Справа № 369/7035/16-ц Головуючий у І інстанції Пінкевич Н. С.
Провадження № 22-ц/780/590/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 24 22.02.2017
УХВАЛА

Іменем України

22 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Сушко Л.П.,

за участю секретаря: Спеней І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 жовтня 2016 року за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до ОСОБА_2, третя особа приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Приватна страхова компанія «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулась до суду з позовом про стягнення коштів. Свої вимоги мотивувала тим, що 27 березня 2013 року між ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» та ОСОБА_3 було укладено Договір № 72264ГА/13к/пр добровільного страхування наземного транспортного засобу автомобіля марки Geely MK, державний номерний знак якого АА 8250 КК. Відповідно до умов договору страхування, страховик повинен відшкодувати шкоду, що трапилась в результаті страхового випадку, а саме - пошкодження, втрата або знищення транспортного засобу або додаткового обладнання внаслідок ДТП. 29 грудня 2013 року сталась ДТП. Настання дорожньо-транспортної пригоди та вина ОСОБА_2 встановлена постановою суду. На підставі укладеного договору страхування, заяви про виплату страхового відшкодування та відповідно страхового акту позивач виплатив належне страхове відшкодування в розмірі 7 046,69 грн., тому набув право вимоги до винної особи.

Просив суд стягнути з ОСОБА_2 суму збитків у порядку регресу у розмірі 7 046,69 грн. та судові витрати.

Рішенням Києво Святошинського районного суду Київської області від 20 жовтня 2016 року позов приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (04070 м. Київ, вул. Братська, 14, ) суму страхового відшкодування у розмірі 7046,69 грн. (сім тисяч сорок шість грн. 69 коп.).

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав:

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, що були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» яка виплатила виплатила страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги стягнення 7 046,69 грн. з відповідача.

З вказаним висновком погоджується і колегія суддів виходячи з наступних підстав:

Судом встановлено, що 29 грудня 2013 року ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом автомобілем ОСОБА_4, державний номерний знак НОМЕР_1, на проспекті ОСОБА_5, 6г, перед початком руху не переконався, що це буде безпечно та не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, допустив самовільний відкат назад та зіткнення з автомобілем Geely MK, державний номерний знак якого АА 8250 КК, під керування водія ОСОБА_3. це призвело до пошкодження обох транспортних засобів.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 06 лютого 2014 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

27 березня 2013 року між ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» та ОСОБА_3 було укладено договір №72264ГА/13к/пр добровільного страхування наземного транспортного засобу, термін дії договору до 27 березня 2014 року.

На виконання умов договору добровільного страхування наземного транспортного засобу від 27 березня 2013 року ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» виплатила ОСОБА_3 7046,69 грн. страхового відшкодування, розмір якого розрахований на підставі страхового акту №1.001.13.20058/VESKO3464 від 04 лютого 2014 року та розрахунку страхового відщкодування від 28 січня 2014 року. ( а.с. 23-25).

05 березня 2013 року між власником ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «Україна» було укладено договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/0622913.

Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-112 цс 13, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для усіх судів України.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобовязанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки.

Посилання апелянта не те, що належним відповідачем по справі ПрАТ «СК «Україна», яка має нести відповідальність за заподіяну шкоду у межах ліміту відповідності з огляду на договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 05 березня 2013 року № АЕ/0622913 не заслуговують на увагу.

За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Право на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій статті 16 ЦК України.

Зі змісту наведених норм права можна зробити висновок про те, що страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просив стягнути суму виплаченого страхового відшкодування в тому числі з підстав, передбачених ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

Оскільки відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке страхувальник, який отримав страхове відшкодування, мав до особи, відповідальної за завдані збитки, то вбачається, що до ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» перейшло право вимоги у порядку суброгації, а відтак сума виплаченого страхового відшкодування у розмірі 7 046,69 грн. підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року № 6-2097цс 16, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для усіх судів України.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку про задоволення позову.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: