21.02.2017 227/4190/16-ц
15 лютого 2017 року м.Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого cудді Здоровиці О.В.
при секретарі Сисенко Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на багаторазові тимчасові виїзди за межі України в зону антитерористичної операції громадянину, який не досяг 16 річного віку, без згоди батька, третя особа - орган опіки та піклування Бердянської міської ради
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 і просить надати дозвіл її неповнолітньому сину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
на багаторазові тимчасові в»їзди на територію непідконтрольну Україні, а саме до м.Харцизьк Донецької області та виїзд з неї, без згоди та супроводу його батька - ОСОБА_2 строком на 3 роки. Обгрунтовуючи позовні вимоги зазначала, що вона разом з відповідачем перебувала у шлюбі, який на даний час є розірваним. Від вказаного шлюбу вони мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розлучення проживає з нею. Разом з сином вони постійно мешкали в м.Харцизьк Донецької області. У зв'язку з проведенням на території Донецької області антитерористичної операції вона разом з сином вимушена була виїхати до м.Бердянськ Запорізької області, де і взята на облік як внутрішньо переміщена особа. Незважаючи на ситуацію, що склалася в країні, у неї виникає необхідність періодично навідуватись додому з сином за місцем реєстрації, з метою нагляду за квартирою, зміни сезонного одягу та в інших побутових цілях. Відповідач добровільної згоди на в»їзд та виїзд з зони АТО на теперішній час не надає, без жодних вагомих аргументів, які б пояснювали його відмову. Діючи в інтересах дитини, просила задовольнити її позовні вимоги.
В судове засідання позивач не зв»явилася, надіславши суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з»явився. Про час і місце судового розгляду належним чином був повідомлений шляхом опублікування оголошення про виклик у ЗМІ, а саме в газеті «Урядовий кур»єр» № 25 від 09.02.2017 року(а.с.47) та шляхом надіслання останньому телефонограми за № НОМЕР_1, яку відповідач прийняв 23.01.2017 року (а.с.37).
У зв'язку з викладеним, керуючись ч.1 ст.224 ЦПК України та враховуючи те, що будь-яких заперечень від представника позивача та позивача з приводу розгляду справи у відсутність відповідача, який належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи не надходило, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача по матеріалам, які є в наявності в справі і постановити заочне рішення, направивши за місцем мешкання відповідача копію рішення суду для відома.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено таке.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1. ІНФОРМАЦІЯ_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, який 07 червня 2016 року розірваний, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_3, яке видано відділом РАЦС Харцизького МУЮ Донецької області 27.06.2006 (а.с.7) та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4, яке видано 07.06.2016 року Бердянським міським відділом реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції Запорізькій області (а.с.8).
Від шлюбу сторони мають дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_5, яке видано 05 квітня 2005 року відділом РАцС Харцизького міського управління юстиції Донецької області.
Зі змісту позовних вимог вбачається, що постійним місцем проживання позивача та неповнолітнього ОСОБА_3 є АДРЕСА_1. У зв»язку з проведенням анти терористичної операції в Донецькій області, позивачка з сином вимушена була тимчасово виїхати з території, яка тимчасово непідконтрольна українській владі, а саме до м.Бердянськ Запорізької області.
Зі змісту позовних вимог також встановлено, що у позивачки є необхідність періодично навідуватись додому з сином, а саме до м.Харцизьк, з метою відвідування житла, а також у зв»язку з необхідністю зміни гардеробу та потреби в інших побутових речах, які залишилися за місцем її постійного місця мешкання. Відповідач, який раніше, 20.07.2015 року, надавав згоду на виїзд з окупованої території України, на теперішній час безпідставно не надає згоди на багаторазові тимчасові виїзди в зону АТО. При цьому позивачка зазначає, що відповідач не цікавиться життям сина та його потребами , не спілкується з ними.
Вирішуючи питання чи підлягають позовні вимоги задоволенню суд виходить з наступного.
Між сторонами виник спір щодо тимчасового виїзду дитини без згоди та супроводу батька на тимчасово неконтрольовану українською владою територію через лінію зіткнення у межах Донецької області до міста Харцизьк Донецької області.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини.
Згідно ч. 2 ст. 150 СК, батьки зобовязані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини , іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України).
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ст..313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Відповідно до розпорядження КМУ від 07.11.2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» місто Харцизьк Донецької області відноситься до населених пунктів, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.
Згідно з пунктом 5.1.1 «Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей» в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57.
Згідно з пунктом 5.1.2 вказаного Тимчасового порядку виїзд з неконтрольованої території громадян України які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи. Тобто виїзд з неконтрольованої території на територію України не вимагає дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України.
Згідно Правил перетинання державного кордону України громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску та без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо в'їзду/виїзду малолітньої дитини на неконтрольовану територію, а лише встановлено певний порядок її в'їзду/виїзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.
Метою виїзду на тимчасово неконтрольовану Українською владою територію через лінію зіткнення у межах Донецької області до міста Харцизьк Донецької області, із неповнолітньою дитиною позивачка зазначила необхідністю відвідування постійного житла, що залишилося у вказаному місті та необхідністю зміни сезонного одягу, речей.
За приписами п. 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року передбачається, що «…малолітнє дитя не повинне, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучений зі своєю матір'ю».
Принцип 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року передбачає безумовний пріоритет інтересів дитини для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і виховання.
Оскільки сторони однією сім'єю не проживають і фактичне місце проживання сина на даний час є разом із позивачкою, то вона повинна постійно доглядати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, як це і передбачено положеннями статті 150 Сімейного кодексу України.
Аналізуючи встановлені фактичні обставини по справі і надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки інтереси позивачки повністю відповідають інтересам її неповнолітнього сина.
Оскільки батько дитини - відповідач добровільно не бажає надати дозвіл на оформлення відповідних документів та виїзд дитини, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 і надати останні дозвіл строком на три роки починаючи з моменту подачі позову до суду, тобто до 01.11.2019 року.
Суд вважає, що зазначений виїзд до тимчасово неконтрольованої Українською владою території через лінію зіткнення у межах Донецької області до міста Харцизьк Донецької області, не буде порушенням будь-яких прав відповідача відносно сина.
Керуючись ст.ст. 212-215, 218, 224-225 ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на багаторазові тимчасові виїзди за межі України в зону антитерористичної операції громадянину, який не досяг 16 річного віку, без згоди батька, третя особа - орган опіки та піклування Бердянської міської ради - задовольнити.
Надати дозвіл ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянину України, на тимчасові в»їзди до тимчасово неконтрольованої території ( в зону проведення антитерористичної операції) до м.Харцизьк Донецької області та виїзд з неї, у супроводі матері ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4, без дозволу і супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, для відвідування місця проживання строком на три роки, а саме до 01 листопада 2019 року.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Копію заочного рішення, не пізніше трьох днів з дня його проголошення, направити відповідачу рекомендованим листом із повідомленням для відома.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені 15 лютого 2017 року. З повним текстом рішення сторони можуть бути ознайомлені 21 лютого 2017 року.

Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Суддя О.В. Здоровиця