Справа № 136/614/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"18" травня 2017 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

В складі

головуючого судді Кривенка Д.Т.

за участі секретаря Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, третя особа: Державна нотаріальна контора Липовецького району, про тлумачення змісту заповіту, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтував таким.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2. Після її смерті відкрилась спадщина. 18.11.2002 року, ще за життя, ОСОБА_2 на випадок своєї смерті вчинила заповітне розпорядження, відповідно до якого на випадок своєї смерті розпорядилась належним їй майном, а саме: житловим будинком з господарськими будівлями і усім майном, земельною часткою (пай), грошовими заощадженнями по рахунку НОМЕР_1, які заповіла своєму онукові - позивачеві ОСОБА_1, грошові заощадження по рахунку НОМЕР_3 заповіла своїй онуці ОСОБА_3 Вказаний заповіт було посвідчено секретарем виконавчого комітету Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області та зареєстровано в реєстрі за № 479. Позивач спадщину прийняв шляхом своєчасного звернення до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою відповідного змісту, у зв'язку із чим на частину майна, що увійшло до складу заповіту оформив документи, проте реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку на земельну ділянку, площею 3,8172 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, яка належала спадкодавцеві на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_4, він позбавлений можливості, оскільки по змісту заповіту спадкодавець розпорядилась земельною часткою (паєм), тобто умовною часткою землі, яка містить лише відомості про її вартість та розмір в умовних гектарах, у той же час за життя спадкодавця на її ім'я видано було Державний акт на земельну ділянку, яка має чітко визначені межі, розмір у фізичних гектарах, чітко визначено її місцезнаходження. Зважаючи на те, що спадкодавець за життя розпорядилась саме належною їй земельною ділянкою відповідно до правовстановлюючого документа та іншої земельної ділянки за таким призначенням не мала, тому позивач просить суд розтлумачити заповіт вчинений ОСОБА_2, 18.11.2002 року, посвідчений секретарем виконкому Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, та зареєстрованого в реєстрі за №479, таким чином, що волевиявлення спадкодавця при вчиненні заповіту було спрямоване на те, що вона заповіла належну їй земельну ділянку, площею 3,8172 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, яка належала спадкодавцеві на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_4, виданого 15.05.2003 року на підставі рішення 14 сесії 23 скликання Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 06.03.2001 року, йому, своєму онукові ОСОБА_1.

Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, однак надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити.

Представник Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області - сільський голова, в судове засідання також не з'явився, згідно заяви, яку було направлено в адресу суду, позовні вимоги визнає, просить справу розглянути за його відсутності.

Представник третьої особи: Липовецької державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, однак від завідуючого надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій він поклався на розсуд суду.

Зважаючи на те, що сторони та представник третьої особи скористались наданими їм ч. 2 ст. 158 ЦПК України правами, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому здійснює його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, при цьому не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну оцінку, дійшов висновку про таке.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Нападівка Липовецького району Вінницької області померла ОСОБА_2, про що складено відповідний актовий запис № 9 від ІНФОРМАЦІЯ_1 та видано виконкомом Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5 (а.с. 6). Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина.

Судом встановлено, що спадщина відкрилась за заповітом вчиненим за життя спадкодавця 18.11.2002 року, відповідно до якого ОСОБА_2 на випадок своєї смерті розпорядилась належним їй майном, а саме заповіла свій житловий будинок з господарськими будівлями і усім майном, земельний пай (частку), грошові заощадження по рахунку НОМЕР_1 своєму онукові, тобто позивачеві у справі ОСОБА_1, а грошові заощадження по рахунку НОМЕР_3 своїй онуці ОСОБА_3 Вказаний заповіт був посвідчений секретарем Нападівської сільської ради 18.11.2002 року та зареєстрований в реєстрі за №479. Згідно Витягу із Спадкового реєстру, що долучений до матеріалів Спадкової справи, даний заповіт чинний, тобто за життя спадкодавця він не змінювався та не скасовувався.

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_4 (а.с.10), судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, що розташована на території Нападівської сільської ради, площею 3,8172 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Як слідує із листа Відділу у Липовецькому районі міжрайонного управління у Калинівському та Липовецькому районах від 27.04.2017 року за №Г-111/0-0.182-182/154-17, вищевказаний Державний акт серія НОМЕР_4 виданий на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серія НОМЕР_6, відповідно до якого ОСОБА_2 запроектовано було земельну ділянку НОМЕР_7 поле ДП-16, площею 3,8172 га.

Із матеріалів Спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що була витребувана судом встановлено, що своїм правом на спадкування за заповітом скористався позивач ОСОБА_1, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву відповідного змісту.

Втім, нотаріус відмовляє у видачі нотаріального акту на ім'я позивача на земельну частку (пай) зазначеного у заповіті, оскільки це умовна частка землі, а згідно державного акту це земельна ділянка, яка має чітко визначені межі, розмір у гектарах та місцезнаходження.

Зважаючи на те, що укладений заповіт має неточності і викликає спори між спадкоємцями щодо волі спадкодавця, тому позивач просить суд здійснити його тлумачення.

Згідно ст. 1256 ЦК України, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями, у разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до ст. 213 ЦК України.

Відповідно ст. 213 ЦК України, на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно п. 17 Розділу X „Перехідних положень" ЗК України, ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Відповідно до п. 17 Розділу X „Перехідних положень" ЗК України та роз'яснень, що мають місце у абз. 2 п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю.

Згідно ст. 125 та 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Аналізуючи вказані правові норми у взаємозв'язку із встановленими судом обставинами справи, суд дійшов висновку, що справжня воля спадкодавця ОСОБА_2 на момент вчинення правочину - 18.11.2002 року була спрямована на розпорядження саме належним її правом на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату НОМЕР_6, на підставі якого, у відповідності до процедури визначеної законодавцем, вона набула пізніше право власності на земельну ділянку, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_4, що розташована на території Нападівської сільської ради, площею 3,8172 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який був виданий 15.05.2003 року Нападівсько. Сільською радою народних депутатів.

Зважаючи на те, що виявлені у заповіті неточності позбавляють позивача реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, що вкажу на те, що право позивача оспорюється, отож, з урахуванням дійсної, справжньої вираженої волі спадкодавця, мети правочину, суд дійшов висновку, що слід здійснити тлумачення заповіту вчиненого 18.11.2002 року ОСОБА_2 в частині вираження її волі щодо розпорядження належним її правом на земельну частку (пай).

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження зібраними та перевіреними в ході судового розгляду належними та допустимими доказами, отож, суд приходить до висновку про задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.125, 126 ЗК України, ст.ст.213, 1256 ЦК України, ст.3, 10, 11, 58, 59, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Розтлумачити зміст заповіту вчиненого 18.11.2002 року ОСОБА_2 та посвідченого 18.11.2002 року секретарем виконавчого комітету Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області та зареєстрованого в реєстрі за №479, таким чином, що волевиявлення ОСОБА_2 при вчиненні 18.11.2002 року заповіту було спрямоване на те, що вона заповіла ОСОБА_1 належну їй земельну ділянку, площею 3,8172 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, згідно державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_4, виданого 15.05.2003 року на підставі рішення 14 сесії 23 скликання Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 06.03.2001 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Д. Т. Кривенко