У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8, Угринівської сільської ради про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на земельну ділянку та рішення сільської ради, за касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 10 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року позивачі звернулися до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 02 липня 1993 року виконавчим комітетом Угринівської сільської ради видано ОСОБА_9 свідоцтво про право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1.

18 вересня 2002 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 укладено договір дарування вказаного будинку.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2010 року визнано частково недійсними свідоцтво про право власності від 02 липня 1993 року та договір дарування від 18 вересня 2002 року в частині 4/7 частки вказаного домоволодіння з визнанням за ними права власності по 1/7 частки кожному, як частці в майні колишнього колгоспного двору.

Після звернення у 2015 році до Угринівської сільської ради з питань розподілу земельної ділянки пропорційно часткам у праві власності на будинковолодіння, їм стало відомо, що на підставі рішення Угринівської сільської ради від 21 грудня 2003 року відповідачу 26 квітня 2005 року видано державний акт серії НОМЕР_1 про право власності на земельну ділянку площею 0,25 га по АДРЕСА_1, а тому просили суд визнати недійсними державний акт та рішення сільської ради від 21 грудня 2003 року в частині передачі земельної ділянки у приватну власність відповідача.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 10 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 червня 2016 року, позов задоволено.

Ухвалено визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_1 за реєстраційним номером 29 від 26.04.2005 р. на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га за адресою АДРЕСА_1, виданий ОСОБА_8 Угринівською сільською радою та рішення 7 сесії 4 скликання Угринівської сільської ради від 21.12.2003 р. в частині передачі у приватну власність ОСОБА_8 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Встановивши, що договір дарування (на підставі якого відповідачу на праві власності належало спірне домоволодіння, для будівництва та обслуговування якого надано спірну земельну ділянку) визнано частково недійсним з моменту вчинення, суд вважав, що виданий на ім'я відповідача державний акт про право власності на землю є таким, що порушує інтереси інших співвласників, у зв'язку з чим обґрунтовано визнав його, а також рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого він виданий - недійсними.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 10 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Т.О. Писана