"13" лютого 2017 р. Справа № 363/4636/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2017 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1,
при секретарі ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді скаргу ОСОБА_3 дії та постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції в Київській області про повернення виконавчого документа стягувачеві від 31 серпня 2016 року, боржник ОСОБА_4,

встановив:

стягувач ОСОБА_3 звернувся до суду з даною скаргою на постанову про повернення виконавчого документа, посилаючись на те, що її прийнято передчасно, коли державним виконавцем не проведено всіх виконавчих дій з примусового виконання рішення суду, а тому просить зазначену постанову скасувати та визнати дії щодо її винесення незаконними, визнати незаконною бездіяльність виконавця щодо пошуку майна боржника, поновити виконавче провадження та зобовязати накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Представник скаржника подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив про задоволення скарги з викладених у ній підстав.

Державний виконавець подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Божник ОСОБА_4, будучи повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не прибув, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 369 ЦПК України не перешкоджає розгляду заяви.

Дослідивши матеріали скарги й копії матеріалів виконавчого провадження, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 10 лютого 2016 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції в Київській області відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №363/1874/15-к виданого 17 вересня 2015 року Вишгородським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди в розмірі 52 850 грн.

31 серпня 2016 року постановою державного виконавця накладено арешт на все майно боржника в межах суми боргу.

Проте в той же день виконавчий документ повернуто стягувачеві з посиланням на вимоги п.п. 2 ч. 1 ст. 47 і ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» та відсутність належного боржникові майна, яке підлягає опису в рахунок сплати боргу.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон України «Про виконавче провадження») під час виконання рішень державний виконавець має право на безпосередній доступ до баз даних і реєстрів, у тому числі електронних, що містять інформацію про боржників, їхнє майно та кошти. Порядок доступу до таких реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України спільно з відповідними центральними органами виконавчої влади, які забезпечують їх ведення.

Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно п. 3-5 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача:

-з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну;

-безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища;

-накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є:

1.звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2.звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3.вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні;

4.інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

-винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

-винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

-винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

-проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

Як вбачається з копій матеріалів виконавчого провадження заходи щодо виконання судового рішення державним виконавцем в повному обсязі не здійснено, а лише надіслано запити до ВРЕВ ДАІ, Державної податкової служби України та Пенсійного фонду України для зясування наявності у боржника транспортних засобів, номерів рахунків у банківських установах, отримання ним пенсії чи заробітної плати, складено акт державного виконавця від 25 серпня 2016 року про відсутність у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу.

Проте вичерпних заходів для виконання судового рішення державним виконавцем не вжито.

Відтак, неможливо дійти висновку, що державний виконавець вичерпав всі передбачені Законом можливості для примусового виконання рішення суду.

За таких обставин оскаржувану постанову від 31 серпня 2016 року про повернення виконавчого документа №363/1874/15-к стягувачеві прийнято передчасно, всупереч згаданих вище вимог Закону.

Згідно ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відповідно до чинної ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Відтак відновлення виконавчого провадження у випадку скасування постанови про повернення виконавчого листа здійснюється згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження» самим державним виконавцем та до компетенції суду не належить.

Що стосується доводів скарги щодо бездіяльності державного виконавця з пошуку майна боржника, то як вже зазначалося вище, державний виконавець здійснює заходи примусового виконання та проводить виконавчі дії в порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника регламентовано Главою 4 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Крім того підстав вважати, що квартира АДРЕСА_1 належить боржнику, зі справи не встановлено, а тому скарга в частині зобовязання державного виконавця накласти на неї арешт та визнання його бездіяльності протиправною в цій частині задоволенню не підлягає, що на вимогах Закону не ґрунтується.

До того ж згідно постанови від 31 серпня 2016 року державним виконавцем накладено арешт на все майно боржника в межах суми боргу.

Таким чином, суд доходить висновку, що подана скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись статтями 209, 210 і 387 ЦПК України,

ухвалив:

скаргу задовольнити частково.

Визнати незаконними дії державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області щодо винесення постанови від 31 серпня 2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Постанову державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 31 серпня 2016 року про повернення виконавчого документа №363/1874/15-к стягувачевіскасувати.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області протягом 5 днів з дня її проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд.

Якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя