АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 615/565/16-ц Головуючий 1 інстанції: Товстолужський О.В.
Провадження: № 22ц/790/458/17
Категорія: житлові Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Гуцал Л.В.,

суддів Піддубного Р.М., Котелевець А.В.,

за участю секретаря Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Валківського районного суду Харківської області від 12 жовтня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,ОСОБА_2, треті особи: Валківська міська рада Харківської області, орган опіки та піклування Валківської районної державної адміністрації, про виселення із житлового будинку та зобовязання зняти з реєстрації, -

встановила:

20 квітня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом.

На підставі ст.157, ст.116 ЖК України просив виселити ОСОБА_4, ОСОБА_2 та неповнолітню ОСОБА_5 з належного позивачу житлового будинку №12, по вулиці Гоголя, в місті Валки, Харківської області, та зобов'язати Валківську міську раду Харківської області зняти з реєстрації ОСОБА_2, яка зареєстрована за вищевказаною адресою.

В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що він є власником зазначеного вище житлового будинку, який був ним успадкований після смерті батька. Відповідач ОСОБА_2 є його рідною сестрою, та ще за життя їх батька була зареєстрована та продовжує проживати у спірному будинку. Після того, як ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_4, останній також поселився в будинку, де і на даний час мешкає без реєстрації. Крім того в будинку без реєстрації проживає неповнолітня дитина відповідачів ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач зазначає, що ОСОБА_4 зловживає алкогольними напоями, разом з ОСОБА_2 влаштовує сварки, бійки з позивачем, принижуючи його перед сусідами та родичами. Через страх бути побитим та приниженим він боїться зявлятися до дому.

Йому неодноразово доводилося викликати міліцію аби захистити себе від нападів.

Позивач стверджує, що його проживання в спірному будинку разом з відповідачами стало нестерпним. Він намагався налагодити стосунки з відповідачами, але ці спроби та заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, а тому він просить виселити відповідачів та їх неповнолітню дочку зі спірного житлового будинку на підставі ст.116 ЖК України без надання іншого житлового приміщення.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечувала та пояснила, що іншого житла вона не має; у спірному будинку мешкає з дитинства; після одруження та народження дитини, вона продовжувала проживати в цьому будинку. ОСОБА_4 зареєстрований за місцем мешкання своїх батьків, в спірному будинку постійно не мешкає, але іноді приходить.

Представник органу опіки та піклування проти виселення неповнолітньої ОСОБА_5 зі спірного будинку заперечувала.

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 12 жовтня 2016 року позов задоволено частково - суд вирішив виселити ОСОБА_4, ОСОБА_2, та неповнолітню ОСОБА_6 із житлового будинку, що знаходиться за адресою: Харківська область, місто Валки, вулиця Гоголя, 12, який на праві приватної власності належить ОСОБА_3, без надання іншого житлового приміщення; у задоволенні решти позовних вимог суд відмовив; вирішив питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення. Посилається на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм права матеріального. Зокрема зазначає, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження позовних вимог із заявлених ним правових підстав.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала, ОСОБА_3 та його представник проти задоволення скарги заперечували, представник третьої особи вважала виселення неповнолітної ОСОБА_7 неможливим. Відповідач ОСОБА_4 до суду апеляційної інстанції двічі не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача на підтримання доводів апеляційної скарги та позивача і його представника на її заперечення, пояснення представника органу опіки та піклування, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду відповідно до приписів ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є власником житлового будинку №12, по вулиці Гоголя, в місті Валки, Харківської області. Цей будинок був ним успадкований за заповітом після смерті батька ОСОБА_8, який помер у 2004 році.

Відповідач ОСОБА_2 є рідною сестрою позивача і відповідно до даних домової книги, з дитинства мешкає і зареєстрована в спірному будинку.

Після смерті спадкодавця позивач не заперечував, щоб ОСОБА_2 залишилась мешкати в будинку.

У 2000 роціу відповідачів народилась дитина ОСОБА_5, яка з народження також мешкає у спірному будинку без реєстрації.

ОСОБА_4 зареєстрований за іншою адресою, але фактично проживає у спірному будинку, де і знаходяться його особисті речі, про що свідчать дані актів обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства та характеристики на ОСОБА_4.

Судова колегія погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині виселення зі спірного житлового приміщеня без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_4, при цьому виходить з наступного.

Відповідно до приписів ч.3 ст.116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Позивач стверджує, що відповідач ОСОБА_4 зареєстрований за іншою адресою, вселився до спірного житлового будинку самоправно і проживає в будинку без дозволу власника та без реєстрації. Таке твердження відповідачами не спростовано не під час розгляду справи судом першої інстанції, ні в апеляційному суді. За таких обставин оскаржуване рішення в частині позовних вимог до ОСОБА_4 підлягає залишенню без змін.

Разом з тим, судова колегія не може погодитися з рішенням суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_2.

Так, з позовної заяви вбачається, що ОСОБА_3 обгрунтовував свої позовні вимоги саме тим, що поведінка відповідачів змушувала його викликати міліцію, оскільки проживання з ними в одному будинку стало нестерпним, а його спроби налагодити стосунки з відповідачами, та заходи запобігання і громадського впливу, виявилися безрезультатними. При цьому позивач послався на норми ЖК України, зокрема, на ст.157 цього Кодексу, яка регулює правовідносини між власником та членами його сім'ї та ст.116.

Заяви ОСОБА_3 про зміну підстав позову матеріали справи не містять.

За приписами ст.157 ЖК України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст.116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Статтею 116 ЖК України передбачено можливість виселення осіб, які систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

За приписами ст.ст.57,58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст.10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи.

Відповідач ОСОБА_2 факт вчинення нею дій, які б порушували права позивача як власника будинку з підстав, заявлених ним у позові, заперечувала та пояснювала, що дійсно між нею та позивачем мають місце конфлікти, які викликані бажанням брата виселити її зі спірного житла, а не її поведінкою. Жодних доказів на підтвердження доводів позивача, щодо вчинення ОСОБА_2 дій, які б могли свідчили про наявність, передбачених ст.116 ЖК України підстав для її виселення, як і на підтвердження доводів позивача щодо застосування до ОСОБА_2 заходів громадського впливу, матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Отже позовні вимоги про виселення ОСОБА_2 зі спірного житлового приміщення з підстав заявлених позивачем (ст. 157 ЖК України) є недоведеними, а тому не можуть бути задоволені. З інших підстав ОСОБА_3 позов не заявляв та не позбавлений такої можливості.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в цій частині є обгрунтованими.

Відповідно до принципу диспозитивності (ст. 11 ЦПК України ) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб із зазначених ними підстав та в межах заявлених ними вимог (ст. 31 цього Кодексу).

Згідно зі ст. 119 ЦПК України підставами позову, які відповідно до ст.ст. 31, 215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

У порушення зазначених вимог закону суд першої інстанції, задовольняючи позов до ОСОБА_2 застосував правові норми ЦК України на які позивач не посилався та обставинами, які передбачають застосування цього Кодексу, свій позов не обґрунтовував.

Задоволення позову з підстав, на які позивач не посилався є порушенням прав відповідача на захист проти заявлених позовних вимог, оскільки ОСОБА_2 надавала докази саме на підтвердження своїх заперечень проти позову про її виселення з підстав, передбачних ст.157 ЖК України.

Отже суд першої інстанції, в порушення вище зазначених норм процесуального права, на свій розсуд змінив підстави позову, що призвело до ухвалення незаконного рішення в частині позовних вимог до ОСОБА_2.

Не можна погодитися і з висновком суду першої інстанції в частині виселення зі спірного житла неповнолітньої ОСОБА_5. Такого висновку суд також дійшов з порушенням норм процесуального права.

Матеріали справи свідчать, що позов містив вимогу про виселення неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. На час звернення до суду ОСОБА_5 виповнилось 16 років. Відповідно до ст.29 ЦПК України неповнолітня могла особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді. Натомість позивач, заявляючи вимоги про виселення неповнолітньої не поставив питання про залучення її до участі у справі в якості відповідача. Та обставина, що батьки неповнолітньої брали участь у справі в якості відповідачів (до яких були заявлені самостійні вимоги), не давала підстави суду вирішувати вимоги до неповнолітньої без залучення її до участі у справі.

Таке процесуальне порушення беззаперечно вплинуло на права неповнолітньої ОСОБА_5.

Слід зазначити, що згідно Висновку органу опіки та піклування від 05 липня 2016 року, який підтримала в суді апеляційної інстанції представник цього органу, виселення неповнолітньої ОСОБА_5 зі спірного житла до досягнення нею повноліття є неможливим, оскільки мати дитини іншого житла не має, а батько ОСОБА_4 життям, вихованням, начанням доньки не цікавиться, не працює, зловживає спитними напоями.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про виселення ОСОБА_2 і зняттям з реєстраційного обліку та виселення неповнолітньої ОСОБА_5 підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309, 313, п.1ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Валківського районного суду Харківської області від 12 жовтня 2016 року в частині позовних вимог до ОСОБА_2 скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 про виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з житлового будинку №12 по вулиці Гоголя в місті Валки Харківської області, зі зняттям з реєстраційного обліку відмовити.

В частині позовних вимог до ОСОБА_4 рішення Валківського районного суду Харківської області від 12 жовтня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з моменту набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: