УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі :

Дьоміної О.О., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, до Публічного акціонерного товариства «Юніон Стандарт Банк» в особі відділення «Волинське регіональне управління» та уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства «Юніон Стандарт Банк», третя особа - ОСОБА_6, про зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою, поданою представником ОСОБА_4 - ОСОБА_7, на рішення апеляційного суду Волинської області від 1 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

В грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Юніон Стандарт Банк» (далі - ПАТ «Юніон СтандартБанк», ПАТ «ЮСБ Банк») в особі відділення «Волинське регіональне управління» та уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Юніон Стандарт Банк», третя особа - ОСОБА_6, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Юніон Стандарт Банк» Кічука О.І. виконати платіжне доручення позикодавця ОСОБА_6 від 2 жовтня 2015 року та перерахувати кошти в розмірі 100 тис. грн з рахунку ОСОБА_6, відкритого в ПАТ «Юніон Стандарт Банк», на рахунок ОСОБА_4, відкритого в ПАТ «Юніон Стандарт Банк».

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтував тим, що 1 жовтня 2015 року він уклав з ОСОБА_6 договір позики, за умовами якого позикодавець ОСОБА_6 надає йому позику в розмірі 100 тис. грн шляхом безготівкового перерахування коштів з рахунку позикодавця ОСОБА_6, відкритого в ПАТ «Юніон Стандарт Банк», на поточний рахунок позичальника ОСОБА_4, відкритого в ПАТ «Юніон Стандарт Банк».

Не дивлячись на те, що на рахунку позикодавця ОСОБА_6 в ПАТ «Юніон Стандарт Банк» були відповідні кошти, і представник позикодавця надала банку платіжне доручення на перерахування грошових коштів, зазначені кошти не були перераховані з рахунку позикодавця на рахунок ОСОБА_4

Посилаючись на наведені обставини, позивач просив суд задовольнити позов.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 3 березня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Зобов'язано відповідача виконати платіжне доручення № 1 ОСОБА_6 від 2 жовтня 2015 року та перерахувати кошти в сумі 100 тис. грн з рахунку ОСОБА_6, відкритого в ПАТ «Юніон Стандарт Банк» на рахунок ОСОБА_4, відкритого в ПАТ «Юніон Стандарт Банк».

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 1 липня 2016 року судове рішення міськрайонного суду скасовано та ухвалено у справі нове судове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 просить скасувати рішення апеляційного суду Волинської області від 1 липня 2016 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального і матеріального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Ухвалюючи у справі судове рішення про задоволення позову, міськрайонний суд виходив з його доведеності та обґрунтованості.

Апеляційний суд з такими висновками не погодився, встановив, що 1 жовтня 2015 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_6 було укладено договір позики, за умовами якого позичальник ОСОБА_6 надала позичальнику ОСОБА_4 позику в розмірі 100 тис. грн терміном до 2 жовтня 2015 року. Надання позики здійснюється шляхом безготівкового перерахування коштів позикодавцем з рахунку № НОМЕР_1, відкритого в ПАТ «ЮСБ Банк», на рахунок позичальника № НОМЕР_2, відкритого в ПАТ «ЮСБ Банк» (а. с. 6).

Між ПАТ «ЮСБ Банк та ОСОБА_6 було укладено договір комплексного банківського обслуговування. В ПАТ «ЮСБ Банк» відкрито рахунок у гривні як на ім'я позивача ОСОБА_4, так і на ім'я третьої особи у справі ОСОБА_6 (а. с. 8).

Згідно платіжного доручення № 1 від 2 жовтня 2015 року (а. с. 9) ОСОБА_6 доручила банку перерахувати кошти в розмірі 100 тис. грн з її рахунку на рахунок ОСОБА_4 ПАТ «ЮСБ Банк» зазначене платіжне доручення не виконано.

Встановивши такі обставини, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновків про безпідставність заявлених позовних вимог з тих підстав, що позивачем ОСОБА_4 не доведеного того, що відповідач, який не виконав платіжне доручення володільця рахунку ОСОБА_6 порушив будь-які права чи інтереси позивача.

Такі висновки апеляційного суду є обґрунтованими, оскільки договір позики, укладений 1 жовтня 2015 року між позивачем та ОСОБА_6 (а. с. 6), на підставі якого заявлено даний позов, за своєю суттю є двостороннім і правами та обов'язками за таким договором наділені лише його сторони (ч. 3 ст. 626 ЦК України). Жодних доказів на підтвердження наявності права вимоги позивача до ПАТ «Юніон СтандартБанк» щодо виконання договірних зобов'язань які існують між ОСОБА_6 та ПАТ «Юніон Стандарт Банк» матеріали справи не містять, а тому висновки апеляційного суду про недоведеність ОСОБА_4 факту порушення його прав чи інтересів з боку відповідача в рамках заявленого позову є обґрунтованими.

За правилами ст. ст. 3, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваним прав, свобод чи інтересів. При цьому, на таку особу покладається обов'язок доведення перед судом факту порушення, невизнання або оспорювання її прав, що в даному випадку позивачем не зроблено. Доводи касаційної скарги та наявні у матеріалах справи документи таких правових висновків не спростовують.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 335, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 відхилити.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 1 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.О. Дьоміна

Ю.Г.Іваненко

О.М. Ситнік