Справа № 595/292/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2017

м.Бучач

Бучацький районний суд Тернопільської області

в складі: Головуючого судді Содомори Р.О.,

при секретарі Мартинюк М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бучачі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та третьої особи Бучацької ДНК про визнання права на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та третьої особи Бучацької ДНК, згідно якого просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті чоловіка ОСОБА_4, який помер 02 серпня 2014 року, а саме, на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по вул.Молодіжна,17, в с.Жизномир, Бучацького району Тернопільської області, в тому числі погріб під частиною будівлі, зблоковані господарські будівлі, погріб окремо збудований, колодязь питний.

Свої вимоги мотивує тим, що 02 серпня 2014 року в с.Жизномир Бучацького району Тернопільської області помер її чоловік ОСОБА_4.

Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, однак через відсутність документу, який би за життя спадкодавця посвідчував його право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, позивачка не має змоги оформити право на спадщину в нотаріальній конторі, а тому виникла необхідність встановити право на спадкове майно в судовому порядку.

Позивачки згідно поданої заяви позов підтримує, просить суд розглядати справу у її відсутності.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, згідно поданих заяв позов визнають, на спадкове майно не претендують.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи в суді.

Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини:

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

02 серпня 2014 року в с.Жизномир Бучацького району Тернопільської області помер чоловік позивачки ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ИД №170861, виданим Жизномирською сільською радою Бучацького району Тернопільського району.

Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, у виді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований по вул.Молодіжна,17, в с.Жизномир, Бучацького району Тернопільської області, що підтверджується довідкою №267 від 27.02.2017 року, виданою Жизномирською сільською радою, довідкою № 206 від 26.12.2016 року, виданою Бучацьким РБТІ.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ИД № 450806, вбачається, що спадкодавець ОСОБА_4 та позивачка ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі.

Позивачка є спадкоємцем за законом першої черги, в 6-місячний строк з дня смерті спадкодавця прийняла спадщину, оскільки на момент смерті проживала разом з ним, що підтверджується довідкою № 168 від 02.02.2017 року, виданою Жизномирською сільською радою Бучацького району.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до довідки № 92/01-24 від 08.02.2017 року, виданої Бучацькою державною нотаріальною конторою, вбачається, що правовстановлюючих документів на житловий будинок, що належав ОСОБА_4 до нотконтори не було подано, в звязку з чим видати свідоцтво про право на спадщину після його смерті на імя ОСОБА_1 є неможливим.

Правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України по справі №6-137цс13 визначено, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. З 1966 року питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної ОСОБА_5 СРСР від 26.08.1948 року «Про громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної ОСОБА_5 СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадян права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

При цьому у положенні п. 3.1 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на спадкове майно не претендують.

Інших осіб, які б мали право на спадщину, судом не встановлено.

Щодо позовних вимог позивачки про визнання права власності на спадкове майно у виді погріба під частиною будівлі, зблокованих господарських будівель, погріба окремо збудованого, колодязя питного, то суд, вважає, що такі вимоги до задоволення не підлягають, оскільки позивачкою не надано доказів того, що вказані приміщення належали ОСОБА_4 та є частиною будинковолодіння за адресою в с.Жизномир, вул.Молодіжна,17, Бучацького району Тернопільської області.

Суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст.10,11,60,212 ЦПК України, ст.ст.16,392,1220-1223,1261,1268 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за законом, що залишилося після смерті чоловіка ОСОБА_4, який помер 02 серпня 2014 року, а саме, на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по вул.Молодіжна,17, в с.Жизномир, Бучацького району Тернопільської області.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Бучацький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_5