АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/1015/16-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/362/К/17 Папарига В.А.
Категорія № 5 (І) Доповідач Бондар Я.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Митрофанової Л.В.,

секретар: Чубіна А.В.

за участю: позивача - ОСОБА_2, відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 07 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про позбавлення права користування житлом та виселення,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про позбавлення права користування житлом та виселення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, щовін є власником 5/6 часток квартири АДРЕСА_1. Власником іншої частки зазначеної квартири 1/6 є ОСОБА_4, яка без його згоди поселила у належній їм на праві спільної часткової власності квартирі свого чоловіка ОСОБА_3.

Відповідачі, зайнявши усі житлові приміщення квартири створює неможливі для нього умови проживання, перешкоджають у користуванні приміщенням квартири, які знаходяться у загальному користуванні, погрожують йому розправою, що робить неможливе подальше їх спільне проживання. У зв'язку з чим, позивач просить суд виселити відповідача ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 07 листопада 2016 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Зокрема вважає, що суд дійшов помилкового висновку, про правомірність проживання ОСОБА_3, на врахувавши, що право власності за ОСОБА_4 не зареєстровано у встановленому законом порядку, тому не має право на вселення у квартиру членів своєї сім'ї.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог заявлених в суді першої інстанції колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Судом встановлено та підтверджується письмовими матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2 є власником 5/6 частини кварти АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_4, є власницею 1/6 частини вказаної квартири ( а.с. 4,5,6,7) .

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.09.2010 року (а.с.39). Від шлюбних відносин мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 38).

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 27.07.2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2016 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку у спільному майні (а.с. 54, 55).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з правомірного володіння відповідачем ОСОБА_4 яка надала право користування своєму чоловіку ОСОБА_3 належній їй 1/6 часткою спірної квартири.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає його обґрунтованими такими, що ґрунтуються на нормах законодавства, тому підстави для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Спір між сторонами виник стосовно користування квартирою, що перебуває на праві спільної часткової власності у позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_4 та права користування часткою квартири чоловіком відповідача ОСОБА_3

Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які надають власнику право використовувати житло для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися ним на власний розсуд.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Крім того, ст. 391 ЦК України надає власнику квартири право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися і розпоряджатися своїм майном.

Статтею 109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України підставою для виселення осіб без надання іншого житла передбачено у разі самоправного зайняття житлового приміщення, без згоди наймача.

Згідно до ч. 2 ст. 156 ЖК України за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї.

Право вимагати у судовому порядку виселення членів сім'ї, власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 116 цього Кодексу, зокрема, якщо вони систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.17 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано належних та допустимих доказів систематичного порушення відповідачем ОСОБА_3 правил співжиття,а також застосування до відповідача заходів громадського впливу, не надано цих доказів і суду апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги позивача стосовно відсутності у позивача ОСОБА_2, права власності на частку спірної квартири, оскільки воно не зареєстровано у встановленому державою порядку, колегія суддів вважає такими, що не відповідають вимогам законодавства.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як видно з рішення Довгинцівського районного суду м.КривогоРогу від 27 липня 2015 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2015 року, ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4, про припинення права власності на частку у спільному майні. Відповідачу ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину належить 1/6 частка квартири АДРЕСА_1. ( а.с.6, 54-57). Частиною 1 ст.319 ЦК України передбачено право власника розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, надав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суду вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313- 315 ЦПК України, колегія судів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 07 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: А.П. Барильська

Л.В. Митрофанова