ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № №636/3871/16
Провадження 2/636/253/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2017 року м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Панаід І.В.,

за участі секретаря судового засідання Левчук К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Чугуївського міського суду Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про розподіл спільного майна подружжя, -

встановив :

Позивач звернулась до суду з вказаною позовною заявою, в якій з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати за нею право власності на 59/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1, а також на земельну ділянку площею 0,112 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташовану на території Іванівської сільської ради, сел. Михайлівка, вул. Миру 39/1, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя. Також просила визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на автомобіль Volkswagen Т4, 2000 року, номер шасі (кузова,рами) WV1ZZZ70ZYH014044, білого кольору.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилалась на те, що з 10.02.1990 р. по 11.11.2013 р. перебувала з Відповідачем у шлюбі. За час сумісного проживання в шлюбі ОСОБА_2 було приватизовано 59/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та земельну ділянку площею 0,112 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, за адресою: АДРЕСА_1. Також Сторонами було придбано Автомобіль фольксваген Т4, 2000 року. Оскільки на даний час шлюб між сторонами розірвано, згоди щодо поділу майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності ними не досягнуто, позивач просила провести розподіл вищевказаного спільного сумісного майна.

В судовому засіданні 19.12.2016 р. позивач та її представник позов підтрималаи в повному обсязі, в подальшому до суду не зявлялись подавши заяву з проханням проводити розгляд справи без їх участі.

Відповідач в судове засідання також не з'явився, подавши до суду заяву, в якій зазначав, що уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 визнає в повному обсязі, та просить розгляд справи проводити без його участі.

За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

З 10.02.1990 Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 11 листопада 2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано на підставі рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 11.11.2013 по справі №636/4413/13-ц (а. с. 18).

За час шлюбу ОСОБА_2 було приватизовано 59/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 05.04.2000 р. (а. с.11).

Будинок та господарські будівлі і споруди розташовані на приватизованій земельній ділянці площею 0,112 га, призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка розташована на території Іванівської сільської ради, сел. Михайлівка, вул. Миру 39/1, що належить ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії 1-ХР №023804 (а. с.16).

Так як в сімї були дружні відносини, суперечок не виникало, Позивач перебувала у декретній відпустці та не мала часу займатися процедурою приватизації, то приватизацією 59/100 частин будинку займався Відповідач, на своє імя.

Крім того, за час шлюбу Позивачем та Відповідачем було придбано Автомобіль фольксваген Т4, 2000 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії АХС 055578 (а. с.54).

Правовий режим майна щодо якого виник спір між сторонами, визначається нормами матеріального права, яке діяло на час його придбання.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Після приватизації за час спільного подружнього життя у вище вказаному житловому будинку Позивачем за особисті кошти були проведені капітальні ремонтні роботи, здійснено прибудову до будинку, було побудовано літню кухню, гараж, сарай, що підтверджується рішеннями Виконавчого комітету Іванівської сільської ради Чугуївського району Харківської області від 14.03.2000 №25 та рішенням від 14.03.2000 №26 (а. с.13). Крім того, Позивачем було витрачено особисті кошти на покриття даху будинку, зроблено всі ремонтні внутрішні роботи, за кошти Позивача оплачувались послуги ремонтним бригадам, які здійснювали ремонт в будинку. За кошти Позивача було куплено нові вікна в будинку, встановлено паркан. Тобто після приватизації будинок був капітально відремонтований за особисті кошти Позивача.

Таким чином, за особистий рахунок Позивача було значно збільшено вартість вказаного будинку, так як за власні кошти вона суттєво поліпшила стан будинку, як ззовні, так і в середині. В сукупності вартість будинку завдяки її власним трудовим та грошовим затратам була збільшена на 35 000 грн., а на сьогодні вартість вказаної частини будинку складає 40 200 грн.

Відповідно до ст.25 Кодексу про шлюб та сімю України якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

В абзаці 1 п. 5, п. 8, п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» зазначено, роз'яснити судам, що будинок, який належав одному з подружжя, може бути визнаний згідно зі ст.25 КпШС спільним майном подружжя, якщо в період шлюбу істотно збільшилась його цінність внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї, тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Суди мають враховувати, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Абзац 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачає, що майно, яке належало одному з подружжя може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

За час спільного подружнього життя у вище вказаному житловому будинку Позивачем за особисті кошти були проведені роботи з ремонту житлового будинку, здійснювалися добудови, внаслідок чого вартість даного житлового будинку значно збільшилась.

Згідно ч. 1 ст. 28 Кодексу про шлюб та сімю України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Відповідно до п. 182 постанови №7 Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» Відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК. (Постанова Верховного Суду України від 11 червня 2012 року в справі № 6-66цс11).

Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

На підставі викладеного, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.10,11, 57-60, 192 ч. 2, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про розподіл спільного майна подружжя, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, право власності на 59/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, право власності на земельну ділянку площею 0,112 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташовану на території Іванівської сільської ради, сел. Михайлівка, вул. Миру 39/1

Залишити у власності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, автомобіль Volkswagen Т4, 2000 року, номер шасі (кузова,рами) WV1ZZZ70ZYH014044, білого кольору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -