Справа № 189/928/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.02.2017 року Покровський районний суд Дніпропетровської області в складі

головуючого судді Пустовар О.С.

при секретарі Комеристій І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покровське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Закритого акціонерного товариства Страхова компанія «Брокбізнес» про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди, -

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Закритого акціонерного товариства про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди, який був уточнений в процесі розгляду справи. В обґрунтування позовних вимог вона зіслалася на те, що з 01.04.2004 року вона працювала в Покровській міжрайонній державній податковій інспекції та відповідно до діючого на той час законодавства України як посадова особа органу державної податкової служби відповідно до положень Закону України «Про державну податкову службу» та постанови КМУ від 03.06.1994 року № 349 «Про затвердження Порядку та умов обовязкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби підлягала обовязковому державному особистому страхуванню. Перебуваючи на посаді начальника юридичного відділу, під час виконання службових обовязків вона втратила 70 % працездатності, в результаті чого отримала другу групу інвалідності по зору. Так, 04.02.2008 року позивачкою до ДПА у Дніпропетровській області були подані всі необхідні документи та оформлено заяву на імя страховика НАСК «Оранта». Однак, в липні 2008 року їй було повідомлено працівниками ДПА у Дніпропетровській області про необхідність подання ще однієї заяви, в звязку зі зміною страховика по знов укладеному договору страхування. Так, 28.07.2008 року вона зявилася за викликом до обл. ДПА та оформила заяву на імя Страхової компанії «Брокбізнес». В наданні страхових виплат відповідачем було відмовлено, що позивач вважає необґрунтованим та просить стягнути з ЗАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» на її користь суму страхового відшкодування в розмірі 66654 грн., суму інфляційних збитків від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в розмірі 118 644, 12 грн., суму 3% річних компенсації за користування чужими грошовими коштами в розмірі 28 571. 25 грн. та моральну шкоду в розмірі 102000 грн.

В судовому засіданні позивачка обставини, викладені в позові підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав заперечення та просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши позивачку, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити виходячи з наступного.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частиною 1 ст.15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 20 червня 2008 року між ЗАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» та Державною податковою інспекцією України укладено договір на закупівлю послуг з обовязкового соціального страхування № 029-1, за яким страховик виплачує страхові суми, зокрема у разі втрати застрахованим працездатності в результаті захворювання, що сталося під час виконання службових обовязків - у розмірі, що залежить від ступеня втрати працездатності в результаті захворювання, який визначається у відсотковому відношенні до суми пятирічної заробітної плати за останньою посадою, яку він займав до встановлення втрати працездатності, але не може бути меншим шестимісячної заробітної плати за зазначеною посадою.

Відповідно до п.7.1 вказаного договору «Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладання», цей договір набуває чинності з 20 червня 2005 року і діє по 31 грудня 2008 року.

Так, 22 червня 2008 року між ЗАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» та ДПА України укладено додаткову угоду про зміну Договору обовязкового соціального страхування № 029-1, якою страховик та страхувальник внесли зміни в 7.1 договору на закупівлю послуг з обовязкового соціального страхування № 029-1, виклавши його у наступній редакції «сторони можуть встановити, що відносини між ними, які виникли до його укладання» зобовязання страховика по виплаті страхового відшкодування згідно Договору на закупівлю послуг з обовязкового соціального страхування № 029-1 від 20 червня 2008 року розповсюджується на проміжок з 20 червня 2005 року по 31 грудня 2008 року або до повного виконання страховиком вимог п.3.2.5 договору. Договір набуває чинності з моменту надходження першої частини страхового платежу на рахунок страховика.

Так, 04 червня 2009 року між ЗАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» та Державною податковою інспекцією України укладено договір на закупівлю послуг з обовязкового соціального страхування № 029-2, за яким зобовязання страховика з виплати страхового відшкодування розповсюджується на страхові випадки, що сталися в період з 20 червня 2005 року до 31 грудня 2009 року.

12 серпня 2009 року між ЗАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» та Державною податковою інспекцією України укладено договір на закупівлю послуг з обовязкового соціального страхування № 029-000004, за яким зобовязання страховика з виплати страхового відшкодування розповсюджується на страхові випадки, що сталися в період 20 червня 2005 року до 31 грудня 2010 року.

Висновком МСЕК від 06.11.2007 року ОСОБА_1 встановлено 70 % втрати професійної дієздатності у звязку з захворюванням, що сталося під час виконання службових обовязків.

30.07.2008 року ОСОБА_1 звернулася до ЗАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» із заявою про виплату страхової суми.

Листом повідомленням від 17 березня 2010 року ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» повідомила ДПА України про те, що станом на 16 березня 2010 року страховик повністю виконав свої зобовязання за укладеною додатковою угодою №2 до договору та відповідно до п.3.2.5 страховик зобовязаний припинити прийом документів на виплату страхових сум у разі використання сплачених страхових платежів, визначених п. 4.1 вказаного договору, про що й повідомили страхувальника.

Аналогічні листи були направлені 13 квітня 2010 року та 31 грудня 2010 року, в яких було повідомлено, що страховик припинив прийом документів на виплату страхових сум у зв'язку з повним використанням сплачених страхових платежів та виконанням зобов'язань перед страхувальником за вказаними договорами про закупівлю послуг з обов'язкового соціального страхування у повному обсязі; при цьому страховик повернув справи, у тому числі справу ОСОБА_1, за якими не було здійснено виплат страхових сум у зв'язку з недостатністю отриманих страхових платежів.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» посадові особи органів державної податкової служби підлягають обов'язковому державному особистому страхуванню за рахунок коштів державного бюджету на випадок загибелі або смерті на суму десятирічної заробітної плати за їх останньою посадою, а в разі поранення, контузії, травми або каліцтва, захворювання чи інвалідності, що сталися у зв'язку з виконанням службових обов'язків, - у розмірі від шестимісячної до п'ятирічної заробітної плати за їх останньою посадою (залежно від ступеня втрати працездатності).

Згідно з п.1 Порядку та умов обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 червня 1994 року № 349 обов'язкове державне особисте страхування посадових осіб органів державної податкової служби здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

За положеннями ст. 41 Закону України «Про страхування» страховик не відповідає за зобов'язаннями держави, а держава - за зобов'язаннями страховика.

За змістом п. 3.2.3 договорів про закупівлю послуг з обов'язкового соціального страхування, укладених між ЗАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» та ДПА України, страховик зобов'язаний виплачувати страхові суми застрахованим особам за умови надходження на його спеціальний рахунок платежів у розмірах, необхідних для проведення виплат страхових сум.

Пункт 4 Порядку та умов обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 червня 1994 року № 349, встановлює, що страхові платежі, не використані в поточному році на виплату страхових сум, зараховуються до чергових платежів, а кошти, яких не вистачає на виплату страхових сум, доплачуються страхувальником.

Отже враховуючи вищевикладене суд не вбачає вини відповідача у не виплаті ОСОБА_1 страхової суми через відсутність коштів, необхідних для здійснення такої виплати у зв'язку з повним використанням страховиком сплачених страхувальником страхових платежів за договорами про закупівлю послуг з обов'язкового соціального страхування.

Окрім того, позивач звернувся до суду з позовною заявою 24 червня 2016 року, а строк дії вищевказаних договорів про закупівлю послуг з обов'язкового соціального страхування, закінчився 31 грудня 2010 року, тобто до моменту звернення позивача до суду.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Суду не надано доказів того, що неправомірними діями позивача відповідачу було завдано ушкодження здоров'я, майнової шкоди та прямих збитків чи інше, які знаходяться в безпосередньому зв'язку зі вказаними діями позивача і підлягають відновленню чи повному відшкодуванню за рахунок винної особи.

Згiдно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр.

Тобто, позивач повинен довести, що дiями відповідача було порушено його права, однак жодних належних доказiв позивач суду не надав.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи та не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми інфляційних збитків від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, суму 3% річних компенсації за користування чужими грошовими коштами та моральної шкоди, то суд приходить до висновку про відмову в їх задоволенні, так як вони випливають із основних позовних вимог щодо стягнення страхового відшкодування, які не знайшли свого підтвердження в ході судового засідання, та не ґрунтуються на вимогах закону, та в задоволенні яких відмовлено.

Тому, всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 12, 57-61, 79, 88, 209, 212-215, 218, 292 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Закритого акціонерного товариства Страхова компанія «Брокбізнес» про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: О.С. Пустовар