АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2536/17 Справа № 185/4597/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.,

суддів Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 28 грудня 2015 року відповідач керуючи автомобілем "Богдан-2110", державний номер НОМЕР_1, по вул. Дніпровській у м. Павлограді поблизу заправної станції "Амік" не вибрав безпечної швидкості, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням та здійснив з'їзд на узбіччя та зіткнувся зі стовпом, в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження, а вину відповідача у скоєнні ДТП було встановлено постановою суду.

Згідно висновку експертного автотранспортного дослідження вартість матеріального збитку складає 126439,50 грн. та за послуги по складанню цього висновку позивачем було сплачено 800 грн., а також понесено витрати на евакуацію автомобіля у сумі 1100 грн., Оскільки вказаний автомобіль позивачу було передано на підставі договору лізингу, укладеного з ПАТ КБ «ПриватБанк» та саме на позивача покладенно обовязок з утримання цього автомобіля позивач вважає, що відповідач зобовязаний відшкодувати вказану шкоду, а тому просила стягнути з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 128339,50 грн., а також судові витрати, понесені при зверненні до суду.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено та ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у сумі 128339 грн. 50 коп., та судові витрати в сумі 1283,39 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зазначене рішення ухвалено з додержанням вказаних вимог закону.

Так, судом встановлено, що 28 грудня 2015 року водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем Богдан 2110 державний номер НОМЕР_2 по вул. Дніпровській у м. Павлограді поблизу автозаправної станції «Амік» не вибрав безпечної швидкості, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням та здійснив з'їзд на узбіччя та зіткнувся зі стовпом, в результаті чого автомобіль отримав механічні ушкодження. Вказані обставини встановлені постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2016 року, тому у відповідності до ч.4 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

У судовому засіданні сторони підтвердили, що відповідач керував автомобілем зі згоди позивача.

Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля "Богдан-2110", державний номер НОМЕР_1 є ПАТ КБ «ПриватБанк».

Також встановлено, що між позивачем, як лізингоодержувачем, та ПАТ КБ "Приватбанк", як лізингодавцем, було укладено договір лізингу шляхом подання позивачем заяви про приєднання до Умов та правил надання фінансового лізингу №DN00A@ від 23 червня 2014 року, за умовами якого лізингодавець передав лізингоодержувачу в лізинг автомобіль "Богдан-2110", державний номер НОМЕР_1, а відповідно до п.2.8 Умов і правил надання банківських послуг, які є частиною договору фінансового лізингу, приймання лізингоодержувачем предмета лізингу оформлюється шляхом складання Акту. З моменту підписання сторонами Акту, лізиноодержувач несе повну цивільну відповідальність перед третіми особами за його використання, відшкодовує у повному обсязі шкоду третім особам, заподіяну внаслідок експлуатації предмета лізингу. (п.2.8.4.3.2). На період строку лізингу лізингоодержувач проводить ремонт предмета лізингу в тому числі капітальний (п.2.8.4.3.5.).

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що оскільки позивач згідно акту від 17 липня 2014 року прийняв предмет лізингу, строк дії договору лізингу не сплив, на позивача за умовами договору лізингу покладено обов'язок здійснювати ремонт транспортного засобу, а тому у позивача виникло право вимагати відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок ДТП.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №012/2/16 від 28 березня 2016 року вартість матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля Богдан 2110 державний номер НОМЕР_2 складає 126349,50 грн.

Позивачем також понесено витрати по сплаті вартості проведення автотоварознавчого дослідження у сумі 800 грн. та сплату послуг евакуатора у сумі 1100 грн.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.1 ст.806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

У відповідності до ч.1 ст.809 ЦК України, ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження предмета договору лізингу несе лізингоодержувач, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки внаслідок пошкодження автомобіля позивачу було заподіяно матеріальну шкоду та цей автомобіль знаходиться у повному використанні позивача, на яку й покладено обовязок, відповідно до договору лізингу, утримувати вказаний автомобіль, у звязку з чим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку, що позивач є належним та відповідач повинен відшкодувати заподіяну шкоду.

Доводи апеляційної скарги, що визначаючи суму завданого збитку районним судом взято лише висновок спеціаліста, який проводив оцінку за особистою заявою позивачки та те, що сума спричиненого збитку явно завищена, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, відповідачем доказів протилежного суду не надано, а відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а статтею ст. 212 ЦПК України передбачено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, доводи апеляційної скарги відповідача про те, що власником пошкодженого автомобіля є ПАТ КБ «ПриватБанк» і саме на його користь необхідно сплачувати завдану шкоду, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки за договором лізингу Лізингоодержувачем є позивач на яку, як зазначалося вище, й покладено обовязок здійснювати ремонт транспортного засобу, а отже і вимагати відшкодування шкоди.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при розгляді справи, районним судом були виконані всі вимоги процесуального закону, спір вирішено у відповідності з нормами матеріального та процесуального права. Рішення є обґрунтованим, з повним відображенням обставин, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є правильними.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

ОСОБА_5