Справа № 351/269/17
Провадження № 22-ц/779/886/2017
Головуючий у 1 інстанції Сегін І.Р.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Малєєва А.Ю., Матківського Р.Й.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю: позивачки ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Снятинського районного суду від 04 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_4 із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого вказувала, що перебуваючи з відповідачем у шлюбі з 20.09.2008 року по 10.03.2016 року, у них народилися доньки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Посилаючись на те, що відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дітей, просила стягувати з нього аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 1500 грн на кожну з доньок до досягнення ними повноліття.

Рішенням Снятинського районного суду від 04 квітня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх доньок ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, щомісячно у розмірі 4/10 частин всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.02.2017 року і до досягнення ОСОБА_6 повноліття. Також постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 1280 грн судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи, а також неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає апелянт, судом не було враховано того, що відповідач ніколи офіційно не працював та не працює станом на теперішній час, оскільки він перебуває в Російській Федерації на роботі, приховуючи свої дійсні доходи. ОСОБА_2 не погоджується із висновком суду про відмову у стягненні аліментів за минулий період, оскільки після розірвання шлюбу у березні 2016 року відповідач не надавав матеріальної допомоги на утримання дітей. Також апелянт звертає увагу суду на те, що вона змушена була змінити місце проживання та сплачувати за комунальні послуги близько 2500 грн. Крім того, позивач вважає, що суд повинен був стягнути аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі, оскільки у відповідача немає сталої заробітної плати. Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, ОСОБА_2 просить його скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення з відповідача на утримання неповнолітніх дітей аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі по 1000 грн на кожну дитину, починаючи стягнення з 01 березня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та її представник апеляційну скаргу з вищенаведених мотивів підтримали. ОСОБА_2 крім того пояснила, що їй від родичів та спільних знайомих добре відомо про виїзди відповідача на роботи за кордон, де він працював нелегально, тобто без документального оформлення місця роботи і зазначення дійсного заробітку. Вказала, що ОСОБА_4 оформив трудову угоду з мінімальним заробітком тільки після отримання копії позову про стягнення аліментів з метою сплати мінімальної суми допомоги на дітей. Зауважила, що розмір аліментів, визначений судом першої інстанції, є недостатнім для утримання двох малолітніх дочок. Також позивачка пояснила, що вона по даний час не працює, оскільки займається доглядом та вихованням дітей. Вважаючи оскаржене рішення незаконним, ОСОБА_2 та її представник просять його скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному об'ємі.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник доводи апелянта заперечили, вважаючи, що ухвалене судом першої інстанції є законним і обґрунтованим. Однак, ОСОБА_4 також пояснив, що він раніше дійсно виїзджав до Російської Федерації, де у нього проживають родичі. В даний час він постійно проживає в АДРЕСА_1, і має постійне місце роботи. Вважає, що ОСОБА_2 теж має працювати і утримувати дітей, оскільки у них обов'язки щодо дітей рівні. Пояснив також, що він не просив суд визначити розмір аліментів на неповнолітніх дочок у частці від заробітку, який у нього змінюється (зараз орієнтовно дорівнює 1800-2000 грн). При розгляді місцевим судом справи він погоджувався на сплату аліментів по 500 грн щомісяця на кожну дочку. Однак, ствердив апеляційному суду, що міг би сплачувати на кожну дитину й більше - по 700 грн, пояснивши при цьому, що він виїжджає періодично на роботи в сусідні області, зокрема, у Чернівецьку область.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов до висновку про можливість надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх доньок у розмірі 4/10 частин всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття. Однак, з цим висновком колегія суддів не погоджується на підставі такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони у справі являються батьками неповнолітніх доньок ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6-7), а тому згідно вимог чинного законодавства України вони повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Згідно ч.1 ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними. В ч.3 названої статті СК України зазначено, що за рішенням суду кошти на утримання дітей (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Колегія суддів зауважує, що ОСОБА_2 в позовній заяві, яка подана 08.02.2017 року, просила суд стягнути з відповідача аліменти у твердій сумі, оскільки він працює неофіційно у Росії, і відомостей про його дійсний розмір заробітку вона не має. Цієї вимоги вона не змінювала.

ОСОБА_4 документальні відомості про працевлаштування експедитором фізичної особи-підприємця з 20 березня 2017 року надав тільки при розгляді даної справи місцевим судом, тобто через півтора місяця після пред'явлення до нього позову про стягнення аліментів. В засіданні апеляційного суду він зазначив, що в бюро зайнятості як такий, що шукає роботу, він не був зареєстрований. Однак, ОСОБА_4 не надав ніякої конкретної інформації про те, який в дійсності розмір заробітку він мав чи має при виїзді за межі свого постійного місця проживання.

Колегія суддів констатує, що в суді першої інстанції відповідач в своїй заяві (а.с.14-16) погоджувався на визначення розміру аліментів на дітей у твердій грошовій сумі. Це фактично ним було підтверджено і в засіданні апеляційного суду, де ОСОБА_4 вже погоджувався сплачувати не по 500, а по 700 грн щомісячно на кожну дочку. Таким чином, суд першої інстанції, змінюючи всупереч бажанню батьків спосіб стягнення аліментів, не врахував вимоги ч.1 ст.181 СК України, та не з'ясував всі дійсні обставини, від встановлення яких залежить правильне вирішення цивільно-правового спору.

Крім того, із пояснень ОСОБА_4 у засіданні апеляційного суду випливає, що заробіток на посаді експедитора фізичної особи-підприємця в сумі 1450 грн щомісяця не являється єдиним джерелом його доходів.

При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей колегія суддів приймає до уваги обставини, зазначені в ст.182 СК України. З'ясувавши дійсні обставини справи, матеріальне становище обох сторін, зокрема те, що ОСОБА_2 не має заробітку, проживає з дітьми у незадовільних умовах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково визначив розмір аліментів на утримання доньок саме у частині від заробітку відповідача, а не у твердій грошовій сумі, як просила ОСОБА_2 в позовній заяві. Приймаючи до уваги висловлений в засіданні апеляційного суду намір відповідача сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі, колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_2 слід задовольнити частково, визначивши до сплати позивачем аліментів у твердій грошовій сумі - по 800 грн щомісячно на кожну дитину. Колегія суддів зауважує, що такий розмір аліментів з урахуванням постійного зростання цін на продукти харчування, ліки та речі першої необхідності, буде забезпечувати лише мінімальні потреби двох неповнолітніх дітей, і не є достатнім для повноцінного їх розвитку.

Прожитковий ж мінімум на одну дитину для дітей віком від до 6 років згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» становить: з 01.01.2017 року 1355 грн, з 01.05.2017 року - 1426 грн, з 01.12.2017 року - 1492 грн; для дітей віком від 6 років до 18 років прожитковий мінімум встановлено: з 01.01.2017 року - 1689 грн, з 01.05.2017 року - 1777 грн, з 01.12.2017 року - 1860 грн. Отже, визначений розмір аліментів - по 800 грн на утримання кожної неповнолітньої доньки орієнтовно становить тільки половину суми встановленого законом прожиткового мінімуму на одну дитину. Колегія суддів вважає, що відповідач, який є працездатною особою молодого віку має можливість і зобов'язаний забезпечити виплату на утримання дітей зазначеного розміру аліментів.

Також колегія суддів констатує, що твердження ОСОБА_2 про те, що у суду були підстави для стягнення аліментів за минулий період, не ґрунтується на законі. Адже, згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на неповнолітню дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. А доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не змогла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, позивач суду не надала. Натомість, як вбачається із долучених відповідачем до матеріалів справи копій довідок з дошкільних закладів та копій квитанцій, ОСОБА_4 матеріально допомагав дітям (а.с.30, 31, 37).

Приймаючи до уваги вище викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в даній справі ухвалив рішення з порушенням вимог норм матеріального і процесуального права. Тому воно не може бути залишено в силі. В даному випадку є правові підстави для ухвалення нового рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 307; 309; 313; 314; 315; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Снятинського районного суду від 04 квітня 2017 року в даній справі скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, прож. АДРЕСА_2 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх доньок: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7 у твердій грошовій сумі по 800 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Стягнення аліментів розпочати з 08.02.2017 року.

Стягнути з Стягнути з ОСОБА_4 в користь держави 640 грн судового збору.

Рішення набирає законної сили після проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів після набрання ним законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: А.Ю. Малєєв

Р.Й. Матківський