Справа № 441/594/16 Головуючий у 1 інстанції: Ференц О.І.
Провадження № 22-ц/783/400/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Мікуш Ю.Р.,

суддів -Бойко С.М., Копняк С.М.

секретар Брикайло М.В.

З участю: представника позивача Жарського І.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Городоцького районного суду Львівської області від 30 серпня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, третя особа - Городоцький районний відділ державної виконавчої служби територіального управління юстиції Львівської області, про звільнення майна з-під арешту, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним заочним рішенням суду в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ПАТ КБ «Приватбанк» Сокуренко Н.В. В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вважає висновок суду про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження кожної обставини по справі таким, що не відповідає вимогам процесуального права, оскільки судом не спростовані аргументи позивача та додані до позову докази. Звертає увагу, що суд не врахував вимог ст.589 ЦК України та ЗУ «Про іпотеку», якими передбачено, що в разі порушення боржником основного зобов»язаня відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважнно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Крім цього, суд не врахував вимог ч.ч.6,7 ст.3 ЗУ «Про іпотеку», якими визначено пріоритетне право на задоволення забезпечених вимог за рахунок предмета іпотеки. Твердження суду, що арешт накладений тільки на майно відповідача, якому належить лише 1/6 частина майна, яке знаходиться в іпотеці, на думку апелянта є помилковим, оскільки ця частина майна не є окремою частиною та не виділена в натурі. Відтак арешт накладений виконавчою службою позбавляє позивача задвольнити свої вимоги за рахунок всього предмета іпотеки. Просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача Жарського І.Р. на підтримання доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 21.03.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитну угоду № Є/V3661 за умовами якої останній отримав кредит у розмірі 25 000 доларів США на умовах, визначених угодою. (а.с. 5-7).

Виконання умов Кредитного договору забезпечено договором іпотеки від 21.03.2008 року згідно із яким ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 передали в іпотеку банку житловий будинок загальною площею 175,2 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцям на праві власності на підставі Свідоцтва про спадщину за законом, виданого Городоцькою державною нотаріальною конторою 16.03.1985 року за реєстровим номером 810 (а.с.8-13).

Постановою державного виконавця ВДВС Городоцького РУЮ від 27.04.2011 року в межах виконавчого провадження №722 накладено арешт на все належне ОСОБА_3 нерухоме майно. Дане обтяження зареєстроване у ЄР заборон відчуження об»єктів нерухомого майна. (а.с.23).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є власником чи володільцем арештованого нерухомого майна, звернення стягнення на таке майно не відбулося, майно надалі залишається в іпотеці, а крім цього ще й під арештом. На час розгляду справи відсутні рішення судів про звернення стягнення на іпотечне майно чи стягнення заборгованості по кредиту.

Судом підставно зазначено, що права банку як іпотекодержателя при наявності інших обтяжень спірного майна задовольняються не лише шляхом звільнення майна з-під арешту, а пріоритетом задоволення його вимог, в той час як постанова про накладення арешту на майно стосується лише 1/6 частини переданого в іпотеку житлового будинку.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції та виходить із того, що накладення арешту на майно боржника, яке вже є в іпотеці, не свідчить про реалізацію цього майна на даному етапі без врахування вимог іпотекодержателя, який отримав майно в іпотеку 21.03.2008 року та має пріоритет перед іншими боржниками під час виконання рішення суду. Черговість виконання рішення суду та переважаюче право на це визначає державний виконавець відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет перед незареєстрованим обтяженням. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Відповідно до ч.3 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно може бути звернено у разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Згідно п.2 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред»явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Колегія суддів вважає, що накладений державним виконавцем арешт на майно, яке є предметом іпотеки, не порушує права позивача як іпотекодержателя, оскільки зареєстроване 21.03.2008 року у Державному реєстрі іпотек за ПАТ КБ «Приватбанк» та має вищий пріоритет при виконанні рішень судів перед іншими стягувачами. Крім цього, позивач заперечує у задоволенні вимог інших кредиторів за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до статті 308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України,- колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в і д х и л и т и .

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 30 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ на протязі 20 днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: С.М.Бойко

С.М.Копняк