У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДем'яносова М.В.,
суддів: Леванчука А.О., Ситнік О.М.,
Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ін-Прем» до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ОСОБА_7 про стягнення страхового відшкодування та майнового збитку, завданого дорожньо-транспортною пригодою, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ін-Прем» (далі - ТОВ «Ін-Прем») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 21 листопада 2014 року у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля марки «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_8, який належить на праві приватної власності позивачу, та автомобіля марки «Dacia Logan», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_7, цивільно-правова відповідальність якого на час вчинення ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі - ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»).

Зазначало, що ним було вчасно повідомлено ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про ДТП. Після того, як автомобіль позивача на замовлення ПАТ «УСК «Княжа Вієнна ІншурансГруп» був оглянутий експертом-автотоварознавцем, позивач почав відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля, загальна вартість якого згідно з рахунком № С4239260-І від 09 грудня 2014 року та актом виконаних робіт № Н4239260, відкритого 22 грудня 2014 року та закритого 29 грудня 2014 року Авторизованою станцією технічного обслуговування ТОВ «Атлант-М Дніпровська набережна» (далі - СТО), склала 30 458 грн 11 коп., яку позивач перерахував СТО у формі безготівкового розрахунку.

Вказувало, що у лютому 2015 року, після встановлення у судовому порядку вини ОСОБА_7 у вчиненні ДТП, позивач звернувся до ПАТ «УСК «Княжа Вієнна ІншурансГруп» із заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 30 458 грн 11 коп., до якої були додані копії рахунку, акта та доказів оплати. Проте02 березня 2015 року ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виплатило йому 13 705 грн 47 коп. страхового відшкодування.

Вважало, що розмір страхового відшкодування не відповідає дійсним витратам, здійсненим на відновлювальний ремонт автомобіля.

Позивач просив солідарно стягнути з ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ОСОБА_7 невиплачену частину на відшкодування майнового збитку, за вирахуванням франшизи, у розмірі 16 252 грн 64 коп. та пені за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 4 328 грн 08 коп., а також франшизу у розмірі 500 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ТОВ «Ін-Прем» 743 грн 60 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ТОВ «Ін-Прем» 16 752 грн 64 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги апеляційним судом не дотримано.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції керувався тим, що з винної особи ОСОБА_7 підлягають стягненню лише франшиза та частина судового збору, а інша частина суми не підлягає задоволенню, оскільки позивач заявив вимоги про її стягнення в солідарному порядку з винної особи та страхової компанії, що не передбачено Законом.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, керувався тим, що для повного відновлення пошкодженого автомобіля «Skoda Octavia» позивач витратив 30 458 грн 11 коп., що було частково сплачено ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» у розмірі 13 705 грн 47 коп. На підставі ст. ст. 1192, 1194 ЦК України з винної особи - ОСОБА_7 на користь ТОВ «Ін-Прем» підлягає стягненню різниця між виплаченим страховим відшкодуванням та розміром реальних збитків позивача на здійснення ремонту транспортного засобу, що складає 16 752 грн 64 коп.

Із такими висновками колегія суддів погодитися не може.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (абз. 2 ч. 1 ст. 1192 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Крім того, згідно з Положенням про порядок та умови проведення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28 вересня 1996 року № 1175, страхувальником відшкодовується третій особі завдана внаслідок пошкодження транспортного засобу саме пряма шкода, у якій враховується вартість пошкоджених деталей транспортного засобу на момент ДТП, а саме з урахуванням фізичного зношення транспортного засобу, а не вартість нових деталей.

Судами встановлено, що 21 листопада 2014 року на бульварі Лесі Українки, 24 у м. Києві сталася ДТП за участі автомобіля марки «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1, який належить на праві власності ТОВ «Ін-Прем», та автомобіля марки «Dacia Logan», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_7, цивільно-правова відповідальність якого на час ДТП була застрахована у ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні вищезазначеної ДТП (а. с. 76, 77).

У результаті вказаної ДТП автомобілю марки «Skoda Octavia», який належить на праві власності позивачу, завдані механічні ушкодження, а його власнику - майнову шкоду.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 у період з 06 лютого 2014 року по 05 лютого 2015 року включно була застрахована у ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (а. с. 74).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

ТОВ «Ін-Прем» за власний рахунок відновив пошкоджений автомобіль «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1, та сплатив 30 458 грн 11 коп. (а. с. 107−111).

02 березня 2015 року ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виплатило ТОВ «ІН-ПРЕМ» суму страхового відшкодування у розмірі 13 705 грн 47 коп. на підставі звіту від 17 грудня 2014 року № 3363, складеного TOB «ЕАК «Довіра» (а. с. 100).

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. п. 14, 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, слід враховувати положення ст. 1192 ЦК України.

При вирішення спору апеляційний суд не врахував, що ОСОБА_7 застрахував свою цивільну відповідальність і ліміт страхового відшкодування - 100 000 грн, не перевірив доводів позивача щодо оспорювання розрахунку розміру майнової шкоди, визнаної відповідачем ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», а відтак, передчасно зробив висновок про стягнення різниці між коштами, сплаченими за відновлювальний ремонт позивачем ТОВ «Ін-Прем», та розміром майнової шкоди, визначеної за висновком спеціаліста.

Крім того, відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до роз'яснень, викладених у абз. 1 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Пунктами 1, 3 частини першої статті 15 ЦПК України встановлено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно із ч. 1 ст. 1, ст. ст. 2, 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у яких сторонами є юридичні особи, розглядаються господарськими судами.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Така правова позиція висловлена і Верховним Судом України у постанові від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1599цс15.

У справі, яка переглядається, юридична особа звернулася до суду з позовом до фізичної особи та іншої юридичної особи про відшкодування майнової шкоди.

Зазначена справа у частині позовних вимог юридичної особи до іншої юридичної особи про відшкодування майнової шкоди не підлягала розгляду в порядку цивільного судочинства, на що суди уваги не звернули.

За таких обставин судове рішення у цій частині підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі згідно з ч. 1 ст. 340 ЦПК України.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 206 ЦПК України, колегія суддів роз'яснює сторонам, що зазначений спір у цій частині повинен розглядатись за правилами ГПК України.

Керуючись статтями 333, 336, 338, 340, 345, 347 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2016 року у частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Ін-Прем» до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення страхового відшкодування та майнового збитку, завданого дорожньо-транспортною пригодою, скасувати, провадження у справі у цій частині позовних вимог закрити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2016 року у частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Ін-Прем» до ОСОБА_7 про стягнення страхового відшкодування та майнового збитку, завданого дорожньо-транспортною пригодою, скасувати, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:М.В. Дем'яносов
Судді: А.О. Леванчук
А.В. Маляренко
О.М. Ситнік
О.В. Ступак