Справа №2-3475/11 16.05.2017 16.05.2017 16.05.2017
Провадження №22-ц/784/937/17
Справа №2-3475/11 Головуючий у 1-й інстанції Біцюк А.В.
Провадження № 22ц-784/937/17 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Ухвала

Іменем України

16 травня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Гавор В.Б.,

за участю:

- представника позивача ОСОБА_2,

- представника відповідачів ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_4 ОСОБА_3 та Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 лютого 2017 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2011 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 15 листопада 2007 року між Банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №0 за умовами якого ОСОБА_7 отримав кредит в сумі 120 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 606 000 грн. на придбання житлового будинку, що знаходиться за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, пров. Блюхера, буд. 13, зі строком повернення кредитних коштів до 15 листопада 2028 року.

В забезпечення виконання своїх зобовязань, 15 листопада 2007 року між Банком та ОСОБА_7 укладено Договір іпотеки, відповідно до якого відповідач передав в іпотеку Банку вказаний житловий будинок.

Крім того, в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, цього ж дня між Банком та ОСОБА_5, ОСОБА_6 укладені окремі договори поруки №151044 та № 151050, відповідно до умов яких відповідачі зобовязалися відповідати перед Банком за виконання зобовязань позичальника по кредитному договору.

У звязку з неналежним виконанням ОСОБА_7 своїх зобовязань за кредитним договором, станом на 24 березня 2011 року утворилась заборгованість в розмірі 153266,34 доларів США, що еквівалентно 1218574,72 грн., з яких: 118466,43 доларів США, що еквівалентно 941891, 05 грн. - заборгованість за кредитом; 30652, 39 доларів США, що еквівалентно 243707,96 грн. - заборгованість за строковими та простроченими процентами за користування кредитом; 4147,52 доларів США, що еквівалентно 32975,71 грн.- пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами.

Посилаючись на наведені обставини, банк просив суд стягнути вказану заборгованість з відповідачів, як солідарних боржників.

Під час розгляду справи, 08 грудня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі прав вимоги за кредитами, у звязку з чим, ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 січня 2012 року позивача ПАТ «Укрсиббанк» замінено на ПАТ «Дельта Банк».

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 лютого 2017 року позов ПАТ «Дельта банк» задоволено частково.

Постановлено стягнути із ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта банк» заборгованість за кредитним договором №0 від 15 листопада 2007 року у розмірі 148706,28 доларів США, що еквівалентно 4045826,93 грн., з яких: 118 483,16 доларів США, що еквівалентно 3223551,55 грн. - заборгованість за кредитом; 30223,12 доларів США, що еквівалентно 822275,38 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом та 8380,68 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом.

В задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в позові банку відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 листопада 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №0, згідно з умовами якого банк надав ОСОБА_4 кредитні кошти у розмірі 120 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 606 000 грн. на придбання житлового будинку, строком користування до 15 листопада 2028 року.

В забезпечення виконання своїх зобовязань за вказаним кредитним договором, 15 листопада 2007 року між Банком та ОСОБА_7 укладено Договір іпотеки, відповідно до якого відповідач передав в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме житловий будинок, що знаходиться за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, пров. Блюхера, буд. 13.

Крім того, на забезпечення зобов'язання позичальника 15 листопада 2007 року між Банком та ОСОБА_5, ОСОБА_6 було укладено два окремі договори поруки №151044 та № 151050 .

Відповідно до підпунктів 4.1; 4.2 кредитного договору позичальник зобовязався здійснювати повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами згідно з умовами кредитного договору.

Згідно з пунктом 5.3 кредитного договору банк має право вимагати дострокового повного повернення кредиту, сплати проценти та інших платежів, передбачених договором, у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником умов кредитного договору. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У звязку з неналежним виконанням ОСОБА_4 умов кредитного договору, 14 червня 2010 року Банком направлена на адресу ОСОБА_4 вимога у якій зазначено про наявність простроченої заборгованості станом на 08 червня 2010 року, а також про дострокове погашення боргу за кредитним договором №0 від 15 листопада 2007 року (а.с.38).

Аналогічні досудові вимоги від 14 червня 2010 року направлені на адреси поручителів ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Згідно п.12.1 умов кредитного договору, сторони погодили, що у випадку порушення позичальником умов договору та направлення Банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення про дострокове повернення кредиту від Банку.

Зазначена вимога від Банку була одержана ОСОБА_4 17 червня 2010 року (а.с.42).

8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта банк» було укладено договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» передає ПАТ «Дельта банк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, які зазначені у додатку № 1 (Перелік Прав вимоги за кредитами).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

На підтвердження суми заборгованості, ОСОБА_8 посилався на розрахунок заборгованості, розмір якої станом на 24 березня 2011 року становив 153266,34 доларів США, що еквівалентно 1218574,72 грн., з яких: 118466,43 доларів США, що еквівалентно 941891, 05 грн. - заборгованість за кредитом; 30652, 39 доларів США, що еквівалентно 243707,96 грн. - заборгованість за строковими та простроченими процентами за користування кредитом; 4147,52 доларів США, що еквівалентно 32975,71 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 березня 2014 року у справі за клопотанням представника відповідача була призначена судова економічна експертиза. Згідно висновку судово-економічної експертизи №43 від 27.04.2015 року, заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором №0 від 15.11.2007 року станом на 24.03.2011 року складає 148706,28 доларів США, та складається з: суми заборгованості за кредитом 118 483,16 доларів США; суми заборгованості за процентами за користування кредитом 30223,12 доларів США.

Доказів, які б спростовували зазначений висновок судово- економічної експертизи та розмір заборгованості, ОСОБА_8 до суду не надав.

Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції на підставі ст. 526, 553, 554, 1050 ЦК України прийшов до правильного висновку про наявність підстав для дострокового стягнення на користь Банку із позичальника ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором в сумі, яка визначена висновком судово-економічної експертизи № 43 від 27.04.2015 року, а також відповідно до положень пункту 8.1 Кредитного Договору суд вірно стягнув з позичальника пеню за несвоєчасне виконання зобовязань по сплаті процентів в сумі 8380,68 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що укладений між ним та АКІБ «УкрСиббанк» договір про надання споживчого кредиту не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ОСОБА_8 не надав позичальнику інформацію стосовно загальної вартості кредиту, порядку та умов його погашення, відсоткової ставки, є безпідставними. Як вбачається із змісту договору та додатків до нього, він містить повну інформацію про суму кредиту, дату його видачі та строк, на який він виданий, розмір відсоткової ставки за кредитом та порядок її нарахування і виплати, розмір розрахунку комісій банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом та право дострокового повернення кредиту.

Посилання апелянта на неповне зясування судом обставин справи, а саме, в якому обсязі ОСОБА_8 виконав зобовязання перед позичальником, не можуть бути прийняті до уваги.

Згідно виписки за кредитним договором від 15 листопада 2007 року, укладеним з ОСОБА_4, а також меморіального ордеру № НОМЕР_1 від 15 листопада 2007 року, ОСОБА_8 перерахував у користування ОСОБА_4 на його поточний рахунок №5500, що зазначений у п.1.5 кредитного договору кошти в розмірі 120 000 дол США, що еквівалентно 606 000 грн.(призначення платежу надання кредиту згідно угоди15000 від 15 листопада 2007 року).

Заява на видачу готівки № 11 від 16 листопада 2007 року та квитанція № 16 від 16 листопада 2007 року, на які посилається представник відповідача в суді апеляційної інстанції, свідчать не про зарахування Банком кредитних коштів, а про подальше розпорядження позичальника цими коштами за цільовим призначенням.

Аргументи апелянта щодо безпідставного стягнення Банком одноразової комісії у розмірі 9090 грн., тоді як п.1.3.4 умов договору розмір комісії становить 20 дол.США, є безпідставними.

Згідно додатку № 1 «Тарифи Банку», який є невідємною частиною вказаного кредитного договору, визначено, що розмір комісії за управління кредитом при внесенні змін в Договір становить 0,1% від суми кредиту, яка нараховується та сплачується в день підписання додаткової угоди, стягується в гривні. Як видно із матеріалів справи, в день підписання кредитного договору 15 листопада 2007 року між Банком та ОСОБА_4 була укладена додаткова угода, за умовами якої сторони погодили внести зміни в основний Договір, тому розмір комісії був змінений.

Щодо зміни Банком відсоткової ставки, то як видно зі змісту п.1.3 кредитного договору, за використання кредитних коштів у межах установленого строку кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі 11,9% річних. По закінченню 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту та кожного наступного місяця кредитування, процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п. 10.2 даного договору.

Пунктом 1.4 Додаткової угоди № 1 до Договору про надання споживчого кредиту від 15 листопада 2007 року, сторони погодили, що процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно п. 1.3.1 Договору.

Щодо зміни Банком строку користування кредитом, то такі вимоги позивача ґрунтуються на п. 5.3, 12.1,12.2 умов кредитного договору, якими передбачено, що дострокове стягнення суми заборгованості за кредитним договором можливе у разі порушення його умов. Ці умови договору та факт порушення кредитних зобовязань ОСОБА_4 не оспорювалися.

Вирішуючи спір в частині вимог до поручителів, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту порушення позичальником строку виконання зобов'язання згідно з такими умовами або у зв'язку із застосуванням банком права на вимогу про повернення кредиту достроково порушення встановленого банком строку дострокового повернення позичальником кредиту.

З банківських виписок по особовому рахунку позичальника вбачається, що з 29 травня 2009 року позичальник зобов'язання за кредитним договором не виконує. Пунктами 2.2 договорів поруки встановлено, що у випадку невиконання позичальником перед кредитором грошових зобов'язань, зазначених в кредитному договорі, кредитор має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обовязковими до виконання поручителем на 10 -1 робочий день з дати відправлення йому такої вимоги(рекомендованим листом).

Як зазначалося вище, 14 червня 2010 року Банком на адреси поручителів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 рекомендованим листом направлені вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту, що виникла у зв'язку з невиконанням ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором.

Вимога банку про дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитом отримані поручителями 21 червня 2010 року, однак ні позичальником, ні поручителями не виконана.

Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати.

ОСОБА_8 направив вимогу на адресу боржника та поручителів 14 червня 2010 року, що підтверджується відповідними описами поштових відправлень та квитанціями, а з позовом до суду до поручителів звернувся 08 квітня 2011 року , тобто з пропуском шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України, то суд першої інстанції обґрунтовано визнав поруку за договорами поруки від 15 листопада 2007 року припиненою.

Такий висновок узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02 вересня 2015 року у справі № 6-1077цс15.

Доводи Банку про те, що правовідносини поруки не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителів до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини, є помилковими з огляду на таке.

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою стаття 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Із матеріалів справи видно, що боржник повинен був повертати суму кредиту шляхом сплати ануїтентних платежів щомісячно, останній платіж боржник здійснив 29 травня 2009 року, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо щомісячних платежів.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

За наведених обставин колегія суддів не вбачає підстав для зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції і відмови в задоволення позову Банку в повному обсязі.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_4 ОСОБА_3 та Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді :