Справа №295/1194/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2017 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі

Головуючого судді Чішман Л.М.,

при секретарі Савіній Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з позовом в якому просили усунути перешкоди в користуванні власністю, а саме квартирою №44 по вул. С.Бандери, 16/63, що у місті Житомирі, шляхом зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою №44 по вул. С.Бандери, 16/63, що у місті Житомирі.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що є власниками квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_3 в даній квартирі зареєстрований однак, починаючи з 01.01.2008 року там не проживає, комунальні послуги не сплачує. Оскільки ОСОБА_1 є пенсіонером, отримує мінімальний розмір пенсії, позивачі не мають змоги сплачувати комунальні послуги за відповідача, який не проживає в квартирі та даним житлом не цікавиться, що змусило звернутись до суду.

В судовому засіданні позивачі позов підтримали у повному обсязі, просили задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання (а.с.25), причини неявки не повідомив.

Відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача.

Свідок ОСОБА_4, який є сусідом позивачів, в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_3 проживав з позивачами, навчався в технікумі, близько 10 років назад виїхав з квартири та на даний час свідок не знає де він знаходиться.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що її відомо про те, що в квартирі АДРЕСА_2, крім ОСОБА_1, ОСОБА_2 ніхто не проживає.

Вислухавши пояснення позивачів, покази свідка, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 28.02.2003 року серії САА №947131, виданого Виконкомом Житомирської міської ради та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.03.2003 року, ОСОБА_1 належить 1/2 частини квартири №44 по вул. Чапаєва (ОСОБА_6) в м. Житомирі. (а.с. 10,11)

Згідно договору довічного утримання від 11.03.2003 року серії ВАЕ №215457 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.05.2003 року, ОСОБА_2 є власником 1/2 частини квартири №44 по вул. Чапаєва (ОСОБА_6) в м. Житомирі. (а.с. 12)

Відповідно до довідки Житлово-будівельного кооперативу «Полісся» від 20.01.2017 року за №89, в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 (а.с. 15)

За відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України, вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с. 18)

Зі змісту акту, затвердженого директором Житлово-будівельного кооперативу «Полісся» 20.01.2017 року, вбачається, що ОСОБА_3 за вказаною адресою зареєстрований, але не проживає з 2008 року. (а.с.14).

Статті 15 та 16 ЦК України передбачають, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені положеннями цієї статті.

Положеннями ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також визначено у статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Згідно до частин першої та другої ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 383 ЦК України визначає, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вказана норма передбачає усунення порушень права власності будь-яким способом, у тому числі, й шляхом виселення.

Статтею 156 Житлового кодексу України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові.

Враховуючи що в матеріалах справи міститься достатньо доказів, які підтверджують, що відповідач зареєстрований, але не проживає за даною адресою з 2008 року, суд вважає за можливе визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відтак позовні вимоги в частині визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою №44 по вул. С.Бандери, 16/63, що у місті Житомирі, підлягають до задоволення.

Щодо вимоги позивачів про усунення перешкоди в користуванні власністю, а саме квартирою №44 по вул. С.Бандери, 16/63, що у місті Житомирі, шляхом зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_3 суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Дана норма Закону визначає судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням є достатньою підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. А тому вимоги позивачів у цій частині є безпідставними та суд відмовляє в їх задоволенні.

Згідно частини першої ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 10,11,60, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 319, 391, 405 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування АДРЕСА_3.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та на користь ОСОБА_2 по 320,00 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Л.М.Чішман