АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/3025/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Сташків Н.М.
Провадження № 22-ц/789/452/17 Доповідач - Ткач О.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2017 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Бершадська Г. В., Гірський Б. О.,

з участю секретаря Бріля В.Л.,Левчук О.Р. та представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 13 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - служба в справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2016 року позивачка звернулась з вищевказаним позовом, посилаючись на те що відповідач свідомо відмовився від виконання батьківських обов'язків з виховання синів: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2, з жовтня 2014 року не спілкується з дітьми, місце перебування відповідача їй невідоме.

Спілкування дітей має місце виключно з нею, як і тягар щоденного догляду та піклування за синами, супроводу до навчального та дошкільного закладів, догляд під час їх захворювань.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 13 березня 2017 року:

-у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2-відмовлено;

-попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виховання дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, поклавши на Орган опіки та піклування Тернопільської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов'язків.

Справа розглянута за участю представника відповідача. Фактичне місце проживання чи перебування відповідача суду невідоме. Належних та допустимих доказів про легітимне перебування відповідача в Польщі та його працю у вказаній державі суду не надано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити. Зокрема, апелянтка посилається, на невірну оцінку обставин та доказів, що мають значення у справі та невідповідність висновків суду. Зокрема, апелянткою зазначено, що їй невідомо де перебуває відповідач, але після ухвалення судового рішення нею з'ясовано, що в Реєстрі кримінальних правопорушень відповідач є суб'єктом багатьох кримінальних проваджень. Перебуваючи за межами міста Тернополя, не спілкуючись з дітьми, відповідач не виконує батьківських обов'язків, щодо духовного та фізичного розвитку дітей, а саме не приймає участі в навчально-вихованому процесі та не спілкується із ними.

В суді апеляційної позивачка ОСОБА_1 доводи скарги підтримала і додатково пояснила, що відсутність відповідача в місті Тернополі, а можливо і в Україні, пов'язана з тим, що він підозрюється у вчиненні ряду злочинів, в т.ч. і тяжких та перебуває в розшуку. З 2012 року відповідач займався бізнесом з перепродажу автомобілів і більше часу проводив м.Києві. Саме із за зайняття ним вказаним бізнесом вона, у вересні 2014 року, стала жертвою викрадення, незаконного утримання з вимогою сплати відповідачем її викрадачам боргу в сумі 300 000 доларів США. Заручником перебувала понад 6 днів і була звільнена після втручання в перебіг подій батьків та пройшла реабілітаційний курс лікування у лікарні. З вказаного часу у неї залишився страх за своє та дітей життя.

В жовтні 2014 шлюб із відповідачем розірвано. У січні 2015 року відповідач насильно намагався заволодіти її автомобілем, а в липні 2015 року наніс тілесні ушкодження, і з вказаного часу їй невідоме його місцеперебування. З часу розірвання шлюбу та до подачі позову в березні 2016 року відповідач із дітьми не спілкувався та батьківських обов'язків не виконував. Після звернення в суд із позовом, він через свою матір, в інтернет мережі відновив спілкування із дітьми. Грошові перекази від відповідача на її ім'я передавались бабусею -матір'ю відповідача на адресу, де вона уже протягом року не проживає, тому вона їх і не отримувала.

В суді першої інстанції не розповідала про вказану подію, оскільки це породжує новий страх. Крім цього, в неї були відсутні документальні дані які б давали можливість дати оцінку особистості та поведінці відповідача. Після ухвалення рішення вона отримала докази про переховування відповідача, що свідчить про його антисоціальну поведінку.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги підтримав та пояснив, що підставою позбавлення батьківських прав відповідача є ухиляння його від виконання обов'язків з виховання дітей, оскільки тривалий період часу перебуває невідомо де, до подачі заяви до суду не надавав дітям утримання, не спілкувався по телефону, що вбачається з висновку спеціаліста. Ця обставина пояснюється тим, що в січні 2015 року він побив відповідачку намагаючись заволодіти її автомобілем.

Представник відповідача просить рішення залишити без змін. Однак визнала факт викрадення та незаконного утримання позивачки у вересні 2014 з метою отримання викрадачами від відповідача боргу 300000 доларів США.

В даний час відповідач придбав в Польщі фірму і там працює. Тому не має можливості безпосередньо спілкуватись з дітьми, однак надає кошти від яких позивачка відмовляється. Спілкується по скайпу, коли діти перебувають на вихідних у його матері.

Представник відповідача ствердила факт, що позивачка не створює перешкод у спілкуванні дітей з матір'ю відповідача. Саме там діти спілкуються по скайпу з відповідачем.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та межах позовних вимог, заслухавши позивачку та представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, заслухавши представників сторін, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог та попереджаючи ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено свідоме нехтування відповідачем батьківськими обов'язками, і вказане позбавлення не є в інтересах дітей оскільки ним надавалось матеріальне утримання. З весни 2016 року відповідач спілкується по скайпу з дітьми, оскільки працює за кордоном. Висновок органу опіки та піклування про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав не містить мотивів які б обгрунтовували, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав сприятиме захисту дітей. Долучені довідки з навчального та дошкільного і медичного закладів не є достатніми доказами щодо ухиляння відповідача від виконання обов'язків з виховання дітей. Крім цього, відповідач деякий час, після розірвання шлюбу спілкувався з дітьми. Часткове спілкування через інтернет-зв'язок та надання матеріального утримання свідчать про те, що відповідач не ухиляється від виконання обов'язків, оскільки безпосереднє спілкування є неможливим з поважних причин, тому, що відповідач працює за кордоном.

З вказаними висновком стосовно причин неучасті у вихованні дітей, суд апеляційної інстанції не може погодитись.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі від якого народилось двоє синів: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6-8). Шлюб між сторонами розірвано у жовтні 2014 року. Позивачка створила іншу сім'ю, проживає із дітьми окремо. Грошові перекази на ім'я ОСОБА_1, які надсилались, починаючи з травня 2016 по листопад 2016 року матір'ю відповідача, повертаються адресату, про що свідчать долучені до матеріалів справи квитанції (а.с. 57-59, 100).

Відповідно до висновку психолога від 18.05.2016 року (а.с.39) в процесі обстеження ОСОБА_3, 2008 р.н., встановлено, що тісний контакт має місце між братом та матір'ю. Спогади про батька є болючими і травматичними, викликають почуття покинутості та образи, оскільки відсутнє спілкування, та батьком вимкнено мобільний телефон. В процесі дослідження психологом не відзначено ознак впливу на його формування, розвиток, самопочуття та поведінку батька, як особи чоловічої статі.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування, який затверджено рішенням виконкому Тернопільської міської ради №549 від 29.06.2016 року, орган опіки та піклування, керуючись ст. ст. 19,164 СК вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача стосовно малолітніх дітей (а.с.38).

Так, судом встановлено, що з часу подачі позову до суду і на час розгляду справи в апеляційному суді, місце перебування чи проживання відповідача невідоме. Посилання суду першої інстанції на конверт з поясненнями відповідача, який відправлено з м. Познань Республіки Польщі без зазначення зворотньої адреси, як на доказ проживання в Польщі, не може бути прийнято як належний доказ його перебування за межами України з поважних причин. Як не може бути належним та допустимим доказом його зайнятості в Польщі,надання суду апеляційної інстанції ксерокопії договору про покупку в м.Познані Республіка Польща частки в статутному фонду Товариства з обмеженою відповідальністю, оскільки відсутній належно перекладений та засвідчений у законом визначеному порядку переклад вказаного документу.

З заперечень представника відповідача вбачається, що відповідач не бере участі у вихованні дітей, оскільки це викликано поважними причинами, а саме роботою відповідача у Польщі. Однак допустимі та належні докази: про перетин кордону, довідку з місця праці, яка видається роботодавцем, дані про конкретне місце проживання у відповідності до законів будь-якої держави, яке повинно бути легалізованим - відповідачем не надано.

З долучених позивачкою до апеляційної скарги доказів, які отримані після ухвалення рішення вбачається, що відповідач є підозрюваним у вчиненні ряду кримінальних правопорушень (а.с.126-130). Під час розгляду справи позивачкою надано документи, отримані 23.03.2017 року та 01.04.2017 року про те, що відповідач перебуває у внутрішньодержавному розшуку (а.с. 147-148 ).

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частин 1 статті 11 ЦПК України).

Відповідно до статті 57 ЦПК України - "Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи."

Згідно статті 58 ЦПК України - "Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень."

Згідно до статті 59 ЦПК України - "Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування."

Згідно до статті 60 ЦПК України - "Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу."

Судом першої інстанції визнав встановленим факт, що з січня 2016 року ОСОБА_2 працює та проживає у Польщі, що робить неможливим живе спілкування з дітьми, тому спілкується із ними за допомогою інтернет зв'язку, однак надає матеріальне утримання, а саме: купує одяг та перераховує грошові кошти.

Представником відповідача, матір'ю відповідача не заперечується та обставина, що безпосереднє спілкування з дітьми відсутнє із-за відсутності відповідача за місцем проживання дітей.

Виходячи, з визнання вищевикладеного факту, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач в обсязі можливостей, які є обмеженими в силу перебування за кордоном, з поважних причин, не займався вихованням дітей, але надавав матеріальне утримання.

Вказаний висновок суду, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги оскільки він суперечить вимогам ст. ст. 212, 56-59 ЦПК України.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи сукупність наявних у матеріалах справи доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що має місце винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов'язками, що є підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Позбавлення батьківських прав полягає в позбавленні прав на виховання дитини, захист її інтересів, відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше.

І саме такий зміст вказаного поняття відображено в п. 16 Постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" - "Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками."

Виховання дітей Законом покладено на обох батьків і виховання здійснюється в процесі спілкування та сумісної діяльності з дитиною, тобто цей процес складається з двох взаємопов'язаних складових: вербального та наочного - безпосереднього спілкування. Саме в процесі сумісної діяльності, тобто в процесі безпосереднього контакту, формується особистість дитини. Так при безпосередньому контакті дитина отримує навики і вмілості, дитині передається досвід, формується соціальний досвід: позитивний або негативний, в залежності від зразка, який пропонує батько чи мати, адже дитина бере досвід, наслідуючи найближче оточення, яким для дитини є мати та батько. Саме зі спільної діяльності дитина ідентифікує себе в сім'ї, соціумі.

Докази та обставини оцінюються як окремо, так і в логічному зв'язку. Подані суду апеляційної інстанції докази, які отримані після ухвалення судового рішення, а саме: витяг з пошукового сайту МВС від 23.03.2017 року про те, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, переховується від органів досудового розслідування щодо вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст.185 КК України; та за матеріалами кримінального провадження за вчинення правопорушення за ч.3 ст. 289 КК України (яке зареєстровано в ЄРДР за № 00090000 від 16.01.2014 року) перебуває в розшуку, а також визнання представником відповідача факту викрадення та незаконного тривалого утримання позивачки, свідчать про антисоціальну характеристику відповідача.

На думку суду апеляційної інстанції, відповідач мав можливість в повному обсязі здійснювати свої обов'язки перед синами, однак в силу переховування від органів досудового розслідування, а не із-за перебування на заробітках за кордоном, він позбавлений можливості безпосереднього контакту з дітьми, спільних занять. Такий висновок узгоджується і з висновком психолога, в якому зазначено, що син ОСОБА_6 почувається ображеним, покинутим батьком. Спілкування за допомогою інтернет зв'язку, тобто вербальне спілкування, почалось після пред'явлення позову, однак вказане спілкування є лише однією складовою процесу виховання. Саме на відсутність вказаного моменту у вихованні і посилалась позивачка в своїх доводах суду першої інстанції, саме на це звернула увагу психолог і з чим погодився орган опіки та піклування.

Доводи відповідача щодо надіслання грошових коштів, як елементу виховання, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки вони надсилались матір'ю відповідача, що вбачається з адреси та поштового штемпеля, оскільки ОСОБА_2 є відсутнім в м. Тернополі, що не заперечує його представник. Крім цього, надіслання грошових коштів та придбання одягу та іграшок, здійснено після звернення позивачки з вказаним позовом до суду, про що стверджують дати на долучених квитанціях з травня 2016 року по листопад 2016 року. В справі відсутні докази про надання матеріального утримання відповідачем до часу подачі позову, а саме до березня 2016 року та після листопада 2016 року.

Відповідно до ч. 2-3, 5 ст. 150 СК України, - "Батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов'язанні забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї."

Згідно ч. 2 ст. 157 СК України, - " Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування із нею."

Згідно до статті 164 СК України - "Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, або він:...

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини..."

Позбавлення батьківських прав не розриває зв'язки дитини з сім'єю, статті 168, 169 СК передбачають можливість спілкування з дітьми та поновлення батьківських прав.

Оцінюючи встановлені в суді апеляційної інстанції обставини, в контексті тих обставин, які уже були встановлені судом першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в інтересах дітей, з метою створення психологічної та правової стабільності, впевненості для дітей та з метою виключення ризиків їх благополуччя, враховуючи практику Європейського суду з прав людини про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись і на оцінці особистості відповідача та його поведінці, суд апеляційної інстанції вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав, який без поважних причин, не займається вихованням дітей шляхом безпосереднього контакту та спільної діяльності протягом тривалого періоду часу - понад рік.

Тому, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України, суд апеляційної інстанції -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 13 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_7, запис в Книзі реєстрації народження №1709 від 29.07.2008 року, та ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_8, запис в Книзі реєстрації народження №78 від 16.01. 2012 року.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.І. Ткач