УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Гулька Б.І., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - орган опіки та піклування Луцької міської ради, про звернення стягнення на нерухоме майно, отримане у спадщину за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником - ОСОБА_8, на рішення апеляційного суду Волинської області від 23 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 травня 2012 року, що набрало законної сили, стягнуто в рівних частинах з відповідачів на її користь 30 тис. доларів США. Відповідачі в добровільному порядку виконувати рішення суду відмовилися та погасили заборгованість частково, у розмірі 239 745 грн, проте залишок заборгованості у розмірі 18 874 долари 93 центи США відшкодувати відмовляються. Зазначала, що відповідачі оформили у рівних частках право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_9 нерухоме майно: незавершений будівництвом гараж-бокс на чотири секції (Б-2), незавершений будівництвом адміністративно-побутовий корпус (А-2), незавершений будівництвом гараж-майстерню (А-1), що розташовані по АДРЕСА_1.

Ураховуючи наведене, позивач просив у рахунок погашення заборгованості у розмірі 18 874 долари 93 центи США звернути стягнення на вказане нерухоме майно шляхом примусового продажу з прилюдних торгів.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 квітня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

У рахунок несплаченого боргу у розмірі 18 848 доларів 03 центи США, стягнутого за рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 травня 2011 року звернуто стягнення на нерухоме майно, яке ОСОБА_5 та її неповнолітні діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримали в спадок у рівних частках після смерті ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: незавершений будівництвом гараж-бокс на чотири секції (Б-2), незавершений будівництвом адміністративно-побутовий корпус (А-2), незавершений будівництвом гараж-майстерню (А-1), що розташовані по АДРЕСА_1, шляхом примусового продажу х прилюдних торгів.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 23 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника - ОСОБА_8, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в сил рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Скасовуючи рішення суд першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд, на підставі доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), правильно виходив із того, що позивач скористалась правом на захист своїх інтересів, звернувшись до суду з позовом до відповідачів, як спадкоємців боржника, про стягнення боргу, і рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 травня 2012 року у цій справі, що набрало законної сили, перебуває на виконанні у відділі примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області. В рамках виконавчого провадження, відкритого на виконання вказаного рішення суду накладено арешт на спірне нерухоме майно та кошти ОСОБА_5 Отже, звернення стягнення на спадкове майно у даному випадку проводитиметься державним виконавцем на виконання зазначеного рішення суду у разі недостатності іншого майна, належного відповідачам, яке підлягає реалізації з метою задоволення вимог стягувача.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду не впливають.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_8, відхилити.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 23 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

Б.І. Гулько

С.П. Штелик