Провадження № 2/522/4497/17
22 травня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Кравчук Т.С.
при секретарі Антонецькому С.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання угоди дійсною та поділ майна подружжя,
До Приморського районного суду м. Одеси звернулась позивачка ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, у якому просить визнати дійсним Договір № 4567 купівлі-продажу нерухомого майна у вигляді квартири №11, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Старопортофранківська 9 укладений 11 червня 1998 року, між ОСОБА_2 з одної сторони, та ОСОБА_3, - з іншої сторони, зареєстрований на Товарній біржі ЦОБ, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 квартири №11, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Старопортофранківська 9, загальною площею 36,8 кв.м. - в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної власності подружжя..
Представником позивача через канцелярію суду була надана заява, у якій вона просить справу розглядати за її відсутності, просить позов задовольнити у повному обсязі.
Відповідачі у судове засідання не зявилися, сповіщалися належним чином, причини неявки не повідомили.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, давши оцінку доказам у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено у судовому засіданні 04 вересня 1993 року між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено шлюб, зареєстрований відділом держаного реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області, актова запис за №398. (свідоцтво про одруження серії І-ЖД №166956)
За час шлюбу позивачка з відповідачем за спільні кошти придбали на праві спільної сумісної власності квартиру №11, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Старопортофранківська 9.
Вказана квартира, яка була оформлена на чоловіка ОСОБА_2, на підставі договору купівлі - продажу нерухомого майна від 11 червня 1998 року, якій був укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, згідно якому ОСОБА_2 придбав у власність квартиру №11, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Старопортофранківська 9. Вказаний договір купівлі - продажу нерухомого майна було укладено у письмовій формі та зареєстровано на Товарній біржі ЦОБ, реєстраційний № 4567.
У подальшому, вищевказаний договір купівлі - продажі не був нотаріально посвідчений.
Умови угоди повністю виконані сторонами, що вказує на те, що угоди відповідала дійсній волі обох сторін.
Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.
Згідно з розясненнями ВС України № 02-5/111 від 12.03.1999 року зі змінами та доповненнями - якщо однією з сторін договір виконано повністю або частково, а друга сторона ухиляється від нотаріального посвідчення договору, суд має право за позовом сторони, яка виконала умови договору визнати договір дійсним. Судове рішення у цьому випадку заміняє нотаріальне посвідчення.
На сьогоднішній час позивачка має намір поділити майно, яке належить на праві спільної сумісної власності, однак не має такої можливості, оскільки угода нотаріально не посвідчена, а місцезнаходження відповідача ОСОБА_3 не відомо.
Як передбачає ст. 69 ч.І СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Згідно ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.
Зважаючи на ст. 60 ч.ч.1,2 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
На підставі ст. 70 ч.ч. 1,2,3 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Разом з тим, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.?
Відповідно до ст. 71 ч.І СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Згідно п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
Таким чином, спірна квартира була придбана сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час перебування у шлюбі, а тому є спільною сумісною власністю подружжя.
На підставі чого, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 у повному обсязі.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання угоди дійсною та поділ майна подружжя задовольнити.
Визнати дійсним Договір № 4567 купівлі-продажу нерухомого майна у вигляді квартири №11, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Старопортофранківська 9 укладений 11 червня 1998 року, між ОСОБА_2 з одної сторони, та ОСОБА_3, - з іншої сторони, зареєстрований на Товарній біржі ЦОБ.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 квартири №11, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Старопортофранківська 9, загальною площею 36,8 кв.м. - в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної власності подружжя.
Рішення суду може бути переглянуто за заявою відповідача, якій не приймав участі при розгляді справи, поданої протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя: 22.05.2017