Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/836/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Льон С. М.
Доповідач Авраменко Т. М.
УХВАЛА

Іменем України

17.05.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді Авраменко Т.М.

суддів: Суровицької Л.В., Чельник О.І.

секретар Бодопрост М.М.

за участю відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: Кіровоградська міська державна нотаріальна контора № 1, Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Кіровоградської міської ради про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом безперешкодного доступу до квартири ОСОБА_3 та працівників ОКП «Кіровоградське обласне об'єднане БТІ», виселення ОСОБА_2, видачі відповідної документації на квартиру та вселення.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2012 року ОСОБА_3звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, треті особи: Кіровоградська міська державна нотаріальна контора № 1, Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Кіровоградської міської ради про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом безперешкодного доступу до квартири ОСОБА_3 та працівників ОКП «Кіровоградське обласне об'єднане БТІ», виселення ОСОБА_2, видачі відповідної документації на квартиру та вселення.

Зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дядя, ОСОБА_4. Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1.

За життя ОСОБА_4 склав заповіт, де все майно заповів йому. Заповіт складено 20 лютого 2009 року та зареєстровано в Спадковому реєстрі за № 1-241.

Після смерті ОСОБА_4 в спірну квартиру вселилася відповідач без будь-яких правових підстав. Вона перешкоджає йому у користуванні квартирою, змінила замки, не відчиняє двері, не допускає до житлового приміщення, ключі не надає, заволоділа документацією на квартиру та не дає можливості працівникам Кіровоградського КП ООБТІ здійснити технічне обстеження квартири та з'ясувати ії вартість. Через неможливість надати відповідну документацію він не може отримати свідоцтво про право на спадщину, як спадкоємець.

Незаконні дії відповідача обмежують його права на користування житлом.

Пізніше від нотаріуса йому стало відомо, що відповідачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_4, однак право на проживання у спірній квартирі не зареєструвала.

Оскільки відповідач вже не є членом сім'ї власника житла, не проживає разом з власником, тому не набула права користування жилим приміщенням нарівні з власником квартири.

Вищезезначені дії відповідача фактично порушують його права як майбутнього власника даної квартири в оформленні права власності в порядку спадкування на неї.

Просив визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, зобов'язати усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1, зобов'язати видати відповідну документацію на квартиру: свідоцтво про право приватизації на житло, технічний паспорт.

В ході судового розгляду позовні вимоги уточнив та просив зобов'язати відповідачку усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, шляхом безперешкодного допуску його та працівників ОКП «Кіровоградського обласного об'єднаного БТІ» до квартири, виселити відповідача з квартири та зобов'язати її видати йому відповідну документацію на квартиру: свідоцтво про право приватизації на житло, технічний паспорт, вселити його у належну йому квартиру.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 лютого 2017 року позов задоволено частково. Суд зобов'язав ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_3 в користуванні квартирою АДРЕСА_1, шляхом її виселення та вселення ОСОБА_3 в цю квартиру. В задоволенні інших вимог відмовлено, стягнуто судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, зупинити провадження у справі до вирішення спору про визнання недійсним заповіту, після отримання рішення касаційної інстанції вирішити справу по суті. Зазначає, що на розгляді в касаційній інстанції перебуває справа про визнання недійсним заповіту ОСОБА_4, яким він все майно заповів позивачу, а тому розгляд цього спору до вирішення питання недійсності заповіту, неможливий.

В засіданні апеляційного суду відповідач підтримала апеляційну скаргу, пояснила, що в спірній квартирі її місце проживання не було зареєстровано, однак за згодою власника квартири, будучи його дружиною вона вселилася в цю квартиру та проживає в ній до цього часу, утримує квартиру, сплачує комунальні послуги, тому має право користуватися нею, а суд виселив її безпідставно.

Позивач та його представник, третя особа комунальне підприємство про час та місце розгляду справи повідомлені під розписку (т.2 а.с.2,3,8), в засідання апеляційного суду не прибули, причини неявки суду не повідомили.

Кіровоградська міська державна нотаріальна контора № 1 подала письмову заяву про розгляд справи за відсутності її представника (т.1 а.с.250).

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи (ч.2 ст.305 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_3 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, є власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1, державна реєстрація права власності здійснена 26 грудня 2016 року (т.1 а.с.181-183).

Місце проживання в цій квартирі ні за ким не зареєстровано (т.1 а.с.11,45).

В засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 підтвердила, що її місце проживання зареєстровано в кімнатах АДРЕСА_2, ці кімнати в порядку приватизації на праві власності належать їй та членам її сім'ї.

Відповідач ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 29 квітня 2011 року (т.1 а.с.185), права на обов'язкову частку у спадщині не має.

Відповідач не оспорює того факту, що вона проживає в спірній квартирі по цей час, вважає, що вона має право на цю квартиру в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, оскільки на її думку заповіт, який посвідчено від імені ОСОБА_4 20 лютого 2009 року (т.1 а.с.6), є недійсним.

Спір щодо визнання заповіту недійсним вирішувався судом. Рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 18 липня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 06 вересня 2016 року, в позові ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним відмовлено.

Під час розгляду 05 листопада 2014 року справи № 6-158цс14 Верховним Судом України висловлена така правова позиція: «Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї».

Таким чином, права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідним від права самого власника. Частина 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї , які припинили сімейні відносини з власником будинку( квартири) , при умові збереження права власності на будинок ( квартиру) цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Виникнення права членів сім'ї власника житла на користування житлом та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника житла права власності на нього, а отже, з припиненням права власності особи на житлове приміщення члени його сім'ї також втрачають право користування цим приміщенням і підлягають виселенню за позовом нового власника.

Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі №6-709 цс 16, зокрема зазначено, що правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час».

Відповідно до п.11 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника, тобто право власності чоловіка відповідача на квартиру припинилося з дня його смерті.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відсутність у відповідача права користування квартирою, власником якої в порядку спадкування за заповітом є позивач, членом його сім'ї ОСОБА_2 не була і не є, та виселення її з квартири і вселення у квартиру її власника.

Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що суд задовольнив її клопотання про зупинення провадження, оскільки журналом судового засідання (т.1 а.с.207-208, 231), технічним записом судового засідання підтверджується проголошення після виходу з нарадчої кімнати ухвали суду про відмову в зупиненні провадження у справі, після чого суд з'ясував, чи є у сторін доповнення, їх згоду на закінчення судового розгляду, проведення судових дебатів, в яких виступили представник позивача та відповідач.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, суд першої інстанції правильно виходив з того, що оскарження в касаційному порядку судових рішень, які набрали законної сили, не є передбаченою ЦПК України підставою для зупинення провадження у справі.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213-214 ЦПК України , підстави для його скасування відсутні, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів.Підстави для переоцінки доказів апеляційним судом відсутні. В межах доводів апеляційної скарги підстав для зміни або скасування рішення суду не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307,ст.308, п.1 ч.1 ст.314,ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 27 лютого 2017 рокув частині задоволення позову залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: Л.В.Суровицька

О.І.Чельник