Справа № 317/4558/16-ц
Провадження № 2/317/149/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2017 року Запорізький районний суд Запорізької області

у складі : головуючого судді Яркіної С.В.

за участю секретаря Ігнатченко Ю.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши в відкритому судовому засіданні м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа: Орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Вознесенівському району про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа: Орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Вознесенівському району про визначення місця проживання дитини. 22.02.2017 року позов уточнено. Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що з 11.01.2014 р. вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який 30.08.2016 року розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі №3035/9106/16. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження І-ЖС №255710, актовий запис №348 від 11.06.2014 року). Ввесь цей час донька мешкає з позивачкою за місцем її реєстрації та проживання, а саме за адресою: 69001, АДРЕСА_1, у квартирі, що належить батькам позивачки на праві приватної власності. В звязку з тим, що таке проживання дитини відбувається без реєстрації, що суперечить вимогам чинного законодавства України, позивачка зверталась до відповідача з проханням надавати письмову згоду щодо забезпечення реєстрації місця проживання їхньої дитини, однак він відмовився, чим унеможливив реалізацію зазначеного заходу. З огляду на вищевикладене, позивач вимушена звернутись до суду, щоб визначити місце проживання своєї дитини.

ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та пояснили, що після розірвання шлюбу між позивачем та ОСОБА_5 їх спільна дитина, ОСОБА_6 проживає разом із позивачем. Вона, як мати своєї дитини, постійно слідкує за станом її здоров'я, розвитком, виховує та піклується про неї. В звязку з тим, що відповідач в добровільному порядку не надає згоди на визначення місця проживання дитини за адресою проживання та реєстрації позивача, ОСОБА_1 просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки вважає, що місце проживання доньки без реєстрації суперечить вимогам чинного законодавства.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та заперечувала проти його задоволення з наступних підстав. В своїх поясненнях представник відповідача посилається на те, що між позивачем та відповідачем відсутній спір, тому позивач не має права звертатися за захистом порушених прав, оскільки ані її права, ані її дитини, порушені не були. Також представником позивача було зазначено, що відповідно до чинного законодавства України, місце проживання дитини має визначатись лише у разі недосягнення згоди між батьками, з ким буде проживати дитина. Відповідач в свою чергу ніколи не заперечував проти того, щоб дитина проживала з матірю. Крім того даний факт був встановлений рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі № 335/9639/16-ц, в мотивувальній частині якого зазначено, що дитина проживає разом із матірю. Це рішення не оскаржувалося, до того ж, відповідачем виконуються приписи даного рішення, про стягнення з нього аліментів на утримання дитини та дружини. Крім того, представник відповідача пояснила, що відповідач надав нотаріально посвідчену заяву, в якій зазначено, що він дає згоду на реєстрацію місця постійного проживання своєї доньки, ОСОБА_6 разом із позивачкою, її матірю. Неприйняття позивачем цієї заяви не може розцінюватись судом, як ненадання згоди відповідачем на місце проживання дитини із ОСОБА_1

Представник Органу опіки та піклування Запорізької міської ради по Вознесенівському району позовні вимоги підтримав повністю та вважає законним визначити місце проживання дитини з матірю.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.01.2014 р., який 30.08.2016 року розірвано за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі №3035/9106/16.

Сторони є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження І-ЖС №255710, актовий запис №348 від 11.06.2014 року.

Судом встановлено, що дитина з народження проживає разом з матір'ю, про що заявили самі сторони, які не спростовували та не оспорювали цієї обставини, а також це підтверджено оглянутими в судовому засіданні актом обстеження умов проживання від 29.06.2016 року, яким засвідчено, що дитина проживає вдвох з матірю за адресою: АДРЕСА_2.

Окрім того, даний факт підтверджується рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі № 335/9639/16-ц, в мотивувальній частині якого встановлено, що дитина проживає разом із позивачкою ОСОБА_1 та перебуває на утриманні останньої.

В ході розгляду справи, судом не було встановлено будь-яких обставин, які б свідчили про невизнання або порушення відповідачем права позивача на проживання з нею дитини чи створення цьому якихось перешкод. Твердження позивача про те, що 15.09.2016 року нею було направлено лист на адресу відповідача про надання письмової згоди для реєстрації місця проживання їх дитини, який він в подальшому проігнорував в ході розгляду справи спростовується з наступних підстав. В судовому засіданні, представником відповідача було надано письмову заяву ОСОБА_5 від 22.02.2017, зареєстровану в реєстрі №113 та посвідчену приватним нотаріусом ОСОБА_7, з якої вбачається, що відповідач дає згоду на реєстрацію місця проживання своєї дитини ОСОБА_6 із її матірю ОСОБА_1 Дана заява фактично підтверджує відсутність спору з позивачем, а тому право проживання дитини з матір'ю не оспорюється і не потребує захисту судом.

Однак позивач відмовилась від отримання даної заяви, посилаючись на те, що вона носить одноразовий характер, і у разі зміни місця проживання, їй знову треба буде отримувати дозвіл від відповідача, чим в майбутньому можуть бути порушені її права, та права дитини.

Такі посилання позивача, що колись у майбутньому відповідач може чинити перешкоди при зміні місця реєстрації дитини, суд до уваги не приймає, оскільки невідомо, чи настане така обставина в майбутньому. Окрім того, відповідач по справі ОСОБА_5, батько малолітньої дитини - ОСОБА_6, не позбавлений батьківських прав, має право на участь в спілкуванні та вихованні дитини, згідно з розпорядженням голови районної адміністрації від 04.11.2016р., за №932р, визначено порядок участі ОСОБА_5 у вихованні ОСОБА_8, тому суд приходить до висновку, що відповідач має право знати, де проживає та зареєстрована його дитина.

Слід зазначити, що відповідно ч. 1 ст. 161 СК України, спори про визначення місця проживання малолітньої дитини можуть розглядатись неодноразово, оскільки умови виховання дитини можуть змінюватись в залежності від різних обставин (стан здоров'я батька (матері) і дитини, можливості догляду за дитиною, поява вітчима (мачухи) і т. д.). А тому коли виникне реальне порушення прав позивача, вона не позбавлена можливості звернутись до суду задля їх захисту.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Вказана норма передбачає можливість визначення місця проживання малолітньої дитини, з врахуванням передбачених даною нормою обставин, з одним з батьків, однак дана норма не передбачає можливості визначення місця проживання дитини на певний час чи в звязку з настанням певних обставин. Судове рішення має носити конкретний характер, може стосуватись лише обставин, які існують на час його постановлення, не може стосуватись обставин, про настання яких в майбутньому невідомо.

За змістом ч.1 ст.15 ЦК України, ч.1 ст.3 ЦПК України звернення особи до суду за захистом має бути зумовлене порушенням, невизнанням або оспорюванням її права, свободи чи інтересу, у протилежному випадку, за відсутності такого порушення судовий захист чинним законодавством України не передбачений.

З урахуванням вказаних норм закону правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи і інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Ст.ст.10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Тобто виходячи із змісту вказаних вимог Закону, саме на позивача покладено обовязок довести, тобто надати суду належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що між нею та відповідачем наявний спір щодо визнання місця проживання їх малолітньої дитини.

Між тим, в порушення вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, позивачкою таких доказів суду не надано та як встановлено судом, між сторонами фактично досягнуто згоду щодо місця проживання малолітньої ОСОБА_6 із позивачкою, з чим відповідач погоджується і не чинить ніяких перешкод з цього питання.

Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи, а також те, що позивачкою суду не надано жодних належних доказів того, що між нею та відповідачем існує спір щодо місця проживання їх малолітньої дитини та не надано доказів порушення відповідачем її прав, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити в звязку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

А тому, зважаючи на відмову в задоволенні позову судові витрати, які складаються із судового збору, не підлягають задоволенню, та, відповідно, залишаються за позивачем.

На підставі викладеного , керуючись ст. ст. 3,6,11,15,60,209,212- 218 ЦПК України, ст.161 СК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа: Орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Вознесенівському району про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення, протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.В. Яркіна