Справа № 487/7596/14-ц
Провадження № 4-с/487/32/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2017 року Заводського районного суду м. Миколаєва в складі: головуючого судді Щербини С.В., при секретарі Єлишевій А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 про визнати дій неправомірними та зняття арешту з майна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою про визнати дій державного виконавця Заводського ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області щодо винесення постанови від 12.12.2016 року ВП№53094059 про арешт майна неправомірними та зняття арешту з належного йому на праві власності автомобіля Mitsubishi Galant.

В обґрунтування своєї скарги зазначив, що на примусовому виконанні державного виконавця Заводського ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області знаходиться виконвачий лист, виданий Заводським районним судом м. Миколаєва щодо стягнення з нього на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості в сумі 26788,23 грн. Вважає, що виконавче провадження було відкрите в порушення вимог чинного законодавства, оскільки на час відкриття справа перебувала на розгляді в суді касаційної інстанції та лише 261.2.2016 року касаційна скарга залишена без розгляду. Під час виконавчий дій державним виконавцем Крачун А.А. було неправомірно винесено постанову про накладення арешту на його майно, у тому числі і на автомобіль НОМЕР_1, який знаходиться в користуванні і розпорядженні іншої особи за довіреністю. Проте, вказану копію постанови він не отримував, дізнався про існування цієї постанови 23.01.2017 року. При цьому, кредитний договір забезпечений іпотечним майном квартирою №79 по вул. Лазурна, 16-а в м. Миколаєві, відповідно до п. 4.2 кредитного договору №13/019/07-z від 05.10.2007 року, на яку накладено заборону на відчуження та арешт, а вартість вказаного іпотечного майна в декілька разів більше ніж сума боргу, заборгованість на теперішній час майже погашена, з грудня 2016 року він погашає борг, та кредитний договір дійсним до 05.10.2017 року. Він також звертався зі скаргою на дії державного виконавця Крачуна А.А. до керівництва Заводського ВДВС, скарга залишена без розгляду по суті.

В судове засідання ОСОБА_1 не з'явився, надав до суду заяву, просив слухати справу за його відсутності, вимоги скарги підтримав, просив про їх задоволення.

В судове засідання представник субєкту оскарження не зявився, надав до суду письмової заперечення в яких просив в задоволенні скарги відмовити посилаючись на те, що у Заводському ДВС м. Миколаєва перебуває зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів виданих Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 26788,23 грн. (№487/7596/14-ц) та на користь ОСОБА_2 борг в розмірі 10000 грн. (487/7933/15-к). 12.12.2016 року державним виконавцем відкрите виконавче провадження, постанова направлена сторонам виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією з повідомленням, яку ОСОБА_1 отримав 16.12.2016 року. В рамках виконавчого провадження державним виконавцем вжиті передбачені заходи, передбаченні Законом України «Про виконавче провадження» та з метою забезпечення реального виконання рішення, постановою державного виконавця від 12.12.2016 року накладено арешт на все майно боржника. Безпідставні постання боржника на те, що відкрите виконавче провадження під час оскарження ним рішення суду до касаційної інстанції, яке не зупиняє виконання рішення. Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 48, 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на обєкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності у боржника достатніх коштів чи рухомого майна та в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням вартості інших витрат при здійсненні виконавчих дій, що виходячи із вартості квартири боржника буде не співмірним до існуючий заборгованості та державний виконавець зобовязаний вжити заходів для виконання рішення суду за рахунок іншого майна боржника.

В судове засіданні представник ПАЬТ «Дельта Банк» не зявився, надав до суду заяву, просив розглянути скаргу за його відсутності та в її задоволенні відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як встановлено судом, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.05.2016 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 26788,23 грн. (№487/7596/14-ц), яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 29.06.2016 року, набрало законної сили, та було видано виконавчий лист, який передано до примусового виконання до Заводського ВДВС м. Миколаєва .

Державним виконавцем було відкрите виконавче провадження постановою від 12.12.2016 року, копію якої направлено сторонам виконавчого провадження.

Посилання боржника на те, що виконавче провадження відкрите під час оскарження ним рішення суду до касаційної інстанції, безпідставне, оскільки оскарження рішення, яке набрало законної сили, в касаційному суді, не зупиняє його виконання. Крім того, суд касаційної інстанції не зупиняв виконання рішення суду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.12.2016 року, касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 29.06.2016 року, вважити неподаною та повернути заявнику.

Постановою державного виконавця від 12.12.2016 року відповідно до ст.ст. 18, 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження» накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1, зокрема на належній на праві власності ОСОБА_1 автомобіль НОМЕР_1.

Рішення суду до теперішнього часу не виконано.

Крім того, постановою державного виконавця від 23.03.2017 року обєднано виконавче провадження у зведене виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_1 щодо стягнення на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 26788,23 грн. (№487/7596/14-ц) та на користь ОСОБА_2 борг в розмірі 10000 грн. (487/7933/15-к).

Рішення суду до теперішнього часу не виконані.

Згідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Таким чином, дії державного виконавця щодо накладення арешту на майно боржника суд вважає правомірними, а постанова про накладення арешту від 12.12.2016 року винесена відповідно до вимог чинного законодавства.

Суд не приймає до уваги посилання скаржника на те, що в першу чергу необхідно було звернути стягнення на іпотечне майно - квартира АДРЕСА_1, виходячи з наступного.

Так, згідно ч. 6, 7 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобовязаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Відповідно ч.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на обєкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Отже, виходячи з вартості нерухомого майна квартири боржника, звернення стягнення на квартиру боржника буде суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки вартість нерухомого майна квартири боржника, буде значно більше та не співмірною до існуючої у ОСОБА_1 заборгованості.

Таким чином, суд приходить до переконання, що в задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 383-389 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнати дій неправомірними та зняття арешту з майна відмовити.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів з дня її оголошення та може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва, в строк і порядок, встановлений ст. ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя: С.В. Щербина