку з порушенням строку його виплати за період з 01 листопада 2014 року по день винесення рішення суду в розмірі 134 323 грн.; компенсацію втрати частини середнього заробітку, присудженого рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2013 року та рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 лютого 2015 року, у звязку з порушенням строків виплати в розмірі 203012 грн. та 100000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 липня 2015 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 Стягнуто з ОСОБА_1 культури України на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09 жовтня 2014 року по день винесення рішення суду з коефіцієнтом підвищення та з компенсацією втрати частини у звязку із порушенням строків його виплати за період з 01 листопада 2014 року по день винесення рішення суду в розмірі 134 323 грн. та 3000 грн. моральної шкоди. Решту позовних вимог залишено без задоволення. Вирішено питання про судові витрати.

ОСОБА_1 культури України та ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, подали на зазначене рішення суду апеляційні скарги.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 11 вересня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 культури України на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22 липня 2015 року визнано неподаною та повернуто апелянту.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 24 грудня 2015 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 липня 2015 року змінено, в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог. Стягнуто з ОСОБА_1 культури України на користь ОСОБА_3 компенсацію втрати частини середнього заробітку, присудженого рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2013 року та рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 лютого 2015 року у звязку з порушенням строків виплати по день винесення рішення в розмірі 258 566 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 культури України на користь ОСОБА_3 10 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2016 року ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 11 вересня 2015 року скасовано, а справу передано до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 листопада 2016 року рішення апеляційного суду Закарпатської області від 24 грудня 2015 року року скасовано, а справу в частині вирішення позовних вимог щодо стягнення компенсації втрати частини доходів, у звязку з порушенням строків їх виплати та моральної шкоди передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Таким чином, предметом апеляційного розгляду є апеляційна скарга ОСОБА_1 культури України та апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22 липня 2015 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 культури України просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 культури України, як до неналежного відповідача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні решти позовних вимог, і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційні скарги мотивовані невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріально та процесуального права.

Сторони в судове засідання не з»явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином (під розписку), а тому їх неявка згідно ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 культури України підлягає відхиленню, а апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_2 до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09 жовтня 2014 року із врахуванням компенсації втрати частини заробітку у звязку з порушенням строку виплати. Залишаючи без задоволення вимоги позивача в іншій частині, суд першої інстанції вказав про те, що присуджені рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2013 року кошти вже стягнуті, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 лютого 2015 року перебуває у процесі виконання, при цьому трудовим законодавством не передбачена відповідальність у вигляді стягнення компенсації середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати після ухвалення рішення суду, яким вже вирішено питання такої відповідальності.

Однак, з даним висновком суду першої інстанції не може повністю погодитись колегія суддів за таких обставин.

Судом встановлено, що згідно наказу від 02 жовтня 2014 року за № 659/0/17-14 ОСОБА_1 культури України ОСОБА_3 було поновлено на посаді генерального директора Національного музею народної архітектури та побуту України з 27 січня 2012 року (а.с. 42, т. 1).

Відповідно до Наказу від 08 жовтня 2014року за № 676/0/17-14 ОСОБА_1 культури України ОСОБА_3 звільнено з 28 квітня 2014 року з посади генерального директора Національного музею народної архітектури та побуту України у звязку із закінченням дії трудового договору, згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України. (а.с. 43, т. 1).

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 17 лютого 2015 року визнано незаконним та скасовано наказ ОСОБА_1 культури України № 676/0/17-14 від 08 жовтня 2014 року «Про звільнення ОСОБА_3М.», стягнуто з ОСОБА_1 культури України на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2013 року з ОСОБА_1 культури України стягнуто на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 травня 2012 року у справі № 712/3848/12 про поновлення на роботі у розмірі 152 569 грн. 17 коп. (а.с. 30-33, т. 1).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 лютого 2015 року у справі № 308/7524/14-ц з ОСОБА_1 культури України стягнуто на користь ОСОБА_3 частину середнього заробітку у вигляді коефіцієнту підвищення заробітної плати за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 травня 2012 року у справі № 712/3848/12 про поновлення ОСОБА_3 на роботі за період з 10 травня 2012 року по 30 вересня 2013 року у розмірі 11746 грн.; середній заробіток з врахуванням коефіцієнту підвищення заробітної плати за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 травня 2012 року про поновлення ОСОБА_3 на роботі за період з 01 жовтня 2013 року по 02 жовтня 2014 року у розмірі 121189 грн. та 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди. (а.с. 124-130,т.1).

З листа ОСОБА_1 культури України за № 2207/10/13-13 від 25 липня 2013 року та довідок про доходи директора Національного музею народної архітектури та побуту України вбачається, що посадовий оклад генерального директора музею підвищувався декілька разів, а саме: з 30 січня 2012 року по 31 березня 2012 року 2 814 грн.; з 01 квітня 2012 року по 30 червня 2012 року 2 890 грн.; з 01 липня 2012 року по 31 серпня 2012 року 2 919 грн.; з 01 вересня 2012 року по 30 вересня 2012 року 2 937 грн; з 01 жовтня 2012 року по 30 листопада 2012 року 2 996 грн.; з 01 грудня 2012 року по 31 грудня 2012 року 3 054 грн.; з 01 січня 2013 року 3 101 грн. (а.с. 117-123, т. 1).

Відповідно до ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України: «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати»; Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427.

Разом із тим ст. 34 ОСОБА_4 України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до ОСОБА_4 України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим ОСОБА_4.

Під доходами в цьому ОСОБА_4 слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші.

Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін.

Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1.

За наявності зазначених умов у тому самому порядку компенсації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у звязку з несвоєчасним виконанням рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку з нарахуванням компенсації, позивач вказував на несвоєчасність виконання судових рішень, якими стягнуто на його користь середній заробіток.

Доводи ОСОБА_3 підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями листів Державної казначейської служби України від 20 травня 2015 року та 30 жовтня 2015 року. Так, з вказаних листів вбачається, що кошти середнього заробітку, присуджені позивачу рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2013 року виплачені останньому 15 травня 2015 року, а за рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 лютого 2015 року 23 жовтня 2015 року (т. 2 а.с. 129, 131).

Однак, з урахуванням висновків, викладених в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 02 листопада 2016 року, які згідно ч.4 ст. 338 ЦПК України є обовязковими для суду апеляційної інстанції при новому розгляді справи, колегія суддів вважає, що вимоги ОСОБА_3 про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати, заявлені ним за період з 01 січня 2014 року по день ухвалення судового рішення у даній справі, підлягають до часткового задоволення, так як за період з 01 жовтня 2013 року по 02 жовтня 2014 року такі вже були предметом розгляду у іншій справі № 777/624/15-ц. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 лютого 2015 року стягнуто компенсацію за період з 01 жовтня 2013 року по 02 жовтня 2014 року за затримку виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2013 року (а.с.139 т.3).

А тому, компенсацію втрати частини середнього заробітку, присудженого заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2013 року на суму 152 569,17 грн., у звязку з несвоєчасним його виконанням слід обраховувати за період з 3 жовтня 2014 (враховуючи висновок ВВСУ) по 15.05.2015 року (день виконання зазначеного рішення).

А компенсацію втрати частини середнього заробітку, присудженого рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 10.02.2015 року на суму 121 189 грн., у звязку з несвоєчасним його виконанням слід обраховувати з 11.02.2015 року по 30.09.2015 року (згідно останнього уточнення позовних вимог).

При цьому, дані щодо сукупного індексу інфляції за вказані період беруться колегією суддів з бази Інформаційно-аналітичної системи «ОСОБА_2: ОСОБА_4».

Таким чином, компенсація втрати частини середнього заробітку, присудженого рішенням від 28 жовтня 2013 року, у звязку з несвоєчасним його виконанням за період з 3.10.2014 року по 15.05.2015 року становитиме: 152 569,18 грн. * (1,474-1) = 72317,79 грн.

А компенсація втрати середнього заробітку, присудженого рішенням від 10.02.2015 року, у звязку з несвоєчасним його виконанням за період з 11.02.2015 року по 30.09.2015 року становитиме: 121 189 * (1,371-1)= 4961,12 грн.

Загальний розмір компенсації втрати частини середнього заробітку за невиконання обох рішень становить 117 278,91 грн.

Щодо рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 культури України на користь ОСОБА_3 заробітної плати за період з 02.10.2014 р. по 08.10.2014 року з коефіцієнтом підвищення та з компенсацією втрати її частини у звязку з порушенням строку її виплати за період з 01.11.2014 року по день винесення рішення у розмірі 4 143 грн., та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.10.2014 року по день винесення рішення суду з коефіцієнтом підвищення та з компенсацією втрати її частини у звязку з порушенням строку її виплати за період з 01.11.2014 року по день винесення рішення у розмірі 134 323 грн., то суд правильно дійшов висновку про стягнення зазначених сум на підставі вище наведеного законодавства та з урахуванням обставин справи.

Також колегія суддів не вбачає підстав для зміни рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 моральної шкоди, розмір якої судом визначено в сумі 3000 грн., з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 культури України про те, що позов предявлено до неналежного відповідача підлягають відхиленню, оскільки згідно ст. 5.1 Статуту Національного музею народної архітектури та побуту України, затвердженого наказом ОСОБА_1 культури України від 11 січня 2012 року керівництво Музеєм здійснює генеральний директор, який призначається на посаду та звільняється з посади Органом управляння майном (ОСОБА_1 культури України) шляхом укладення з ним контракту. Тобто, саме ОСОБА_1 культури України є уповноваженим органом на прийняття та звільнення з посади позивача, а відтак несе відповідальність повязану з невиплатою заробітної плати згідно трудового законодавства.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.309 ЦПК України слід змінити в частині відмови позивачу у задоволенні вимог про стягнення компенсації втрати частини середнього заробітку, присудженого рішеннями судів, у звязку з порушенням строків його виплати, з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення зазначених вимог в розмірі 117 278,91 грн.

Разом з цим, з матеріалів справи слідує, що відповідачем ОСОБА_1 культури України рішення апеляційного суду Закарпатської області від 24 грудня 2015 року та рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 липня 2015 року виконано, а саме сплачено позивачу ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 397032,00 грн. та 10000,00 грн., що стверджується меморіальними ордерами від 15 березня 2016 року та від 22 березня 2016 року та повідомленнями про безспірне списання коштів з рахунка боржника (т.3 а.с.178-179).

Однак, рішення апеляційного суду Закарпатської області від 24 грудня 2015 року, яке відповідачем виконано, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 листопада 2016 року скасовано, і при новому розгляді даної справи в суді апеляційної інстанції вимоги позивача ОСОБА_3 задоволено частково в меншому розмірі.

Відповідно до ч.2 ст.380 ЦПК України якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернено на новий розгляд, а при новому розгляді справи в позові відмовлено або позовні вимоги задоволено в меншому розмірі, або провадження у справі закрито чи заяву залишено без розгляду, суд, ухвалюючи рішення, повинен зобовязати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням.

Враховуючи, що після виконання рішення апеляційного суду Закарпатської області від 24 грудня 2015 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 культури України на користь ОСОБА_3 компенсацію втрати частини середнього заробітку, присудженого рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2013 року та рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 лютого 2015 року у звязку з порушенням строків виплати по день винесення рішення в розмірі 258 566 грн., а також стягнуто з ОСОБА_1 культури України на користь ОСОБА_3 10 000 грн. у відшкодування моральної шкоди - скасовано. І при новому розгляді справи судом апеляційної інстанції позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково, а саме стягнуто з ОСОБА_1 культури України на користь ОСОБА_5 компенсацію втрати частини середнього заробітку, присудженого рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.10.2013 року та рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.02.2015 року, у звязку з порушенням строків виплати, в розмірі 117 278, 91 грн., тобто в меншому розмірі, а у решті рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22 липня 2015 року залишено без змін, а саме в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 сум (4143+134323+3000=141466), а разом за двома рішеннями (117278,91+141466=258744,91), тоді як позивачу ОСОБА_1 культури України було виплачено (397032+10000=407032), тому колегія суддів вважає, що слід зобовязати позивача ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 культури України безпідставно стягнуті з нього за скасованим рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 24 грудня 2015 року грошові кошти в сумі 148287,09 грн. 44,91=148287,09).

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 культури України - відхилити.

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22 липня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 культури України на користь ОСОБА_5 компенсацію втрати частини середнього заробітку, присудженого рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.10.2013 року та рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.02.2015 року, у звязку з порушенням строків виплати, в розмірі 117 278, 91 грн.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Зобовязати ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 культури України безпідставно стягнуті з нього за скасованим рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 24.12.2015 року грошові кошти в сумі 148287 (сто сорок вісім тисяч двісті вісімдесят сім) гривень 09 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено на протязі двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді: