УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2017 року Іллічівський районний суд м.Маріуполя в складі:

головуючого судді Харитонової Г. Л при секретарі Родіній Н.В., прокурора Нуждіна С.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу заступника керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_1 на дії державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В:

15 червня 2016 року заступник керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Іллічівського( Кальміуського) районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_2, де зазначила, що судовим наказом Іллічівського районного суду м. Маріуполя № 264/1343/15-ц від 06.03.2015 р. за заявою прокурора Іллічівського району м. Маріуполя , предявленого в інтересах ОСОБА_3, з ТОВ «Багатопрофільне підприємство «Азовмашпром» стягнуто заборгованість по заробітній платі на користь ОСОБА_3 за період з листопада 2013 року по серпень 2014 року у розмірі 12795 грн. 97 коп. Судовий наказ виконаний частково та 17 .03.2015 року ОСОБА_3 виплачено заборгованість у сумі 12358 грн. 33 коп. У встановлений строк для добровільного виконання рішення боржником не виконано. Старшим державним виконавцем розпочато процедуру примусового виконання рішення суду, у перебігу якого постановою останнього від 25.03.2016 року повернуто виконавчий документ стягувачеві на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47, ст.. 50 Закону України «Про виконавче провадження». Вважала що зазначену постанову прийнято передчасно та усупереч положенням Закону України «Про виконавче провадження», оскільки ч. 1 ст. 47 цього Закону містить виключний перелік підстав для повернення виконавчого листа та п. 9 ч. 1 ст. 47 цього Закону закріплена можливість повернення виконавчого документу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення. Постановою від 25.03.2016 р. старший державний виконавець повернув виконавчий документ стягувачеві на підставі відсутності процедури реалізації майна та вказав на встановлену Законом заборону звернення стягнення на майно боржника, але це не ґрунтується на нормах чинного законодавства, також безпідставним є посилання на ст.. 50 Закону України «Про виконавче провадження». З оскаржуваною постановою вони ознайомились лише 02.06.2016 року . Посилаючись на ст.. 124 Конституції України, враховуючи,що рішення суду залишається невиконаним в повному обсязі, залишок заборгованості складає 437 грн. 64 коп. ,просила поновити пропущений з поважних причин строк для подання скарги на постанову старшого державного виконавця Іллічівського ( Кальміуського) районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_2 від 25.03.2016 р., зобовязати Іллічівський ( Кальміуський) районний відділ ДВС ГТУЮ у Донецькій області поновити виконавче провадження № 47921770 по виконанню судового наказу від 06.03.2015 року( № 264/1343/15- ц).

В судовому засіданні прокурор Нуждін С.В. повністю підтримав викладене в скарзі та просив її задовольнити, пояснивши,що в звязку з узгодженням з керівництвом питання подання скарги ним був пропущений 10 денний строк звернення до суду зі скаргою. Зазначав,що рішення суду має виконуватися, а повернення виконавчого листа без законних підстав перешкоджає його виконанню.

Представник Кальміуського відділу ДВС м. Маріуполя ОСОБА_4, що діяла на підставі довіреності, вважала,що скарга не підлягає задоволенню, зазначила,що фактично судове рішення виконано в повному обсязі, просила відмовити в задоволенні скарги ще з тих підстав,що прокурором пропущено строки для звернення до суду зі скаргою.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості скарги суд приходить до наступного.

Ст. 383 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У відповідності до вимог ст.. 8 Закону України «Про виконавче провадження» , в редакції, що була чинною на час винесення оскаржуваної постанови сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 « Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах « ( надалі Постанова Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 6 ) прокурор має право звернутися до суду зі скаргою у зазначених справах не лише як учасник виконавчого провадження, статусу якого він набуває при відкритті виконавчого провадження за його заявою у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді (частина перша статті 7, пункт 2 частини першої статті 19 Закону про виконавче провадження), а й при здійсненні представництва в суді особи, яка є стороною виконавчого провадження.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 ЦПК України).

У п. 16 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 6 зазначено,що відповідно до статті 385 ЦПК скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

При зверненні до суду, прокурором заявлялося клопотання про поновлення пропущених з поважних причин строків подання скарги.

Як вбачається, про наявність постанови прокурору стало відомо 2.06.2016 року , а з відповідною скаргою він звернувся до суду 15 червня 2016 року, тобто з пропущенням 10-ти денного строку. В судовому засіданні прокурор пояснив причину пропуску необхідністю узгодження подання скарги з керівництвом.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

З огляду на викладене, суд вважає можливим поновити прокурору пропущений строк для звернення зі скаргою до суду.

Судом встановлено, що 3 грудня 2014 року до Іллічівської прокуратури м. Маріуполя звернувся ОСОБА_3 з заявою проханням звернутися з його інтересах до Іллічівського районного суду м. Маріуполя з позовом до ТОВ БП «Азовмашпром» в звязку з наявною заборгованістю по заробітній платі у сумі 12795 грн. 97 коп. 3 березня 2015 року прокурором Іллічівського району м. Маріуполя в інтересах ОСОБА_3 була подана заява про видачу судового наказу та 6 березня 2015 року Іллічівським районним судом м. Маріуполя було видано наказ про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Багатопрофільне підприємство «Азовмашпром» на користь ОСОБА_3 заборгованості по заробітній платі за період з листопада 2013 року по серпень 2014 року в сумі 12795 грн. 97 коп. ( справа № 264/1343/ 15 ц).

10 червня 2015 року до Іллічівського ВДВС Маріупольського МУЮ звернувся заступник прокурора Іллічівського району м. Маріуполя ОСОБА_5 з заявою про відкриття виконавчого провадження за наказом Іллічівського районного суду по справі № 264/1343/ 15 ц . 22 червня 2015 року головним державним виконавцем Іллічівського ВДВС Маріупольського МУЮ була винесена постанова ВП № 47921770 про відкриття виконавчого провадження. 25 березня 2016 року старшим державним виконавцем Зайцевою І.Ю. була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві , де з посиланням на п. 9 ч. 1 ст. 47, ст.. 50 Закону України «Про виконавче провадження» було зазначено, що при проведенні виконавчих дій встановлено, що кошти на арештованих рахунках відсутні. Описане та арештоване все майно підприємства, але Законом встановлена заборона щодо звернення стягнення на майно, а саме відсутня процедура реалізації майна, тому виконавчий лист необхідно повернути стягувачеві. З зазначеною постановою прокурор ознайомився 2 червня 2016 року та , не погодившись з нею, 15 червня 2016 року звернувся зі скаргою до суду про її скасування та зобовязання Іллічівського ( Кальміуського) районного відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області поновити виконавче провадження.

Разом з тим, як прокурором, при зверненні з заявою про відкриття виконавчого провадження та і державним виконавцем при відкритті виконавчого провадження та при прийнятті рішення щодо повернення виконавчого листа, залишилося поза увагою те ,що фактично станом на час звернення прокурора з заявою про відкриття виконавчого провадження, судовий наказ вже був добровільно виконаний боржником, а саме : 5 березня 2015 року ОСОБА_3 перераховано 340 грн. 39 коп.,; 17 березня 2015 року перераховано 12358 грн. 13 коп.,; 30 березня 2015 року перераховано 97 грн. 25 коп., що загалом складає 12795 грн. 97 коп. ( а.с.67-69,94 ).

Ст.ст. 47,49 Закону України "Про виконавче провадження" , в редакції , що була чинною на час винесення оскаржуваної постанови, були передбачені підстави повернення виконавчого документа та закінчення виконавчого провадження, де п. 8 ч. 1 ст. 49 було зазначено - фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

На переконання суду, державним виконавцем, на час винесення оскаржуваної постанови не було зясовано питання щодо фактичного виконання судового рішення, що потягло винесення необґрунтованої постанови про повернення виконавчого листа, хоча мала б бути винесена постанова про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до п. 18. Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 6 , за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби .

З огляду на викладене, суд задовольняє скаргу прокурора частково, в частині визнання постанови старшого державного виконавця Іллічівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області від 25.03.2016 року серія ВП № 47921770 незаконною та скасовує її. Інші вимоги скарги задоволенню не підлягають, оскільки питання щодо зобовязання Іллічівського ( Кальміуського) районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області поновити виконавче провадження виходить за межі компетенції суду.

Керуючись ст.ст.10,313,314, 383, 385, 387 ЦПК України, ст.ст. 47,49 Закону Україн6и "Про виконавче провадження" (в редакції , що була чинною на час винесення оскаржуваної постанови ), суд

У Х В А Л И В :

Поновити прокурору пропущений строк для звернення зі скаргою до суду.

Скаргу заступника керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_1 на дії державного виконавця задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Іллічівського ( Кальміуського) районного відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області ОСОБА_2 від 25.03.2016 року серія ВП № 47921770 .

В задоволенні решти скарги відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція в апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області.

Апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_6