Справа № 163/3221/16-ц
Провадження № 2/163/74/17
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2017 року Любомльський районний суд Волинської області в складі головуючого - судді Чишія С.С.

при секретарі Носку А.В.

з участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представників відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Куснищанської сільської Ради Любомльського району Волинської області, ОСОБА_7, ОСОБА_3 про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування, державних актів на землю, свідоцтва про право на спадщину, договорів дарування земельних ділянок,

в с т а н о в и в :

У позовній заяві з врахуванням доданих уточнень ОСОБА_6 просить постановити рішення про визнання недійсними: рішення Куснищанської сільської Ради Любомльського району Волинської області від 18.10.1994 року №3/1 щодо надання у приватну власність ОСОБА_8 земельних ділянок; Державний акт на право власності на земельну ділянку від 01.09.1997 року на ім'я ОСОБА_8; частково свідоцтво про право на спадщину за законом НОМЕР_1 від 26.10.2010 року щодо спадкування ОСОБА_7 після смерті ОСОБА_8 земельних ділянок площею 0,25 га та 0,3152 га; рішення Куснищанської сільської Ради Любомльського району від 26.01.2011 року №3/4 в частині затвердження технічної документації і передачі ОСОБА_7 земельних ділянок площею 0,25 га та 0,3152 га; Державних актів на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2, НОМЕР_3 на ім'я ОСОБА_7; вчинених 01.10.2016 року ОСОБА_7 договорів дарування ОСОБА_3 земельних ділянок площею 0,3148 га та 0,2493, а також державної реєстрації цих договорів.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що рішенням Куснищанської сільської Ради від 18.10.1994 року №3/1 їй у приватну власність передано для обслуговування житлового будинку земельну ділянку площею 0,25 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,13 га. Однак не може одержати державні акти на ці ділянки, оскільки частина цих земель перейшла у власність сусідів. Після смерті ОСОБА_8 ОСОБА_7 одержала у спадщину ділянки площею 0,61 га і оформила державні акти. Після цього межа належних ОСОБА_7 ділянок змістилась на ділянку позивачки, хоча із ОСОБА_8 ніколи спорів про межі земельних ділянок не було. Дочка ОСОБА_7 - ОСОБА_3 із своїм чоловіком стали винищувати фруктові дерева для приховування попередніх меж.

Створена Любомльською районною Радою у 2014 році комісія прийшла до помилкових висновків щодо причин зміни конфігурацій земельних ділянок, а в актах погодження меж свого підпису не ставила. Причиною порушеного права вважає незаконне збільшення земельної ділянки ОСОБА_8 при видачі їй державний актів до 0,61 га, хоча відповідним рішення загальна площа одержаних нею земель становить 0,45 га.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2 з викладених в позовній заяві фактичних обставин та норм закону заявлені вимоги підтримали в повному об'ємі.

Відповідач ОСОБА_3, представник відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_3 ОСОБА_5 позов не визнали і пояснили, що ОСОБА_7 набула земельні ділянки в порядку спадкування за тими документами, які були видані спадкодавцю ОСОБА_8 Відповідач і її представник ОСОБА_1 після оформлення документів ОСОБА_7 у 2011 році знали про встановлені межі, однак до суду не звертались, через що строк позовної давності по їх вимогах збіг, тому просять застосувати наслідки пропуску такого строку.

Представник Куснищанської сільської Ради ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що під час оформлення документів для видачі державного акта ОСОБА_8 бралось до уваги фактичне землекористування. За межами ділянок для обслуговування житлових будинків і ОСОБА_6, і ОСОБА_8 використовували колгоспні землі для власних потреб, відтак при оформленні документів це було враховано.

Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини.

Рішенням Куснищанської сільської Ради від 18.10.1994 року №3/1 на підставі Декрету КМ України від 26.12.1992 року №15-92 передано ОСОБА_8 для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель 0,25 га та для ведення особистого підсобного господарства 0,20 га; ОСОБА_6 - відповідно 0,25 і 0,13 га.

Відповідно до акту від 20.08.1979 року ОСОБА_6 для будівництва індивідуального житлового будинку висесено в натурі земельну ділянку площею 1000 м2 розмірами 21х50 м(згідно із схемою меж відведеної ділянки від дороги ділянка має ширину 21 м). Винесення меж відбулось відповідно до рішення Куснищанської сільської Ради від 10.08.1979 року №15.

За результатами складеного технічного звіту 01.09.1997 року ОСОБА_8 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,61 га для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства. Такий акт видано на підставі приєднаної до технічного звіту копії рішення Куснищанської сільської Ради від 18.10.1994 року №3 про передачу ОСОБА_8 у власність для тих же цілей земельної ділянки площею 0,61 га.

Згідно із Свідоцтвом про право на спадщину за законом НОМЕР_1, зареєстрованим в реєстрі за №1855, після смерті 03.12.1998 року ОСОБА_8 належну їй земельну ділянку площею 0,61 га успадкувала ОСОБА_7

Рішенням від 26.01.2011 року №3/4 Куснищанська сільська Рада Любомльського району затвердила Технічну документацію із землеустрою і передала ОСОБА_7 земельні ділянки площею 0,25 га кадастровим номером НОМЕР_4 та площею 0,3152 га кадастровим номером НОМЕР_5.

12.06.2016 року комісія Куснищанської сільської Ради провела обміри земельної ділянки ОСОБА_6 Згідно з доданої до акту комісії схеми ширина земельної ділянки над дорогою становить 18 метрів.

06.09.2011 року на ім'я ОСОБА_7 видано Державні акти на земельні ділянки кадастровими номерами НОМЕР_4, НОМЕР_5.

01.11.2016 року ОСОБА_7 подарувала вказані ділянки ОСОБА_3, підписавши нотаріально посвідчені договори. З цього дня остання є зареєстрованим власником земельних ділянок.

Згідно із п.1 Декрету КМ України від 26.12.1992 року №15-92 сільські, селищні, міські Ради народних депутатів були зобов'язані забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України.

Аналіз вказаної норми свідчить, що передачі у приватну власність підлягали лише ділянки, які перебували у користуванні громадян.

З наданих сторонами доказів суд приводить до висновку, що згідно з актом від 20.08.1979 року земельна ділянка ОСОБА_6 надавалась у встановленому порядку відповідно до рішення Куснищанської сільської Ради від 10.08.1979 року №15. При цьому актом визначено ширину земельної ділянки позивачки. Оскільки інших доказів сторони не надали, суд приходить до висновку, що земельна ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель площею 0,25 га рішенням від 18.10.1994 року №3/1 ОСОБА_6 могла бути надана лише шириною 21 м, тобто без порушення встановлених у 1979 році меж ділянки, за рахунок збільшення її довжини.

Рішень щодо попереднього надання чи перебування земельної ділянки у користуванні ОСОБА_8 сторони не надали. Однак сторона позивача не оспорювала рішення від 18.10.1994 року №3/1 з цих підстав. Тому суд з огляду на рівність сторін і прийняття до уваги законним цього рішення щодо ОСОБА_6, таким же законним суд вважає і щодо ОСОБА_8

Отже, із заявлених підстав суд не вбачає підстав для визнання недійсним чи протиправним рішення місцевої Ради від 18.10.1994 року №3/1.

Таким чином, на час смерті ОСОБА_8 вона була власником двох ділянок загальною площею 0,45 га(0,20+0,25).

Згідно із ч.ч.5, 6, 8 ст.17 ЗК України 1990 року передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: ведення селянського (фермерського) господарства у розмірі згідно з статтею 52 цього Кодексу; ведення особистого підсобного господарства у розмірі згідно з статтею 56 цього Кодексу; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Передача у власність громадян земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні інших громадян чи юридичних осіб, провадиться місцевими Радами народних депутатів після вилучення (викупу) їх у порядку, встановленому статтями 31 і 32 цього Кодексу.

Державний акт на ім'я ОСОБА_8 грунтується на рішенні від 18.10.1994 року №3/1, однак приєднана до технічного звіту копія не відповідає архівній копії щодо загальної площі переданих ОСОБА_8 ділянок.

Інших доказів про зміну вказаного рішення чи прийняття іншого, в тому числі, щодо вилучення частини земельної ділянки ОСОБА_6, сторона відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_3 не подали.

Відтак суд приходить до висновку, що видача Державного акта на ім'я ОСОБА_8 на ділянку площею 0,61 га не відповідає рішенню органу місцевого самоврядування.

Відповідно до акту від 12.01.2016 року ширина земельної ділянки ОСОБА_6 після встановлення меж ділянки ОСОБА_7 становить 18 метрів від дороги, що безсумнівно не відповідає межам ділянки, встановленим у 1979 році.

За таких обставин суд приходить до висновку, що підстави для визнання недійсним Державного акту ОСОБА_8, а відтак і Державних актів ОСОБА_7, Свідоцтва про право на спадщину та рішення місцевої Ради від 26.01.2011 року №3/4 як похідних правочинів, встановлені.

Згідно із змістом позовної заяви позивач ОСОБА_6 про порушення її земельних прав, в тому числі, меж земельної ділянки, дізналась щонайменше у 2011 році, коли ОСОБА_7 одержала Державні акти і їй заново були встановлені межі її ділянки.

Згідно із ст.ст.256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Сторона відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_3 зробила заяву про застосування позовної давності. Сторона позивачів не надала жодних пояснень і доказів іншого порядку обчислення цього строку чи поважності причин його пропуску.

За таких обставин суд приходить до висновку, що в задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити за пропуском строку позовної давності.

Право власності на земельні ділянки у ОСОБА_3 виникло на основі такого ж права у ОСОБА_7, яка у встановленому порядку розпорядилась своїм майном. Оскільки відповідні рішення та акти судом не скасовані, відсутні підстави для визнання недійсними договорів дарування земельних ділянок.

Таким чином, позовні вимоги в їх сукупності задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст.88 ЦПК України судові витрати у формі судового збору у зв'язку з відмовою у позові відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 214 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_6 до Куснищанської сільської Ради Любомльського району Волинської області, ОСОБА_7, ОСОБА_3 про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування, державних актів на землю, свідоцтва про право на спадщину, договорів дарування земельних ділянок в частині вимог про визнання недійсним рішення Куснищанської сільської Ради Любомльського району від 18.10.1994 року №3/1 щодо надання у приватну власність ОСОБА_8 земельних ділянок площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,20 га для ведення особистого підсобного господарства відмовити за недоведеністю позовних вимог.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до Куснищанської сільської Ради Любомльського району Волинської області, ОСОБА_7, ОСОБА_3 про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування, державних актів на землю, свідоцтва про право на спадщину, договорів дарування земельних ділянок в частині вимог про визнання недійсними:

-Державного акту на право приватної власності на землю серії ВЛ без номера від 01.09.1997 року на ім'я ОСОБА_8 щодо земельної ділянки площею 0,61 га на території Куснищанської сільської Ради;

-рішення Куснищанської сільської Ради Любомльського району від 26.01.2011 року №3/4 в частині затвердження технічної документації і передачі ОСОБА_7 земельних ділянок площею 0,25 га кадастровим номером НОМЕР_4 та площею 0,3152 га кадастровим номером НОМЕР_5;

-Свідоцтва про право на спадщину за законом НОМЕР_1, зареєстрованого в реєстрі за №1855;

-Державних актів на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2, НОМЕР_3

відмовити за пропуском строку позовної давності.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до Куснищанської сільської Ради Любомльського району Волинської області, ОСОБА_7, ОСОБА_3 про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування, державних актів на землю, свідоцтва про право на спадщину, договорів дарування земельних ділянок в частині вимог про визнання недійсними вчинених 01.10.2016 року ОСОБА_7 договорів дарування ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,3148 га кадастровим номером НОМЕР_5 та земельної ділянки площею 0,2493 га кадастровим номером НОМЕР_4, посвідчених приватним нотаріусом Каганюком О.Ю. за реєстровими номерами 1535 і 1533 відповідно, а також державної реєстрації цих договорів відмовити за безпідставністю заявлених вимог.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення протягом 10 днів з дня його проголошення може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Волинської області через Любомльський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий : суддя С.С.Чишій