Справа № 454/247/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2017 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Струс Т. В. ,

при секретарі Коваль Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокалі, цивільну справу справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львіввугілля» про стягнення моральної шкоди завданої професійним захворюванням,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ДП «Львіввугілля», у позовній заяві вказав, що 21.05.1984р. прийнятий учнем підземного електрослюсара для проходження виробничої практики на шахту ім. 50-річя СРСР. 17.08.1984р. переведений після здачі екзаменів підземним електрослюсарем ІІІ розряду. 09.11.1984р. звільнений з роботи. 25.03.1985р. прийнятий на роботу підземним електрослюсарем ІІІ розряду на шахту №10 «Великомостівська». 11.11.1985р. звільнений з роботи у зв'язку із призовом на військову службу. 01.12.1986р. прийнятий на роботу учнем гірничого робітника очисного вибою на шахту №10 «Великомостівська». 02.02.1987р. переведений на посаду гірника очисного вибою п'ятого розряду. 26.10.2001р. звільнений з роботи у зв'язку із виявленою невідповідністю виконуваній роботі по стану здоров»я. У зв'язку із погіршенням стану здоров»я був змушений неодноразово звертатися за медичною допомогою, лікувався стаціонарно та амбулаторно. Згідно довідки МСЕК №3 серії ЛВА-2 №006656 від 28.11.2001р. позивачу вперше встановлено 50% ступеня втрати професійної працездатності. Згідно довідки серії ЛВА-2 №017630 виданої 14.11.2002р. обласним центром МСЕК позивачу підтверджено 50 % втрати працездатності. Відповідно до довідки МСЕК серії ЛВА-2 №002472 від 04.11.2004р. позивачу також підтверджено 50% втрати професійної працездатності. Згідно довідки МСЕК серії ЛВА-2 №014865 від 23.11.2006р. позивачу безтерміново встановлено 55% ступеня втрати професійної працездатності. Також згідно довідки МСЕК серії ЛВА-1 №311248 від 23.1.2006р. йому безтерміново встановлено ІІІ групу інвалідності. Факт заподіяння шкоди професійним захворюванням підтверджується актом розслідування професійного захворювання від 29.10.2001р. Зазначає, що у зв'язку із отриманим професійним захворюванням йому завдано великої моральної шкоди, яка полягає у фізичних та душевних стражданнях, позивач втратив працездатність, з»явився кашель, задишка при ходьбі, біль у грудній клітці. Також порушені всі нормальні умови життя позивача, він відчуває великі незручності при веденні домашнього господарства, стало важко займатися домашніми справами, що потребують навіть невеликих зусиль. Факт заподіяння моральної шкоди також стверджується оскільки позивач частково на 55% втратив безтерміново професійну працездатність, що спричиняє йому фізичні та моральні страждання. Виходячи із ступеня втрати професійної працездатності, тривалості страждань та істотності вимушених змін у життєвих стосунках визначає розмір завданої моральної шкоди в сумі 50000грн. З покликанням на ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, постанову Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1997р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», постанову Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди та рішення Конституційного суду України №1-рп/2004 від 27.01.2004р., просить суд стягнути з відповідача в його користь 50000грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров»я при виконанні трудових обов'язків, внаслідок професійного захворювання.

В запереченні на позовну заяву представник відповідача зазначив, що позивачем не доведено у визначеному законом порядку факту спричинення йому відповідачем моральної шкоди. Крім цього, довідка МСЕК про відсоток стійкої втрати працездатності є тільки підставою для розрахунку і відшкодування потерпілому матеріальної шкоди - частини втраченого заробітку, і не є підтвердженням факту заподіяння моральної шкоди. Позивачем не долучено до матеріалів справи жодного медичного висновку про наявність факту спричинення йому моральної шкоди у зв'язку з професійним захворюванням. Просить у задоволенні позову відмовити.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, в обґрунтування зіслалися на доводи викладені у позовній заяві.

Представник відповідача ДП «Львіввугілля» Тарчанин О.В. в судовому засідання позовні вимоги не визнала, підтримала обгрунтування письмового заперечення. Додатково повідомила, що позивачем не доведено факту спричинення йому відповідачем моральної шкоди. Просила у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши докази в справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з наступних підстав.

Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка, зокрема полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про охорону праці" відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23.03.2007 року виключено частину 3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", яка передбачала відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України.

Рішенням Конституційного суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року зміни внесені Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визнано конституційними, при цьому, в рішенні зазначено, що право громадян на відшкодування шкоди не порушено, оскільки таке право передбачено ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Також, у роз»ясненнях, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (яка набрала чинності 13.01.2000р.) за наявності порушення права працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих з'язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган назалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім цього, у роз»ясненнях, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1997 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності.

Як встановлено із дослідженої в судовому засіданні трудової книжки на ім»я ОСОБА_1, з 21.05.1984р. він прийнятий учнем підземного електрослюсара для проходження виробничої практики на шахту ім. 50-річя СРСР. 17.08.1984р. позивач переведений після здачі екзаменів підземним електрослюсарем ІІІ розряду. 09.11.1984р. звільнений з роботи. 25.03.1985р. прийнятий на роботу підземним електрослюсарем ІІІ розряду на шахту №10 «Великомостівська». 11.11.1985р. звільнений з роботи у зв'язку із призовом на військову службу. 01.12.1986р. позивач прийнятий на роботу учнем гірничого робітника очисного вибою на шахту №10 «Великомостівська». 02.02.1987р. переведений на посаду гірника очисного вибою п'ятого розряду. 26.10.2001р. позивач звільнений з роботи у зв'язку із виявленою невідповідністю виконуваній роботі по стану здоров»я.

Згідно із відомостей, що відображені у довідці МСЕК №3 серії ЛВА-2 №006656 від 28.11.2001р. встановлено, що позивачу вперше встановлено 50% ступеня втрати професійної працездатності.

Із довідки серії ЛВА-2 №017630 виданої 14.11.2002р. обласним центром МСЕК позивачу підтверджено 50 % втрати працездатності.

Відповідно до довідки МСЕК серії ЛВА-2 №002472 від 04.11.2004р. позивачу також підтверджено 50% втрати професійної працездатності.

Згідно довідки МСЕК серії ЛВА-2 №014865 від 23.11.2006р. позивачу безтерміново встановлено 55% ступеня втрати професійної працездатності.

Також згідно довідки МСЕК серії ЛВА-1 №311248 від 23.1.2006р. позивачу безтерміново встановлено ІІІ групу інвалідності.

У зв»язку зі наявністю вказаного вище захворювання позивач ОСОБА_1 неодноразово перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, що вбачається з наданих позивачем виписок історій хвороби.

Пунктом 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 року передбачено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Із дослідженого акта розслідування хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 від 29.10.2001р. встановлено, що професійне захворювання виникло в наслідок контакту з шахтним пилом, фізичними перевантаженнями, вібрацією, що перевищувала гранично-допустимі рівні на протязі 17 років роботи в шахті. Одночасно у акті запропоновано адміністрації шахти «Степова» вжити ряд заходів для ліквідації та запобігання професійним захворюванням.

Таким чином, суд покладає обов'язок відшкодувати моральну шкоду позивачу ОСОБА_1 на відповідача Державне підприємство «Львіввугілля», яка спричинена ушкодженням здоров»я при виконанні трудових обов»язків внаслідок професійного захворювання.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, суд враховує характер заподіяної позивачу шкоди, глибину фізичних та душевних страждань позивача, а також вимоги розумності та справедливості, тому, позовну вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди в сумі 50000 грн., суд задовольняє частково в сумі 8000грн.

Разом з тим, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача Державне підприємство «Львіввугілля».

Керуючись ст.ст. 10,60,212 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Львіввугілля» в користь ОСОБА_1 8000 (вісім тисяч) грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров»я при виконанні трудових обов»язків, внаслідок професійного захворювання.

Стягнути з Державного підприємства «Львіввугілля» в дохід держави 640 (шістсот сорок) грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Сокальський районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий: Т. В. Струс