Номер провадження: 22-ц/785/1977/17
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів - Станкевича В.А., Цюри Т.В., при секретарі - Лопотан В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2016р. по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання припиненими іпотечного договору від 24 березня 2011р. та договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 24 березня 2011р., а також скасування заборони на відчуження нерухомого майна,-

ВСТАНОВИЛА:

02 березня 2016р. ОСОБА_2 звернувся з позовом, в якому просив суд: визнати припиненим з 24 вересня 2011р. іпотечний договір (без випуску заставної), укладений 24 березня 2011р. між ним і ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бураковою О.І., зареєстрований в реєстрі за №389; визнати припиненим з 24 вересня 2011р. договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений 24 березня 2011р. між ним та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бураковою О.І., зареєстрований в реєстрі за № 391; скасувати заборону на відчуження нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1, накладену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бураковою О.І., зареєстровану в реєстрі за №390.

В обґрунтування позову позивач вказав, що після укладення відповідних договорів він свої зобов'язання по поверненню коштів виконав належним чином, оскільки частину позики повернув під розписку а іншу частину повернув без письмового оформлення, про що свідчить те, що на протязі більш ніж чотирьох років відповідач не пред'являв до нього жодних претензій. Враховуючи, що у договорах визначені строки їх виконання до 24 вересня 2011р., позивач вважав, що їх припинення слід визнати з вказаної дати.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, пославшись на те, що позивачем не доведений факт виконання зобов'язань по зазначеним договорам, зобов'язання по договорам не виконані, а тому договори продовжують свою дію до їх виконання.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2016р. у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено (а.с.63-64).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення його позову, посилаючись на те, що суд в порушені вимог матеріального та процесуального права безпідставно відмовив йому у задоволені позову, не врахував усі обставини по справі (а.с.70).

Справу розглянуто у відсутності ОСОБА_2, який був належним чином сповіщений про слухання справи в апеляційній інстанції.

У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про відкладення слухання справи відмовлено, оскільки він не надав відповідні документи про поважність причин неявки в судове засідання апеляційної інстанції, а копія квитка на літак до Анталії на 19 травня 2017р. не є підставою для відкладення слухання справи.

Також судом апеляційної інстанції прийнято до уваги, що справа тривалий час, а саме з листопада 2016р. знаходиться у провадженні суду апеляційної інстанції, неодноразово справа призначалася до розгляду, та апелянт ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу ще у листопаді 2016р., не цікавиться її рухом, чим порушує вимоги ч.3 ст.27 ЦПК України, яка передбачає, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Крім того, судом апеляційної інстанції належним чином був сповіщений представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5, що підтверджується поштовим повідомленням, який також в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_6, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з урахуванням наступного.

Відповідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції було встановлено, що 24 березня 2011р. ОСОБА_3, від імені якої та на підставі довіреності діяв ОСОБА_7, та ОСОБА_2 уклали Договір позики грошей, за яким ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_3 гроші в розмірі 99200грн., що в еквіваленті, за домовленістю сторін, становить 12400 доларів США, які ОСОБА_2 зобов'язався повернути в строк та умовах, передбаченим цим договором (а.с.9).

Також 24 березня 2011р. з метою забезпечення Договору позики, між ОСОБА_3 в особі ОСОБА_7 та ОСОБА_2 було укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір, за яким ОСОБА_2 передав в іпотеку ОСОБА_3 нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2, яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору дарування від 15 грудня 2009р., посвідченого Сьомою одеською державною нотаріальною конторою, за реєстровим №2- 2831, право власності на яку зареєстровано Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості 18 березня 2010р., під №310 (а.с.11).

Одночасно з укладенням Іпотечного договору між сторонами 24 березня 2011р. також був укладений Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким було визначено спосіб та порядок позасудового звернення стягнення на Предмет іпотеки для задоволення вимог іпотекодержателя за договором позики у випадках, встановлених п. п. 5.1,5.2 та 6 цього Договору (а.с.16).

Укладання вищевказаних договорів не заперечується сторонами, тому у відповідності до вимог ч.1 ст. 60 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Згідно ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частина перша статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами першої та другою статті 598 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 17 цього Закону встановлені підстави припинення іпотеки - у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди); з інших підстав, передбачених Законом.

З урахуванням обставин справи та вищевказаних вимог закону, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_2 у задоволені позову, оскільки він не надав суду допустимі та належні докази на підтвердження свого позову.

Так, частиною 4 Договору позики від 24.03.2011р. було визначено, що повернення частини позики підтверджується відповідними розписками, а повернення всієї суми позики підтверджується відповідною заявою позикодавця про розрахунок, справжність підпису якого має бути нотаріально посвідчена.

Тому належним доказом повернення всієї суми позики відповідно до умов Договору позики може вважатися лише нотаріально посвідчена заява Позикодавця про розрахунок, але такої заяви не має.

Частиною другою статті 59 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими способами доказування.

Відповідно до п. 7.4 Статті 7 Заключних положень Іпотечного договору від 24.03.2011р., цей Договір, за умови його підписання Сторонами, набуває чинності з моменту й нотаріального посвідчення та діє до повного виконання Основного зобов'язання. Сторони прийшли до згоди про те, що одночасно з нотаріальним посвідченням цього Договору Предмет іпотеки накладається заборона на відчуження, а іпотека (обтяження іпотеко Предмета іпотеки підлягає державній реєстрації, в порядках, встановлених чинним законодавством України, який нотаріусом Сторонам роз'яснено.

Теж саме передбачено і Договором про задоволення вимог іпотекодержателя п. 15, відповідно до якого цей Договір набуває чинності з моменту нотаріального посвідчення і діє до повного виконання зобов'язань за Договором позики.

Позивач не довів факт виконання грошових зобов'язань за договором позики від 24.03.2011р., а тому правових підстав визнавати виконаними зобов'язання по даному договору не існує.

Судом вірно прийнято до уваги, що іпотечний договір та договір про задоволення вимог є похідними від договору позики і діють до повного виконання зобов'язань, також відсутні правові підстави для визнання припиненим іпотечного договору від 24.03.2011р. та договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 24.03.2011р.

Безпідставним є твердження апелянта ОСОБА_2, що про відсутність боргу свідчить те, що позикодавець більш ніж чотири роки не заявляв претензій щодо неналежного виконання договору, тому що, заява таких претензій є правом, а не обов'язком особи.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2016р. залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Головуючий: І.П. Сидоренко

Судді: В.А. Станкевич

Т.В. Цюра