Справа № 219/6898/16-ц
Провадження № 2/219/95/2017
Артемівський міськрайонний суд Донецької області
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 лютого 2017 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючого судді Давидовської Т.В.,

за участю: секретаря судового засідання Дубаніної О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

до ОСОБА_2

про стягнення заборгованості,

встановив:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2В.) про стягнення заборгованості за кредитним договором №SAMDN8869 від 05 квітня 2004 року (далі - Кредитний договір) в розмірі 13 072,31 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 1607,70 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 11 464,61 грн.

Як на підставу своїх вимог позивач посилається на ті обставини, що 05 квітня 2004 року між сторонами було укладено Кредитний договір та 09 квітня 2004 року додаткову угоду до нього, відповідно до умов якого відповідачу було встановлено кредитний ліміт в розмірі 2500грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте, відповідач належним чином не виконує умови Кредитного договору, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість перед Банком, яка станом на 31 травня 2016 року становить 13 072,31 грн. та стягнути витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 378 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та наполягав на його задоволенні. Крім того надав пояснення щодо розбіжностей у номері договору у Кредитному договорі та додатковій угоді до нього від 09 квітня 2004 року, зазначивши, що номер договору слід вважати «SAMDN8869», а в п.1 додаткової угоди до нього помилково зазначено номер договору «SAMDN8890» у звязку з технічною опискою. Зазначене підтверджується тим, що номери платіжної картки (номер карткового рахунку), що була видана за умовами Кредитного договору відповідачу, співпадає як в Кредитному договорі, так і в додатковій угоді до нього від 09 квітня 2004 року «4149 8059 0216 9002».

Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував у повному обсязі. Оскільки позивачем при поданні позову було пропущено строк позовної давності, просить суд застосувати до цього позову наслідки спливу позовної давності згідно до ч.4 ст.267 ЦК України та відмовити у задоволенні даного позову повністю. Звернув увагу суду, що за умовами Кредитного договору було встановлено строк дії картки «05.06», що, на думку відповідача, є кінцевим терміном повернення кредитних коштів, тому, ураховуючи дату останнього платежу за Кредитним договором 15 листопада 2005 року, на час звернення позивача з позовом до суду строк позовної давності за усіма вимогами сплив.

Представник Банку у судовому засіданні та письмових поясненнях зазначив, що виконання зобовязання за Кредитним договором визначено періодичними платежами у розмірі 7% щомісяця від суми заборгованості, тобто передбачений графік платежів, а загальний строк дії договору визначений до повного виконання сторонами зобовязань, тому, на думку представника Банку, строки позовної давності не спливли і Банком не пропущені.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Частиною 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) установлено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

05 квітня 2004 року між Закритим акціонерним товариством «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач у справі, та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №SAMDN8869 та додаткову угоду до нього від 09 квітня 2004 року, відповідно до умов якого відповідачу було встановлено кредитний ліміт в розмірі 2500грн. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 9, 61-73).

При укладенні договору була допущена описка у Кредитному договорі та додатковій угоді до нього від 09 квітня 2004 року в номері договору, а саме: в п.1 додаткової угоди до нього помилково зазначено номер договору «SAMDN8890» у звязку з технічною опискою. Зазначене підтверджується тим, що номери платіжної картки VISA Classic (номер карткового рахунку), що була видана за умовами Кредитного договору відповідачу, співпадає як в Кредитному договорі, так і в додатковій угоді до нього від 09 квітня 2004 року «4149 8059 0216 9002». Зазначену картку зі строком дії до «05.06», відповідач отримав 05 травня 2004 року, про що свідчить підпис в анкеті-заяві на отримання картки (а.с.61).

При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору клієнт здійснює за допомогою карти операції передбачені умовами договору, у відповідності з діючим законодавством, Правилами користування платіжними картами, які є невід'ємною частиною цього договору (копія правил надається). Згідно п.3.2 Кредитного договору клієнт стверджує, що він ознайомлений з тарифами банка та правилами, які зобов'язується виконувати.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписаний договір, додаткова угода, заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у зазначених документах.

Відповідно до умов п. 1.1 Кредитного договору та п. 3 Додаткової годи до нього від 09 квітня 2004 року, погашення заборгованості визначено періодичними платежами у розмірі 7% від поточної підсумкової заборгованості за кредитним лімітом до закінчення місяця, наступного за звітним.

Згідно умов п.п 5.5.1, 5.5.2 Правил користування платіжною картою, які є невід'ємною частиною договору, при непогашенні кредиту в термін, встановлений п.п. 5.2, 5.3, 5.4 Договору, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою, на лишок заборгованості з простроченої суми кредиту розрахунок відсотків здійснюється відповідно до п.5.5.2 даного договору з дати виникнення простроченої заборгованості, розрахунок відсотків здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму лишку заборгованості за кредитом. Нарахування відсотків здійснюється на дату сплати відсотків, при цьому відсотки розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з фактичної кількості днів у році.

Кредитний договір, додаткова угода до нього та анкета-заява підписані сторонами, Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, тобто до 31 травня 2006 року включно, при цьому строк дії Кредитного договору встановлений на невизначений строк (п.п.1.1, 9.1 Кредитного договору). Згідно з п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонговується на такий самий термін. Разом з тим, доказів припинення Кредитного договору, визнання його недійсним сторонами до суду не надано.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд виходить з наступного.

Згідно ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Позивач зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами Кредитного договору. Зазначений факт відповідачем у судовому засіданні не заперечувався.

Суд зазначає, що за умовами договору базова процента ставка за кредитним лімітом складає 3% на місць із розрахунку 360 днів у році (36% на рік), на протязі 30 днів з моменту виникнення заборгованості за кредитним лімітом проценти нараховуються за ставкою 0,01% річних (п 1.1 Кредитного договору, п.2 додаткової годи).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав, не надав своєчасно та у повному обсязі Банку грошові кошти для погашення заборгованості Кредитним договором, у звязку з чим станом на 31 травня 2016 року утворилась заборгованість за кредитом в сумі 1607,70 грн. та процентами за користування кредитом в сумі 11 464,61 грн., що має відображення у розрахунку заборгованості за Кредитним договором. Відповідачем вказаний розрахунок не спростований. Доказів погашення зазначеної заборгованості суду не надано.

Таким чином, вимоги Банку до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Кредитним договором в розмірі 13 072,31 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 1607,70 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 11 464,61 грн., є правомірними та обґрунтованими (згідно розрахунку позивача).

Водночас, з урахуванням заяви відповідача про застосування строків позовної давності до позовних вимог відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, суд зазначає наступне.

Згідно положень ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша ст.261 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.1,3 ст.264 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У судовому засіданні встановлено і сторонами не заперечувалось, що останні платіж за Кредитним договором відповідач здійснив 15 листопада 2005 року, що також підтверджується розрахунком позивача.

Разом з тим, за змістом п. 1.1 Кредитного договору та п. 3 Додаткової угоди до нього від 09 квітня 2004 року, погашення заборгованості визначено періодичними платежами (графіком погашення) у розмірі 7% від поточної підсумкової заборгованості за кредитним лімітом до закінчення місяця, наступного за звітним.

Водночас строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, тобто до 31 травня 2006 року включно, при цьому строк дії Кредитного договору встановлений на невизначений строк (п.п.1,1 9.1 Кредитного договору). Згідно з п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонговується на такий самий термін.

Поряд з цим суд зазначає, що у відповідності до п. 5.3, 5.4 Правил користування платіжною карткою, строк погашення кредиту у повному обсязі не пізніше останнього дня місця, вказаного на платіжній картці, встановлений лише до тих платіжних карт, за якими не установлено мінімального обовязкового платежу, який визначений у п. 1.1 Кредитного договору та п. 3 Додаткової годи до нього від 09 квітня 2004 року у розмірі 7% від поточної підсумкової заборгованості за кредитним лімітом до закінчення місяця, наступного за звітним. У відповідності до п.1.1. Кредитного договору та п.2 Умов та правил надання банківських послу, строк дії картки повязується зі строком дії кредитного ліміту, який є розміром грошових коштів, наданих Банком клієнту у користування на умовах платності та повернення. Із зазначеного слід дійти висновку про те, що, оскільки за умовами кредитного договору сторонами визначено щомісячні мінімальні обовязкові платежі, строк виконання зобовязання не пов'язаний зі строком дії картки. Зазначеним спростовуються доводи відповідача в цій частині.

Оскільки вказаними умовами Кредитного договору встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення, який необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі № 6-160цс14.

З огляду на зазначене, ураховуючи дату звернення з позовом до суду 12 липня 2016 року (дата поштового відправлення а.с.16), позовні вимоги заявлені з 28 липня 2013 року (згідно розрахунку позивача) про стягнення заборгованості за кредитом на суму 1607,70грн. задоволенню не підлягають як заявлені поза межами строку позовної давності, оскільки, незважаючи на наявність графіку погашення у вигляді встановлення мінімального щомісячного платежу як у розмірі 7% та і у розмірі 4% (за поясненнями сторін), кінцевий строк виконання основного зобовязання відповідача за графіком настав поза межами трирічного строку позовної давності.

Разом з тим, оскільки суд дійшов висновку про нарахування процентів за Кредитним договором щомісячно, що також убачається із розрахунку позивача, вимоги в частині стягнення заборгованості за нарахованими відсотками підлягає стягненню за період з 28 липня 2013 року по 31 травня 2016 року в сумі 3340,80грн., як заявлену в межах строку позовної давності. Сума процентів за Кредитним договором, що складає 8123,81грн., визнається судом такою, що заявлена поза межами строку позовної давності, як нарахована до 28 липня 2013 року.

Аналогічна правова позиція викладена колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в ухвалі від 24 червня 2015 року у справі № 6-7847св15 та колегією Судових палат у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15.

Зазначеним спростовуються твердження представника відповідача щодо спливу строку позовної давності за усіма заявленими позивачем вимогами.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Ураховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 3340,80грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Водночас вимоги про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 1607,70грн., заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 8123,81грн. є такими, що заявлені поза межами строку позовної давності, тому в їх задоволенні слід відмовити.

З огляду на викладене, керуючись ст.10, 60, 88, 213, 215, 218, 360-7 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» за кредитним договором №SAMDN8869 від 05 квітня 2004 року заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 3340,80грн.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №SAMDN8869 від 05 квітня 2004 року в сумі 1607,70 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 8123,81 грн. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» витрати зі сплати судового збору в сумі 352,17грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 27 лютого 2017 року.

Головуючий суддя Т.В.Давидовська