Справа №242/556/17
Провадження №2/242/491/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2017 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Пирогової Л.В., при секретарі Клименко А.В., за участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Селидівська міська рада Донецької області, про усунення перешкод у користуванні власністю, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, відшкодуванням моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником житлового будинку №4, який розташований за адресою: м.Селидове, вул.. Чапаєва, та який належить їй на підставі договору дарування від 19..05.1995 року, посвідченого державним нотаріусом другої Селидівської нотаріальної контори ОСОБА_3, зареєстровано в реєстрі №2528. До вказано договору до житлового будинку також входить тамбур, погріб, кухня, сарай, туалет, паркан, ворота. Рішенням Селидівської міської ради народних депутатів Донецької області від 24.06.1996 року №143/2 їй було передано земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку. Відповідач ОСОБА_2 є власником іншої частини будинку по вул.. Чапаєва, №2. Коли раніше її ділянка під №4 та ділянка під №2 були єдиними, то попередніми власниками на території вказаних будинків у 1946 року було побудовано підвал, який після розділу ділянок залишився на подвірї позивача, а вхід до підвалу на території будинку №2 де власником є ОСОБА_2 Позивач фактично засипала підвал, але відповідач без її дозволу вичистила сміття та без її згоди користується ним. Вважає дії відповідача неправомірними, оскільки відповідачем самовільно, без погодження із позивачем вказаний підвал було внесено до техпаспорту 1968 року з поправками на 2001 рік, та оскільки підвал знаходиться на її території земельної ділянки, вважає, що ОСОБА_2 самовільно заволоділа їм та користується порушуючи право позивача користуватись, володіти та розпоряджатися своїм майном. Крім того, посилалась на те, що відповідач без її дозволу та дозволу органів архітектури та будівельного контролю почала перебудову будинку на межі їх ділянок, чим порушила будівельні норми та її права як власника земельної ділянки та землекористувача. Вважає, що відповідач своїми діями заподіяла їй моральну шкоду. Просила суд зобовязати ОСОБА_2 не чинити перешкод у користуванні та володінні підвалом розташованим на межі суміжних ділянок та звільнити його від своїх речей, та передати його за актом ОСОБА_1; зобовязати ОСОБА_2 привести будови, які знаходяться на межі суміжного користування до норм ДБН 79-92 та винести їх на відстань 1 метру від межі земельної ділянки будинку №4 по вул.. Ясна м.Селидове; стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5000 грн. та стягнути судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, підтримала раніше надані заперечення, просила відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи Селидівської міської ради Донецької області ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивачу ОСОБА_1 належить житловий будинок №4 із надвірними спорудами та земельна ділянка площею 0,0884 га, які розташовані за адресою: м.Селидове, вул.. Чапаєва, що підтверджується копією договору дарування від 19.05.1995 року, посвідченого державним нотаріусом другої Селидівської нотаріальної контори ОСОБА_3, зареєстровано в реєстрі №2528, та державним актом на право приватної власності на землю, виданого 25.04.1996 року.

Відповідач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0808 га та житловий будинок з надвірними спорудами, зокрема погріб п-1, що розташовані за адресою: м. Селидове, вул.. Чапаєва, №2, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої селидівської державної нотаріальної контори 05 травня 2009 року, та державний акт права власності на земельну ділянку №300619, виданий 11.09.2009 року.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Указана норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає у позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 78 Земельного Кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до ч.1 ст. 81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами .

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 373 ЦК України визначає, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Також зазначено статтею визначено, що право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (грунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Звертаючись із даним позовом про усунення перешкод в користуванні земельної ділянки, позивач повинна довести факт порушення її прав, вчинення неправомірних дій відповідачем, причинний зв'язок між діями відповідача і порушенням прав позивача, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи згідно акту обстеження підвалу домоволодіння №4 по вул. Ясна (Чапаєва), складеного 24.10.2016 року комісією Селидівської міської ради Донецької області, вищезазначені будинки були одним цілим домоволодінням, на якому вже був розміщений підвал. Внаслідок розподілу цього домолодіння на окремих, вхід в зазначений підвал розташований і відноситься до будинку №2, а його кінцева частина знаходиться під землею домолодіння №4. Точну відстань підвалу не зазначено, приблизно складає 1,5м.

Згідно довідки КП «Селидівське БТІ» від 23.03.2015 року вбачається, що житловий будинок з усіма надвірними будівлями та спорудами за адресою: м. Селидове, вул. Чапаєва, 4, числиться за ОСОБА_5 , під сараєм Н-1 знаходиться погріб п.-1, який належить власнику ділянці ОСОБА_2 за адресою м.Селидове, вул. Чапаєва, №2, що узгоджується із наданими позивачем та відповідачем схематичними планами земельних ділянок.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Апеляційного суду Донецької області від 13.04.2016 року, яке набуло законної сили, встановлено, що спірна межа земельних ділянок по вул. Чапаєва, 2 та по вул. Чапаєва, 4 не порушена та її місце розташування відповідає правовстановлюючим документам. Площа надлишку землекористування по земельній ділянці №2 по вул. Чапаєва становить 32 м2, яка виникла у зв'язку з тим, що границя була переміщена на 0,87 м в бік земель Селидівської міської Ради (в бік водойми). Площа нестачі землекористування ОСОБА_1 виникла за рахунок того, що межа між земельними ділянками №6 та №4 було переміщено на 0,75 м в бік ділянки №4 по червоній лінії. Площа нестачі землекористування складає 19 м2.

Інших належних та допустимих доказів які, можуть свідчити про те, що ОСОБА_2 чинить перешкоди у користуванні та володінні підвалом розташованим на межі суміжних ділянок, позивачем не надано.

Із наданих сторонами доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зобовязання ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні та володінні підвалом розташованим на межі суміжних ділянок та звільнення його від своїх речей, та передати його за актом позивачу, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та не ґрунтується на законі, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

При вирішенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобовязати ОСОБА_2 привести будови, які знаходяться на межі суміжного користування до норм ДБН 79-92 та винести їх на відстань 1 метру від межі земельної ділянки будинку №4 по вул.. Ясна м.Селидове, суд враховує наступне.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що відповідач без її дозволу та дозволу органів архітектури та будівельного контролю почала перебудову будинку з порушенням вимог п. 2.20 ДБН Житлові будинки для індивідуальної забудови України ДБН 79-92 затверджених наказом Держбуду України від 24.03.1992 року №37.

Згідно довідки, виданої Селидівської міської ради від 18.10.2016 року №02-21б/1-1267 вбачається, що відповідно до Єдиного реєстру документів Державної архітектурно будівельної інспекції України, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів в червні 2015 року було зареєстровано повідомлення за №ДЦ 15 про початок виконання будівельних робіт на обєкт «Реконструкція житлового будинку під гараж з укріпленням зовнішніх стін зі знесенням старих господарчих споруд і деревяного сараю та сараю для інвентарю за адресою: м. Селидове, по вул. Чапаєва (Ясна), б. №2» та в липні 2015 року повідомлення за №ДЦ 28 про початок виконання будівельних робіт на обєкт «Реконструкція існуючої літньої кухні під житловий будинок з мансардною та тамбуром зі збільшенням площі шляхом прибудови та облицюванням зовнішніх стін шлакоблоком зі знесенням старих деревяного сараю та двох тамбурів до літньої кухні за адресою: м. Селидове, по вул. Чапаєва (Ясна), б. №2».

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 13.04.2016 року, встановлено, що місце розташування сараїв літ.Н-1 і літ.Д-1 у домоволодінні №4 по вул. Чапаєва у м. Селидове, не відповідає Державним будівельним нормам у часті абзацу другого п. 3.25 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Разом з тим, зазначеним рішенням встановлено, що Рішенням Селидівської міської Ради №314 від 12 вересня 2001 року, дозволом на будівництво від 13 вересня 2001 року та Актом про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального гаража (госпбудівлі) від 13 вересня 2001 року, копії яких наявні в матеріалах справи, сараї літ.Н-1 і літ.Д-1 у домоволодінні №4 по вул. Чапаєва у м. Селидове, визнані такими, що побудовані без порушень вимог органів Державного архітектурно-будівельного контролю, Державного санітарно-епідеміологічного нагляду та введені в експлуатацію.

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Враховуючи надані суду докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що посилання позивача на порушення ОСОБА_2 її прав як власника суміжних земельних ділянок, не знайшли свого підтвердження, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю, відшкодування моральної шкоди, задоволенню не підлягають.

Суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки відшкодування моральної шкоди є похідним від первісних позовних вимог позивача, в задоволенні яких відмовлено.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 219 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Селидівська міська рада Донецької області, про усунення перешкод у користуванні власністю, відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Селидівський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 18.05.2017 року.

Суддя Л.В.Пирогова