Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/891/17
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м у к р а ї н и

23 травня 2017 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

при секретарі Кондра Ю.Ю.,

за участю

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, стягнення заборгованості по виплаті аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 16 лютого 2017 року звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, стягнення заборгованості по виплаті аліментів.

В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірвано, від шлюбу мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказувала, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 05 березня 2015 року відповідач зобовязаний до сплати аліментів на користь позивача на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але аліменти на сплачує, станом на 01 січня 2017 року існує заборгованість в розмірі 20404,91 грн.

В своїй позовній заяві просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 6165,75 грн. та заборгованість по виплаті аліментів в сумі 20404,91 грн.

В судовому засіданні позивач повністю підтримала свої позовні вимоги, посилаючись на викладені в поданій до суду заяві обставини.

Відповідач в судове засідання неодноразово не зявився, хоча повідомлявся судом про час та місце розгляду за адресою, яка є зареєстрованим у встановленому законом порядку його місцем проживання. Про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань до суду не подавав.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази в справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 12 червня 2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Полтави від 24 грудня 2014 року.

Сторони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні.

Також встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 06 лютого 2015 року, яке вступило в законну силу, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (до зміни прізвища ОСОБА_2) ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття дитини, починаючи з 16.12.2014 року.

Рішення суду про стягнення аліментів відповідачем в добровільному порядку виконано не було, позивачем отримано виконавчий лист, який предявлений на примусове виконання до Київського відділу державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Наданими до суду довідками-розрахунками державного виконавця встановлено, що відповідачем аліменти щомісячно не сплачувалися, у звязку з чим виникла заборгованість. Зокрема, заборгованість по сплаті аліментів існувала починаючи з 16 грудня 2014 року та станом на 01 січня 2017 року складає 20404,91 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_5 про стягнення неустойки.

Вирішуючи питання щодо розміру пені суд виходить з наступного.

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісячно. Несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов'язання окремо.

Отже, ураховуючи правову природу пені як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з розуміння аліментів як періодичних платежів, які виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення зі сплати аліментів за кожен місяць також буде різнитись.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць обчислюється так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Саме така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року в справі N 6-94цс15, а також в постанові від 1 червня 2016 року у справі N 6-535цс16.

Як встановлено судом та підтверджено в тому числі і довідкою, відповідач за кожен із місяців, коли був зобовязаний до сплати аліментів має прострочення аліментів за виключенням серпня 2015 року, коли було сплачено суму в розмірі 4500 грн.

Вирішуючи питання про розмір пені суд виходить з наступних розрахунків:

рікмісяцьнараховано аліментівсплачено аліментівкількість днів прострочення пеня
201412392,6601558,5031274,35
,8
,35
,5
,35
,5
7944,5031292,795
8944,5450000
9944,5030283,35
101012,25031313,7975
111012,25030303,675
121012,25031313,712,25031313,7975
21012,25029293,5525
31130,75031350,5325
41130,75030339,225
51130,75031350,5325
61130,75030339,225
71130,75031350,5325
81130,75031350,5325
91130,75030339,225
101130,75031350,5325
111130,75030339,225
121130,75031350,5325
всього 24904,914500 7235,609

Загальна сума неустойки визначена шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів складає 7235,61 грн.

Тому позовні вимоги в частині стягнення неустойки підлягають задоволенню в повному обсязі шляхом стягнення з ОСОБА_2 неустойки у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення в розмірі 7235,61 грн.

При вирішенні питання про стягнення заборгованості по аліментам суд виходить з наступного.

Встановлено, що за судовим рішенням про стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судом видано виконавчий лист, Київським відділом державної виконавчої служби м. Полтава відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду.

Згідно зі ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень судів та інших юрисдикційних органів закон покладає на державну виконавчу службу.

Умови та порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, передбачає Закон України „Про виконавче провадження".

Також судом встановлено, що відповідачем аліменти згідно рішення суду на користь позивача в повному обсязі на утримання сина не сплачуються.

Станом на 01 січня 2017 року існує заборгованість згідно розрахунку державного виконавця в розмірі 20404,91 грн. Зазначена заборгованість нарахована державним виконавцем у звязку з примусовим виконанням судового рішення про стягнення з відповідача аліментів на користь позивача.

Суд приходить до висновку, що обовязок відповідача ОСОБА_2 щодо сплати заборгованості по аліментам на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, встановлений рішенням Київського районного суду м. Полтави, примусове виконання такого рішення покладено на органи Державної виконавчої служби України, в обовязки яких і входить вжиття заходів для своєчасного та повного його виконання. Тому суд приходить до висновку, що будь-які правові підстави для повторного стягнення заборгованості з відповідача в суду відсутні, позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Також з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення в розмірі 7235 грн. 61 коп.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_7

Суддя Н.Л.Яковенко

23.05.2017