У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 19 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 10 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що згідно з договором від 24 червня 2009 року ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 10 600 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Оскільки ОСОБА_4 належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконувала, станом на 04 травня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 13 190 грн 54 коп., з якої: заборгованість за кредитом - 6 891 грн 20 коп., заборгованості за відсотками - 1 576 грн 75 коп., пеня - 3 592 грн 33 коп. та штраф - 1 130 грн 26 коп., банк просив стягнути з відповідачки вказану заборгованість.

Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 19 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 10 листопада 2016 року, позов задоволено частково. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 24 червня 2009 року у розмірі 12 060 грн 28 коп., з якої заборгованість за кредитом - 6 891 грн 20 коп., заборгованість за відсотками - 1 576 грн 75 коп., заборгованість за пенею - 3 592 грн 33 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що з умовами укладеного кредитного договору від 24 червня 2009 року ОСОБА_4 отримала від ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитну карту з кредитним лімітом на час видачі картки - 2 000 грн, який було збільшено до 9 800 грн, зі сплатою базової відсоткової ставки у розмірі 2,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (а. с. 11).

Відповідно до наданого банком розрахунку, станом на 04 травня 2016 року заборгованість відповідачки за кредитним договором склала 13 190 грн 54 коп., з якої: заборгованість за кредитом - 6 891 грн 20 коп., заборгованості за відсотками - 1 576 грн 75 коп., пеня - 3 592 грн 33 коп. та штраф - 1 130 грн 26 коп. (а. с. 9).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У статті 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України) сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Із наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що з часу отримання кредитної картки відповідачка періодично погашала заборгованість, зокрема 5 травня 2015 року сплатила 1000 грн. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості у липні 2016 року, тобто у межах строку позовної давності, тому суди обґрунтовано задовольнили позов частково.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої й апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 19 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 10 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Іваненко Ю.Г. Маляренко А.В.