Провадження № 2/537/553/2017
Справа № 537/1107/17
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.05.2017 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Сьоря С.І. при секретарі Яворській А.Г. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом фізичної особи ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Полтавської області, виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, міського голови м.Кремечнука Полтавської області ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою відповідно до якої просив суд винести рішення, яким стягнути з відповідачів солідарно на його користь середній заробіток за період вимушеного прогулу з 01.03.2017 року і по дату винесення рішення, який станом на момент подачі позову становить 11 557 грн. 77 коп..

Свої вимоги мотивував тим, що рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 01.07.2016 року він був поновлений на посаді Генерального директора КП «Кременчукводоканал» на тих же умовах, що були встановлені контрактом від 09.11.2007 року з Генеральним директором КП «Кременчукводоканал» ОСОБА_1 з 26.02.2016 року. Рішення суду в цій частині допущено до негайного виконання. 07.07.2016 року міським головою м.Кременчука було видано розпорядження №393-КВ про поновлення його (позивача) на посаді Генерального директора КП «Кременчукводоканал», яке було зачитано в його присутності. Зазначив, що разом з тим, виконавчий лист Кременчуцькою міською радою не виконано, оскільки в тексті самого розпорядження відсутні умови контракту, про який зазначено в рішенні суду та у виконавчому листі. Також вказав на те, що відсутній сам контракт як окремий документ, хоча його наявність презюмується як рішенням суду, так і тим фактом, що контракт від 09.11.2007 року вже закінчився за строком. Представник Кременчуцької міської ради в ході зустрічі у відповідь на його (позивача) питання щодо самого контракту повідомив, що надасть його пізніше, однак, станом на 16.12.2016 року контракт з ним так і не підписано. 07.07.2016 року було підписано ще одне розпорядження яким його (позивача) звільнено з займаної посади у зв»язку з припиненням повноважень посадової особи за п.5 ст. 41 КЗпП України та директором КП «Кременчукводоканал» знову призначено ОСОБА_3. Рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 30.09.2016 року, яке набрало законної сили 07.12.2016 року, розпорядження про звільнення його з роботи скасовано та ухвалено поновити його на роботі. Одночасно стягнуто з Кременчуцької міської ради середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу станом на 30.09.2016 року в сумі 33 022 грн. 20 коп. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01.03.2017 року задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Полтавської області, виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнуто з Кременчуцької міської ради Полтавської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.10.2016 року по 01.03.2017 року включно в сумі 57 238 грн. 48 коп.. Станом на сьогодні дане судове рішення не виконано. На роботі його не поновлено, тому він з вини відповідачів, продовжує перебувати в стані вимушеного прогулу. Оскільки порушення при звільненні були допущені обома відповідачами та відшкодування середнього заробітку має відбуватися шляхом солідарного стягнення з відповідачів. Кременчуцька міська рада, як особа винна у невиконанні рішення суду про поновлення на роботі не має відкритих рахунків в Казначейських чи інших банківських установах. Згідно Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» саме виконавчий комітет ради є розпорядником коштів місцевої громади і саме виконком має рахунки в органах казначейства, з яких можливе проведення списання коштів за рішенням суду. Враховуючи вищевикладене, він змушений був звернутися до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився з невідомих суду причин.

Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги позивача підтримав з підстав, що зазначені в позові.

Представник відповідачів - Кременчуцької міської ради Полтавської області та виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що у липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Крюківського районного суду м.Кременчука із позовною заявою про поновлення його на посаді генерального директора комунального підприємства «Кременчукводоканал». Відповідачами по справі виступали Кременчуцька міська рада Полтавської області, виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області, управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, комунальне підприємство «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради, міський голова міста Кременчука ОСОБА_2. 27.09.2016 Кременчуцькою міською радою Полтавської області прийнято рішення «Про затвердження статуту комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради Полтавської області в новій редакції». Згідно з п. 7.5 Статуту, до складу посадових осіб підприємства відносяться посади Директора, генерального директора, першого заступника та заступників Директора або генерального директора, директора фінансового, директора технічного, головного бухгалтера. Відповідно до цього ж пункту Статуту, посадові особи підприємства, крім Директора, призначаються на посаду Директором за погодженням відповідних кандидатур з УЖКГ. Тобто, згідно діючого статуту саме директору комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради делеговано повноваження призначати на посаду генерального директора вищевказаного комунального підприємства. Слід зазначити, що статут комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради Полтавської області в новій редакції затверджений рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області від 27.09.2016 року був досліджений в ході розгляду справи № 537/3876/16-ц. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 30.09.2016 року по справі № 537/3876/16-ц вищевказаний позов задоволено частково. Резолютивна частина рішення суду викладена в наступному формулюванні: «Поновити ОСОБА_1 на посаді генерального директора комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради на умовах, що були встановлені контрактом від 09.11.2007 року з генеральним директором комунального підприємства «Кременчукводоканал» ОСОБА_1». Тобто, судовим рішенням не визначено, хто саме із відповідачів зобов'язаний поновити ОСОБА_1 на посаді генерального директора. Тому враховуючи нову редакцію статуту, яка на сьогоднішній день є чинною, і те що судовим рішенням не визначено хто саме із відповідачів зобов'язаний поновити ОСОБА_1 на посаді генерального директора, взагалі не зрозуміло хто повинен поновити позивача на посаді. Крім того, Кременчуцькою міською радою було вжито всіх заходів з метою виконання рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 30.09.2016 року по справі № 537/3876/16-ц, а саме ОСОБА_1 направлялися листи від 21.10.2016 року вих. 01-38/1920 та від 18.01.2017 року вих. № М-02-26/1053-6, якими позивачу повідомлялось про необхідність з'явитися до Кременчуцької міської ради Полтавської області за адресою: м. Кременчук, пл. Перемоги, 2 для ознайомлення з відповідним розпорядженням про поновлення його на посаді Генерального директора КП «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради, та після ознайомлення - приступити до виконання своїх посадових обов'язків. Однак ОСОБА_1 жодного разу на такі запрошення не з'явився, а тому у Кременчуцької міської ради Полтавської області була фактично відсутня можливість внести запис у трудову книжку ОСОБА_1.

Міський голова м.Кременчука Полтавської області ОСОБА_2 до судового засідання не з»явився з невідомих суду причин.

Вислухавши пояснення представника позивача, пояснення представника відповідачів, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне.

Рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 30.09.2016 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 07.12.2016 року, скасовано розпорядження міського голови м.Кременчука від 07.07.2016 року №394-КВ про звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора Комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради з 07.07.2016 року, поновлено ОСОБА_1 на посаді генерального директора Комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради Полтавської області на умовах, що були встановлені контрактом від 09.11.2007 року з генеральним директором Комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради ОСОБА_1, стягнуто з Кременчуцької міської ради Полтавської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період вимушеного прогулу з 11.07.2016 року по 30.09.2016 року включно в сумі 33 022 грн. 20 коп., рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_4 на посаді генерального директора Комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради допущено до негайного виконання.

Рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 01.03.2017 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 25.04.2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з Кременчуцької міської ради Полтавської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.10.2016 року по 01.03.2017 року включно в сумі 57 238 грн. 48 коп.

Згідно ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України та КЗпП України.

Відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч.ч.1,3,5 ст. 235 КЗпП України в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов'язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

Обов'язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (ч.5 ст. 124 Конституції України).

Отже, з огляду на принцип загальнообов'язковості судових рішень за змістом ст..ст. 14, 367 ЦПК України судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов'язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Згідно п.34 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавцем на роботодавця покладено обов»язок добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов'язок полягає у тому, що роботодавець зобов»язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу ж після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися, а затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання такого наказу без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ч.2 ст. 14 ЦПК України).

У випадку невиконання цього обов'язку добровільно, рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України , передбачено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

У відповідності до правової позиції, що викладена в постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року у справі №6-203цс14, відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідачами, в порушення вимог ст..ст.10, 60 ЦПК України, суду не надано жодного належного доказу того, що рішення Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 30.09.2016 року, яким поновлено ОСОБА_1 на посаді генерального директора КП «Кременчукводоканал» виконано.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з вини Кременчуцької міської ради Полтавської області, має місце факт затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі, у розумінні ст. 236 КЗпП України, яка зумовлює відповідальність, передбачену цією нормою.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов»язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Згідно п. 5 розділу ІV Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8, визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період.

Відповідно до абзацу 2 та 3 п. 8 Порядку, після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді, а середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23.10.2012 року № 6-87цс11.

Рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука від 30.09.2016 року у справі №537/3876/16 ц та рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука від 01.03.2017 року у справі №537/6151/16 ц встановлено, що середньоденний заробіток ОСОБА_1 складає 550 грн. 37 коп.

Таким чином, при розрахунку середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу, суд бере період з дня наступного після ухвалення 01.03.2017 року Крюківським районним судом м.Кременчука рішення, яким на користь позивача стягнуто середній заробіток за період з 01.10.2016 року по 01.03.2017 року включно, тобто з 02.03.2017 року, а не з 01.03.2017 року як зазначено позивачем у позовній заяві, і по дату винесення даного рішення, тобто по 18.05.2017 року включно та бере до уваги середньоденний розмір заробітної плати генерального директора КП «Кременчукводоканал», розмір якого встановлено рішеннями Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 30.09.2016 року та 01.03.2017 року та приходить до висновку, що з відповідача - Кременчуцької міської ради Полтавської області на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 28 068 грн. 87 коп. (550 грн. 37 коп. х 51 робочий день).

Щодо вимоги позивача про стягнення на його користь середнього заробітку в солідарному порядку з Кременчуцької міської ради, виконавчого комітету Кременчуцької міської ради та міського голови м.Кременчука ОСОБА_2, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки як встановлено рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука від 01.03.2017 року, згідно виконавчого листа від 30.09.2016 року, виданого Крюківським районним судом м. Кременчука у справі № 537/3876/16-ц боржником зазначено Кременчуцьку міську раду Полтавської області, яка і повинна виконати рішення Крюківського районного суду м.Кременчука від 30.09.2016 року про поновлення позивача на роботі.

З цих же підстав, суд не приймає заперечення представника відповідачів про те, що Кременчуцька міська рада Полтавської області не є належним відповідачем у справі, так як 27.09.2016 року Кременчуцькою міською радою прийнято рішення «Про затвердження статуту комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради в новій редакції, який діє в даний час і відповідно до п.7.5 цього Статуту ні виконавчий комітет Кременчуцької міської ради , ні Кременчуцька міська рада Полтавської області не наділені повноваженнями поновити ОСОБА_1 на посаді генерального директора Комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради, оскільки ці повноваження покладаються на його Директора.

Також суд не приймає до уваги твердження представника відповідачів щодо того, що Кременчуцька міська рада Полтавської області та виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області не є належними відповідачами із тих підстав, що рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 30.09.2016 року не визначено, хто саме із відповідачів зобов»язаний поновити позивача на роботі.

Вказані висновки суду ґрунтуються на положення ст. 236 КЗпП України, роз»ясненнях, що надані в п. 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» та правовій позиції Верховного суду України, яка викладена у справі № 6-203ц14 від 21.01.2015 року, із системного аналізу яких вбачається, що питання про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника вправі вирішувати як уповноважений орган, так і власник.

Відповідно до п.1 Статуту Комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради в новій редакції від 27.09.2016 року, власником та засновником даного підприємства є територіальна громада м.Кременчука в особі Кремечнуцької міської ради Полтавської області.

Тобто, Кременчуцька міська рада Полтавської області, як власник, вправі вирішувати питання про поновлення позивача на роботі .

Також, про зобов»язання саме відповідача Кременчуцьку міську раду Полтавської області виконати рішення Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 30.09.2016 року прямо зазначено в самому рішенні суду, а саме в абзаці третьому резолютивної частини: «Поновити ОСОБА_1 на посаді генерального директора Комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кремечнуцької міської ради на умовах, що встановлені контрактом від 09.11.2007 року з генеральним директором Комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради ОСОБА_1

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню, а саме з Кременчуцької міської ради Полтавської області на корись позивача необхідно стягнути середній заробіток за період з 02.03.2017 року по 18.05.2017 року включно в сумі 28 068 грн. 97 коп., а в задоволенні позовних вимог в іншій частині необхідно відмовити.

Оскільки позов підлягає задоволенню, то з Кременчуцької міської ради Полтавської області на користь держави необхідно стягнути судовий збір.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 235, 236 КЗпП, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Полтавської області, виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, міського голови м.Кремечнука Полтавської області ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Стягнути з Кременчуцької міської ради Полтавської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02 березня 2017 року по 18 травня 2017 року включно у розмірі 28 068 грн. 87 коп.

В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Стягнути з Кременчуцької міської ради Полтавської області на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: