Провадження по справі № 2/752/904/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2017 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді Антонової Н.В., при секретарі Марченко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та встановлення факту родинних стосунків, -

в с т а н о в и в:

04.07.2016 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та встановлення факту родинних стосунків.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, 1950 року народження, який доводиться йому двоюрідним дядьком.

Зазначив, що 09.04.2014 року він звернувся до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою вх. № 602/02-14 про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_4, однак листом державного нотаріуса Костенко Л.Ю. вих. № 1930/02-14 від 09.04.2014 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_4, 1950 року народження, були видані свідоцтва про право на спадщину за законом: на ім'я дружини померлого, ОСОБА_6 та свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_3.

Вважає, що вказані свідоцтва про право на спадщину є недійсними з тих підстав, що заповіт на ім'я ОСОБА_3 25.05.2007 року померлий вчинив, перебуваючи у стані хронічного стійкого психічного розладу, а тому не міг віддавати звіт своїм діям та керувати ними, а також з огляду на те, що на момент укладення шлюбу з ОСОБА_2, яка набула право на обов'язкову частину у спадщині, а саме 28.01.2005 року, померлий за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати ними, не міг самостійно приймати рішення, що підтверджується актом посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи від 27.08.2013 року.

Посилався на те, що вважає, що строк на прийняття ним спадщини після померлого ОСОБА_4 було пропущено з поважних причин, оскільки, як було відомо позивачу, на день смерті спадкодавця останній мав спадкоємця першої черги - матір ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5, тобто через чотири роки після смерті свого сина, що підтверджується копією актового запису про смерть № 7095 від 22.04.2013 року, а про наявність у померлого дружини - ОСОБА_2, позивачу нічого не було відомо, як і про заповіт померлого.

Також вказав, що позивачу лише у 2012 році стало відомо про те, що ОСОБА_7, не прийняла спадщину після сина.

Зважаючи на викладене, позивач просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 строком три місяці з моменту набрання рішенням законної сили.

Також позивач просив встановити факт родинних стосунків між ним та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, а саме те, що остатній є його дядьком, зважаючи на те, що згідно свідоцтва про народження позивача його прізвище зазначено як «ОСОБА_1», тоді як згідно паспорту - «ОСОБА_1», що згідно листа Інституту української мови № 307/59 від 17.02.2014 року є лінгвістично ідентичними, оскільки є фонетичними варіантами того самого прізвища, а розбіжність зумовлена неправильним відтворенням української форми «ОСОБА_1», з урахуванням свідоцтв про народження долучених до позовної заяви.

Представник позивач ОСОБА_8 в судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Зазначив, що строк прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, позивачем було пропущено з поважних причин, так як йому було відомо про наявність спадкоємця першої черги - ОСОБА_7, яка повідомила ОСОБА_1, що буде самостійно займатися оформленням спадщини. Лише після смерті ОСОБА_7 позивачу стало відомо про те, що остання спадщину не прийняла, а також про наявність заповіту складеного ОСОБА_4 та його одруження.

Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_9 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, вказала, що вимоги позивача є надуманими та неправомірними, а докази - неналежними та сумнівними. Зауважила, що ні в 2009 році, ні в 2012 році, коли, як зазначає сам позивач, він дізнався про свої, начебто, порушені права, він не звертався з відповідною заявою про прийняття спадщини ОСОБА_4 або з позовом до суду про встановлення додаткового строку для подання такої заяви, що позбавляє позивача можливості вимагати від суду встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття відповідної спадщини наразі. Крім того, просила врахувати, що на момент розгляду судом справи, відсутні докази визнання (у встановленому законом порядку) недійсними документів, якими підтверджується прийняття спадкового майна спадкоємцями померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Зазначала, що позивачем не надано належних доказів того, що він відноситься до кола спадкоємців ОСОБА_4, а надана суду довідка Інституту української мови не може вважатися документом, який встановлює родинні зв'язки.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1, виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві 30.01.2009 року (а.с. 67).

Як вбачається зі матеріалів спадкової справи № 281/09 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, після його смерті ОСОБА_2 тв. ОСОБА_3 звернулися до Другої київської державної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, як наслідок спадкове майно після смерті ОСОБА_4 було успадковано його дружиною - ОСОБА_6, та спадкоємцем за заповітом - ОСОБА_3, що підтверджується:

-свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07.08.2009 року, виданим державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Костенко Л.Ю., та зареєстрованим в реєстрі за № 11-1519 (а.с. 84);

-свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07.08.2009 року, виданим державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Костенко Л.Ю., та зареєстрованим в реєстрі за № 11-1521 (а.с. 86);

-свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 07.08.2009 року, виданим державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Костенко Л.Ю., та зареєстрованим в реєстрі за № 11-1523 (а.с. 88);

-свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 07.08.2009 року, виданим державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Костенко Л.Ю., та зареєстрованим в реєстрі за № 11-1525 (а.с. 90);

Доказів визнання недійсними вищезазначених свідоцтв суду не надано. Виключно Акт посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи № 684 від 27.08.2013 року (а.с. 11-25) не може бути оцінено судом як належний доказ відсутності підстав для успадкування відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спадкового майна після смерті ОСОБА_4 та недійсності виданих ним свідоцтв про право на спадщину.

Також як встановлено судом з матеріалів спадкової справи № 281/09 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, та не заперечувалося представником позивача в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 звернувся до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини вх. № 602/02-14 після смерті двоюрідного дядька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, 09.04.2014 року (а.с. 115).

Листом державного нотаріуса Другої київської державної нотаріальної контори Костенко Л.Ю. вих. № 1930/02-14 від 09.04.2014 року, позивача було повідомлено, що 07.08.2009 року після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_4, 1950 року народження, були видані свідоцтва про право на спадщину за законом: на ім'я дружини померлого, ОСОБА_6, та свідоцтва про право на спадщину за заповітом: на ім'я ОСОБА_3.

Відповідно до ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1272 ЦК України передбачено, що за заявою спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Зі змісту позову та пояснень представника позивача ОСОБА_8 в судовому засіданні, судом встановлено, що позивачу було достеменно відомо про смерть ОСОБА_4, разом з тим, останній не вчинив жодних дій щодо прийняття спадкового майна до квітня 2014 року, оскільки вважав, що спадкове майно після смерті ОСОБА_4 було прийнято спадкоємцем першої черги - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка жодних дій щодо прийняття спадкового майна не вчиняла, та як вбачається з актового запису про смерть № 7095 від 22.04.2014 року померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 37-38).

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 N 7, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до п. 26 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Водночас, позивачем жодного доказу на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини суду не надано, посилання останнього на необізнаність щодо наявність у спадкодавця дружини, складення ним заповіту чи неприйняття спадщини ОСОБА_7, яку позивач вважав спадкоємцем першої чергу після смерті ОСОБА_4, не можуть бути визнані судом поважними.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Щодо позовних вимог в частині встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, суд має зазначити наступне.

Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 від 23.09.1957 року, ІНФОРМАЦІЯ_4 у батьків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 народився син - ОСОБА_1 (російською - «ОСОБА_1») (а.с. 7)

Як вбачається з копії паспорту позивача, останній згідно паспорту громадянина України Серія НОМЕР_3є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4. Згідно сторінки 2 копії паспорту громадянина України прізвище, ім'я, по батькові позивача російською «ОСОБА_1», що співпадає зі свідоцтвом про народження (а.с. 104-106).

Згідно довідки Інституту української мови № 307/59 від 17.02.2014 року, обидві функціональні прізвищеві форми «ОСОБА_1» і «ОСОБА_1» є лінгвістично ідентичними, оскільки є фонетичними варіантами того самого прізвища. Розбіжність зумовлена неправильним відтворення української форми «ОСОБА_1» (а.с. 26).

Посилання представника відповідачів на те, що довідка Інституту української мови не може бути доказом на підтвердження походження позивача та його родинних стосунків, не приймаються, зважаючи на те, що судом у сукупності оцінюються докази надані стороною позивача на підтвердження свого походження, зокрема відповідна довідка та копія паспорту, копія свідоцтва про народження, що дає підстави суду вважати, що батьками позивача є ОСОБА_15 та ОСОБА_16.

Згідно Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_4 від 20.08.1949 року, батько позивача - ОСОБА_15 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 від батьків: ОСОБА_18 та ОСОБА_7 (а.с. 9)

Згідно Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_5 від 20.08.1949 року, дід позивача - ОСОБА_18 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 від батьків: ОСОБА_10 та ОСОБА_19 (а.с. 8).

Як вбачається, з архівної довідки про народження ОСОБА_20 № 02-377 від 31.03.2014 року, останній народився ІНФОРМАЦІЯ_8 (за старим стилем), батьки: Чернігівської губернії міщанин ОСОБА_10 і його законна дружина ОСОБА_19 (а.с. 39).

За таким обставин суд приходить до висновку, що стороною позивача доведено, що ОСОБА_18 та ОСОБА_20 були рідними братами, доказів на спростування зазначеного стороною відповідача суду не надано.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України щодо відомостей про народження ОСОБА_4 вбачається, що розділі відомості про батька зазначено: ОСОБА_20, Відомості про матір: ОСОБА_7 (а.с. 40).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд, зокрема, розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються, зокрема, на підставі пояснень сторін, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів.

За таких обставин, враховуючи пояснення сторін та письмові докази надані стороною позивача на підтвердження заявлених позовних вимог, суд вважає доведеним факт того, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, є двоюрідним дядьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, а позовні вимоги в частині встановлення факту родинних стосунків - обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 208, 213, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та встановлення факту родинних стосунків -задовольнити частково.

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, є двоюрідним дядьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а сторонами, які не були присутні при проголошенні рішення суду - протягом десяти днів з дня отримання його копії до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя: Антонова Н.В.