Справа №265/2626/16-ц
Провадження №2/265/45/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2017 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Мельник І. Г., за участю секретаря Тулянкіної М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила стягнути з останнього на свою користь витрати на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця, інфляційні витрати, витрати на правову допомогу і судовий збір на загальну суму 62860 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 1996 року по 17.08.2013 року перебувала у цивільному шлюбі з ОСОБА_3, вели спільне господарство та мешкали однією родиною у будинку 204 по вулиці Леніна смт. Володарське Донецької області, що належить на праві власності ОСОБА_3 З початку сумісного проживання ОСОБА_3 перестав працювати за власним бажанням та фактично весь час знаходився на її утриманні. На весні 2013 року ОСОБА_3 захворів, перебував на лікуванні у стаціонарних медичних лікувальних закладах у Володарській ЦРЛ та лікарні № 2 міста Маріуполя з діагнозом ішемічна хвороба серця. За час хвороби нею було придбано за призначенням лікарів для ОСОБА_3 ліків на загальну суму 10592,43 гривень. Після смерті ОСОБА_3, позивачка організувала поховання, оплатила проведення ритуальних послуг, організацію поминального обіду після похорон. Вартість витрат на поховання складала 21 079 грн.

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно у вигляді частки будинку 204 по вулиці Леніна в смт. Володарське Донецької області. Спадкоємцем першої черги за законом є син померлого ОСОБА_3 ОСОБА_2, відповідач по справі.

Також зазначала, що оскільки витрати на лікування та поховання ОСОБА_3 понесені нею були у 2013 році, то дані витрати повинні бути проіндексовані та складають 62860 гривень. Посилаючись на норми ст..ст.1216,1261,1232, 509,535 ЦК України, вважає, що відповідач ОСОБА_2 повинен відшкодувати їй витрати на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця з урахуванням індексу інфляції в сумі 62870 гривень. Просила стягнути на її користь витрати на правову допомогу та судовий збір.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність за участю її представника.

Представник позивача ОСОБА_4, який діє на підставі договору про надання юридичних послуг, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, додатково зазначав, що відповідно до наданих історій хвороб померлого ОСОБА_3, останній тричі лікувався на стаціонарному відділенні лікарні № 2 міста Маріуполя, також проходив лікування в лікарні за місцем реєстрації смт. Володарське Донецької області. В звязку з тим, що ОСОБА_3 не працював, не перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України, як пенсіонер, не був зареєстрований у центрі зайнятості як безробітний, не мав власних доходів, напроти його довірителька, працювала, як фізична особа-підприємець та мала власні кошти, то саме вона купувала померлому ОСОБА_3 медичні препарати та ліки за призначенням лікарів, а також годувала його та купували предмети особистої гігієни, коли він знаходився на лікуванні. Після смерті ОСОБА_3 саме позивачка за власні кошти поховала його та організувала поминальній обід. Не заперечував той факт, що позивачка отримувала 200 гривень допомоги на поховання, які необхідно врахувати при винесення рішення суду. Вказував, що з боку позивачки був наданий належним чином оформлений чек від 20.08.2013 року ритуальної організації де зазначено розшифровку, витрачених позивачкою коштів на поховання ОСОБА_3 Крім того, підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 в частині індексації витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця, витрат на правову допомогу та сплачений позивачкою судовий збір. Просив задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю за участю свого представника.

Представник відповідача ОСОБА_5, яка діє на підставі довіреності, заперечуючи проти позову надала суду письмові заперечення, відповідно до яких зазначала, що відповідно до вимог ч.1 ст.1232 ЦК України, Закону України «Про поховання та похоронну справу», витрати на проведення поминального обіду в сумі 8680 гривень, який проводиться після поховання відшкодуванню не підлягають. З боку позивача були надані: товарний чек від 20.08.2013 року на суму 5210 гривень та квитанція від 19.08.2013 року на суму 7189 грн., загалом на суму 12399 гривень, однак в зазначених документах дублюються надані позивачці послуги та продані предмети. Тобто відповідно до Закону підлягають відшкодуванню кошти зазначені в квитанції від 19.08.2013 року на суму 7189 грн. та кошти згідно квитанції від 20.08.2013 року за мінусом послуги виносу тіла та придбаний товар на суму 3700 грн. Відповідно до наданих позивачкою історій хвороб спадкодавця, останній знаходився на стаціонарному лікуванні з 26.07.2013 по 07.08.2013 року, з 10.08.2014 по 6.08.2013 року та з 16.08.2013 по 17.08.2013 року. Інших доказів знаходження померлого на лікуванні в медичному закладі в інший період позивачкою не надано. Отже, з наданих позивачкою чеків вбачається, що сума коштів, яку витратила позивачка на лікарські засоби з призначенням лікарів та періодом знаходження померлого на лікуванні складає 2445,30 гривень, сума в розмірі 8049,08 гривень не узгоджується з періодом лікування померлого та призначеннями лікарів, тому задоволенню не підлягає. Також вважає, що зазначена сума повинна бути стягнута не в повному обсязі, в звязку з рішенням Жовтневого районного суду, відповідно до якого було встановлено факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з 1996 року померлого та позивачки ОСОБА_1, а також з вимогами Сімейного Кодексу України, так як остання як дружина померлого повинна була підтримувати матеріально свого цивільного чоловіка, піклуватися про нього та доглядати. Щодо застосування ст..625 ЦК України зазначала, що грошове зобовязання, відповідальність за які встановлена зазначеною нормою права передбачає насамперед договірні правовідносини та отримання грошових коштів від кредитора, тому не має законних та обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 індексу інфляції та 3% річних. Просила задовольнити позовні вимоги з урахуванням поданих заперечень.

В подальшому звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутністю.

Суд, допитавши представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, примусове виконання обов'язку в натурі, визнання незаконними дії чи бездіяльності органу місцевого самоврядування.

Як встановлено судом факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1996 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за адресою Донецька область, смт. Володарське, вулиця Леніна, будинок 204, підтверджується рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 вересня 2013 року, (а.с 4), що набуло законної сили 16.09.2013р.

З червня 2013 року ОСОБА_3 тяжко хворів та знаходився на лікуванні у лікарні, як за місцем проживання у період з 29.06. 2013 року по 15.07.2013 року з діагнозом гострий інфаркт міокарда, так і в лікарні № 2 міста Маріуполя у періоди з 26.07 по 07.08.2013 року з діагнозом ІХС, постінфарктний (позитивний інфаркт міокарда переднесептальний 10.06.2013 року) та атеросклеротичний кардіосклероз зі зниженою систолічною функцією, асцит 3 стадії, анасарка, двосторонній гідроторакс. Гіпертонічна хвороба 3 ст., Прогресуюче протягом ризик 4; з 10.08. по 16.08.2013 року та з 16.08. по 17.08.2013 року з діагнозом: ІХС, постінфарктний (2013 рік) і атеросклеротичний кардіосклероз. СН2Б-3, МА, тахісістоліческая форма, шлунково-кишкова кровотеча з нез'ясованого джерела. ОСЛ: асцит, анасарка, набряк головного мозку, набряк легенів. Кардіальний цироз печінки. СОП: цукровий діабет 2 тип. Гіперглікемія. Трофічні виразки стоп, гомілок.

Як вбачається зі свідоцтва про смерть, ОСОБА_3 помер 17 серпня 2013 року, про що 19 серпня 2013 зроблено відповідний актовий запис №95 та відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Володарського районного управління юстиції у Донецькій області видано свідоцтво про смерть серії 1-Н № 722180 (а.с. 5).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, ОСОБА_2, відповідач по справі, як спадкоємець за законом першої черги, прийняв спадщину в установленому законом порядку, шляхом подачі до державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини (а.с.35), станом на 03.11.2016 року свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно не видавалося (а.с.103).

Статтею 1261 ЦК України установлено, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті.

Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов'язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме: такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення.

У ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Виходячи із визначення поняття поховання відповідно до вказаного Закону, до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу.

Отже, витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, відшкодувати які зобов'язані спадкоємці у відповідності до ст. 1232 ЦК України.

Крім цього, Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди від 27 березня 1992 року № 6 роз'яснив, що витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож у даній місцевості. Однак таких роз'яснень апеляційний суд не врахував і відповідних обставин не встановив.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі й щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Обов'язок з доведення позову покладено на позивача.

Судом встановлено, що позивачка понесла витрати на лікування ОСОБА_3, провела його поховання та понесла витрати на поминання. В позовні заяві позивачка визначила загальний розмір даних витрат з урахування індексу інфляції в сумі 62860 гривень.

Відповідно до даних управління Пенсійного фонду України в Володарському районі Донецької області, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на обліку в управлінні не перебуває та за призначенням пенсії не звертався (а.с.145).

Напроти з боку позивача суду були надані документи з управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Маріуполя, що ОСОБА_1 з березня 2013 року по серпень 2013 року надавала звітність як фізична особа-підприємець сама за себе, відповідно до якого середньомісячний її дохід складав 11529, 92 гривень (а.с.149-150). При цьому в зазначений період не перебувала на обліку в управлінні як пенсіонер та пенсію не отримувала.

Дані відомості підтверджують пояснення представника позивача про те, що саме у позивачки була матеріальна можливість купувати ліки ОСОБА_3 та нести витрати повязані з похованням останнього.

Згідно із розпорядженням Володарського селищного голови від 20.09.2013 року за № 62р, ОСОБА_1 була надана допомога у розмірі 200 гривень на поховання її чоловіка ОСОБА_3, з яким вона перебувала у цивільному шлюбі, який помер 19 серпня 2013 року та на момент смерті мешкав за адресою смт. Володарське, вулиця Леніна, будинок 204, ніде не працював, не перебував на службі, не досяг пенсійного віку та не був зареєстрований у центрі зайнятості як безробітний (а.с.142).

У судовому засіданні представник позивача зазначав, що ОСОБА_3 помер в лікарні міста Маріуполя, внаслідок чого позивачка була вимушена перевозити тіло померлого з міста Маріуполя до смт. Володарське за місцем мешкання, де він і був похований, саме за свої кошти.

Таким чином, в результаті дослідження наданих позивачкою ОСОБА_1 доказів, понесених нею витрат на поховання ОСОБА_3, суд встановив, що обєктивними доказами підтверджуються витрати на поховання в сумі 12399 гривень (витрати на придбання необхідних для поховання речей, копка могили, підготовки тіла до поховання, гроб) (а.с.67; 162), а саме: квитанція № 172 від 19.08.2013 року на суму 7189 грн. і товарний чек від 20.08.2013 року на суму 5210 гривень, оригінали даних документів були дослідженні у судовому засіданні та долучені до матеріалів справи.

При визначенні остаточної суми понесених позивачкою витрат на поховання ОСОБА_3, суд враховує сплачену відповідно до розпорядження Володарського селищного голови від 20.09.2013 року суму допомоги на поховання в розмірі 200 гривень і вважає, що стягненню підлягає сума 12199 гривень (12399 грн.-200 грн.).

При цьому, витрати на проведення поминального обіду в сумі 8680 гривень, який проводився після поховання, не відносяться до витрат на поховання, відшкодувати які зобов'язані спадкоємці у відповідності до ст. 1232 ЦК України, а відтак стягненню не підлягають, що є підставою для відмови у задоволенні позову в частині стягнення витрат на проведення поминального обіду.

У судовому засіданні сторонами не заперечувався той факт, що саме ОСОБА_1, позивач по справі несла витрати на лікування ОСОБА_3 На підтвердження даних обставин, з боку позивача суду були надані оригінали чеків з аптек смт. Володарське Донецької області та міста Маріуполя (а.с.70-89).

Придбання ліків та медичних препаратів було викликано хворобою спадкодавця ОСОБА_3, та за призначенням лікарів, що підтверджується відповіддю зас. головного лікаря КЗ «ММЛ № 2» та виписками із історії хвороб ОСОБА_3

Згідно відповіді головного лікаря КЗ «Маріупольська міська лікарня № 2» від 28.10.2016 року за № 556/01-20, зазначено, що під час лікування ОСОБА_3 в лікарні не заводився такий вид медичної документації, як амбулаторна картка (а.с.99-100).

Відповіддю заступника головного лікаря КЗ «Маріупольська міська лікарня № 2» від 16.01.2017 року за № 14/01-20 підтверджено лікування ОСОБА_3 у вищезазначені періоди в кардіологічному відділенню лікарні, визначені медикаменти які застосовувалися при лікуванні та зазначено, що вони були придбані за особисті кошти пацієнта. Разом з тим, було зазначено, що в кардіологічному відділенні були видані медичні препарати: сульфокамфокаин, ессенціале.

У судовому засіданні представник позивача зазначав, що ОСОБА_1 в звязку з відсутністю коштів у ОСОБА_3 у періоди його лікування на стаціонарі, як в лікарні за місцем реєстрації смт. Володарське Донецької області, так і в лікарні № 2 міста Маріуполя придбала йому мінеральну воду, йогурт, сир, кефір, а також коли останній знаходився у лікарні в тяжкому стані, що зазначено в історії хвороби вимушена була придбати підгузники для дорослих.

Таким чином, з урахуванням наданих з боку позивача чеків на придбання медикаментів, відсутністю коштів з боку спадкодавця на їх придбання, що не заперечувалося стороною відповідача, історій хвороб ОСОБА_3, відповідей з КЗ «Маріупольська міська лікарня № 2», суд дійшов висновку, що позивачкою на придбання ліків та медичних препаратів було витрачено на загальну суму 7499,86 гривень. Разом з тим, при визначенні остаточної суми понесених з боку позивачки розходів на медичні препарати та ліки, суд не враховує кошти витрачені на ліки не за призначенням лікарів та ті, які надавалися померлому в лікарні за рахунок місцевого бюджету, що визначено у відповіді від 16.01.2017 року за № 14/01-20.

Крім того, суд вважає, що посилання позивача на вимоги ст.ст.509,535 ЦК України та визначення суми відшкодування на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця з урахуванням індексу інфляції є неспроможними та не ґрунтуються на Законі, так як між сторонами не існувало договірних правовідносин та грошових зобовязань, які передбачають пропорційне збільшення суми, що виплачується за грошовим зобовязанням у звязку збільшенням прожиткового мінімуму, внаслідок чого суд відмовляє у задоволенні позову в даній частині.

Суд вважає що доводи представника відповідача в частині відсутності відомостей про лікування ОСОБА_3, окрім періодів за які були надані історії хвороб лікарняним закладом, необґрунтовані та спростовуються відомостями, які зазначені в історії хвороби ОСОБА_3 за № 9716/1500/392/1519, де чітко зазначено про лікування останнього за місцем своєї реєстрації в лікарні смт. Володарське Донецької області з посиланням на застосування у період лікування конкретних медичних препаратів та ліків (а.с.92).

Суд також вважає, що не має правових підстав для зменшення суми відшкодування витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця, як на цьому полягає представник відповідача, так як на день вирішення спору будь-якого рішення суду або свідоцтва про право на спадщину поряд з сином спадкодавця ОСОБА_2, позивачка не отримувала.

Зі справи вбачається, що правова допомога надавалася ОСОБА_1 адвокатом ОСОБА_4 (а.с.39-40). На підтвердження оплати правової допомоги в розмірі 5350 грн. позивачем наданий додаток до договору про надання правової допомоги у цивільної справі від 01.06.2016 року, в якій зазначено про надані послуги і є підписи адвоката та клієнта, без зазначення прізвища, імя, по-батькові вказаних осіб та даних про отримання вказаної суми з боку адвоката.

Проте, виходячи з аналізу ст..ст.84 та 88 ЦПК України та ст..30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», судові витрати на правову допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, повязані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі, з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Відповідно до ст..1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням (наприклад, огляд доказів за їх місцезнаходженням) та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Тобто перелік видів правової допомоги, за які передбачена компенсація понесених стороною витрат, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Окрім того, ці види стосуються лише судового розгляду справи. Більш того, з боку позивачки суду не надано документів, які підтверджують розрахунки витрат, а саме: документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних з наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (квитанції до прибуткового касового ордеру, платіжного доручення з відміткою банку або іншого банківського документу, касового чеку).

Отже, позовні вимоги в частині відшкодування судових витрат (правової допомоги) в розмірі 5350 грн., задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи приписи зазначених норм цивільно-процесуального Закону, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн. та 275,60 грн., сплачених позивачкою за предявлення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про відшкодування витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця, судовий збір та витрат на правову допомогу - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця в сумі 19698 гривень 86 копійок, судовий збір в сумі 826,80 гривень, всього на загальну суму 20525 (двадцять тисяч пятсот двадцять пять) гривень 66 копійок.

В іншій частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на утримання, догляд, лікування та поховання, судовий збір та витрат на правову допомогу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області у місті Маріуполі через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його оголошення або у разі неприсутності сторін під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Г.Мельник