АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Шумко А.В.
№22-ц/796/9923/2017 Доповідач - Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 12 липня 2017 року в справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відшкодування шкоди, завданої здоров'ю, -

В С Т А Н О В И Л А

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відшкодування шкоди, завданої здоров'ю.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12 липня 2017 рокувідмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відшкодування шкоди, завданої здоров'ю.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, справу повернути до суду першої інстанції для відкриття провадження.

Зазначає, що згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо трудових відносин.

Так, він звернувся до суду з доказами порушення трудового законодавства, а саме, що 1986 року він був відряджений у зону Чорнобильської катастрофи з порушенням КЗпП України без загальнообов'язкового державного страхування від нещасного випадку на виробництві (ядерне опромінювання).

Також посилається на те, що Постановою «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6 Пленум Верховного суду України звертає увагу суддів на те, що дія Закону №1105-XIV не поширюється на працівників, які виконували роботу не відповідно до трудового договору. Питання про відповідальність за ушкодження їхнього здоров'я має вирішуватись на підставі відповідних норм цивільного законодавства.

Крім того, ч. 1 ст. 1195 ЦК України передбачено, що шкода, завдана здоров'ю фізичній особі юридичною особою, відшкодовується юридичною особою, а ст. 13 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду Чорнобильською катастрофою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що заявлений позивачем спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до суду з такими позовними вимогами до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві:

- визнати дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві протиправними;

- поновити його право на отримання відшкодування шкоди, завданої здоров'ю, надане статусом «Учасником ліквідації аварії на ЧАЄС категорії 1» та ст. 50 Закону України №796-ХІІ-91;

- зобов'язати щомісячно нараховувати та виплачувати йому 0,75% критерія «мінімальна пенсія за віком» згідно ст. 50 Закону України №796-ХІІ-91 з дотриманням вимог ст. 67 Закону України №796-ХІІ-91. (а.с. 1-4)

Відповідно до ст. 15 ЦПК Українисуди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких спорів проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 17 КАС України (в редакції, чинній на дату постановлення оскаржуваної ухвали) юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема:

1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України;

6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

За приписами п. 3, 4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» №8 від 20 травня 2013 року, вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Вирішуючи питання про визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, суди повинні враховувати, що КАС України встановлює такі правила відмежування адміністративної юрисдикції від інших видів юрисдикції:

понятійно-функціональне, тобто визначення адміністративної справи, що наведене у пункті 1 частини першої статті 3 КАС України;

визначення видів публічних правовідносин (управлінські правовідносини та правовідносини, пов'язані з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень), зазначених у частині першій статті 17 КАС України;

встановлення переліку публічно-правових спорів, що підпадають під юрисдикцію адміністративних судів (частина друга статті 17 КАС України);

встановлення переліку публічно-правових справ, що не належать до предмета адміністративної юрисдикції (частина третя статті 17 КАС України).

ОСОБА_2 у вступній частині позовної заяви зазначив, що звертається до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди здоров'ю.

При цьому, зі змісту позовної заяви і її прохальної частини вбачається, що спірні правовідносини виникли між фізичною особою ОСОБА_2 та суб'єктом владних повноважень Правобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві щодо визнання дій відповідача неправомірними та призначення позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, на підставі ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796-XII.

Цю обставину ОСОБА_2 підтвердив в судовому засіданні при розгляді його апеляційної скарги.

Отже, між сторонами виник публічно-правовий спір, який повинен розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що він звернувся до суду з доказами порушення трудового законодавства, а згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо трудових відносин.

Колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта, оскільки між ОСОБА_2 та Правобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві виник спір щодо призначення та виплати додаткової пенсії, а не щодо порушення трудових прав позивача.

Не є підставою для скасування ували суду посилання ОСОБА_2 на п. 1-3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, ч. 1 ст. 1195 ЦК України, ст. 13 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як на підставу розгляду даного спору за правилами цивільного судочинства, так як в даному випадку ОСОБА_2 просить поновити йому право на отримання додаткової пенсії згідно ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796-XII та зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві щомісячно нараховувати та виплачувати таку пенсію.

Доводи апеляційної скарги на правильність висновку суду не впливають та його не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Оскільки ухвалу постановлено з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав до її скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 12 липня 2017року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва