АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3846/17 Справа № 204/1493/17 Головуючий у 1 й інстанції - Тітова І. В. Доповідач - Єлізаренко І.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Свистунової О.В., Красвітної Т.П.

за участі секретаря Гулієва М.І. о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2017 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2017 року ОСОБА_2 звернулася із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій посилалася на те, що вона проживала у АДРЕСА_1. Їй на праві спільної часткової власності належить ? частина вказаного будинку, також ? частина житлового будинку АДРЕСА_2, ? частина земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1 га та ? частка земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0111 га, розташовані за адресою по АДРЕСА_2. До вимушеного переселення з окупованої частини території Луганської області вона займалася підприємницькою діяльністю, мала власне ательє з пошиття та ремонту одягу. У квітні 2015 року внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України та окупації Російської Федерацією частини території Луганської області України вона переїхала на неокуповану територію України. Отримана нею довідка про взяття на облік внутрішньо-переміщених осіб посвідчують факт вимушеного переселення, однак не містить зазначення причин такого переселення. Тому просила встановити юридичний факт того, що вимушене переселення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у квітні 2015 року з окупованої території Луганської області України відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Луганської області України.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2017 року було відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення, на підставі п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Згідно п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду від 16 березня 2017 року, відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що факт, який просить встановити заявник, не породжує юридичних наслідків, тобто від нього не залежить виникнення, зміна або припинення їх особистих чи майнових прав. Для встановлення факту, який просить встановити заявник передбачено інший позасудовий порядок (а.с. 49, 50).

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз'яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується із наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

З матеріалів справи вбачається, що заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_2 подано до суду в порядку окремого провадження для підтвердження наявності у неї прав, передбачених Конвенцією про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, тобто з метою захисту своїх прав та інтересів, оскільки довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи встановленої форми, що була видана заявнику, не містить відомостей про конкретні причини внутрішнього переміщення.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Згідно з ч.1 ст.1 цього Закону внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Однак, суд першої інстанції вказаних положень не врахував, належним чином не перевірив заяву ОСОБА_2, не з`ясував підстави поданої заяви, та дійшов передчасного висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі.

За таких обставин, враховуючи викладене апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду скасуванню з передачею питання про відкриття провадження у справі на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2017 року про відмову у відкритті провадження у справі - скасувати та передати питання про відкриття провадження у справі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя

Судді