АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Панченка М.М., Волошиної В.М.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 грудня 2016 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання їх спільних дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі у розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на місяць, починаючи з подачі позову до досягнення дітьми повноліття.

Зазначала, що ОСОБА_1 ухиляється від належної допомоги по утриманню дітей, чим порушує свій обов'язок передбачений ст. 180 СК України.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 грудня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно починаючи з 29 вересня 2016 року і до повноліття дитини; на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно починаючи з 29 вересня 2016 року і до повноліття дитини.Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за одинмісяць. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення, неналежний розгляд доказів сторони відповідача, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального законодавства, просить скасувати рішення районного суду і постановити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів, заслухавши представника позивачки, який просив апеляційну скаргу відхилити, ОСОБА_1 та його представника, які підтримали апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи, сторони по справі мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2

Задовольняючи позов частково, районний суд виходив з того, що відповідач обов'язки по матеріальному утриманню дітей не виконує та сторони в добровільному порядку не визначилися в питанні матеріального утримання дітей, а тому з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання останніх.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що діти перебувають на його повному утриманні та забезпеченні, колегія суддів визнає безпідставними, необґрунтованими, остільки вони нічим не підтверджені.

Окрім цього, колегія суддів враховує і ту обставину, що з метою перевірки вказаних обставин, судом апеляційної інстанції було поставлено на обговорення питання про заслуховування пояснень дітей (дитини) сторін в судовому засіданні, проте відповідач заперечував проти цього, обґрунтовуючи тим, що діти дадуть пояснення не на його користь.

Відповідно до довідки № 1055 від 17 січня 2017 року, виданої ТОВ «Експлуатаційна компанія «Комфорт-Майстер» ОСОБА_2 зареєстрована і проживає у АДРЕСА_1, зі складом сім'ї: ОСОБА_3, 2003 р.н., ОСОБА_4, 2003 р.н. (а.с.67).

Отже, зміст зазначеної довідки та викладені обставини підтверджують висновки районного суду про те, що діти проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Відповідно до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Встановлений судом розмір аліментів, що підлягає стягненню з ОСОБА_1, узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 182 СК України та відповідає обставинам справи.

Твердження апеляційної скарги про те, що стан здоров'я та матеріальне становище відповідача є не задовільним, остільки він є інвалідом 3 групи довічно, а весь дохід, який в нього є, це пенсія по інвалідності в розмірі 1230 грн., колегія суддів визнає таким, що не звільняє відповідача від обов'язку утримувати дітей та не спростовує висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав до задоволення позову.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам й доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 754/12017/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2045/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Галась І.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.