АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2017 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Невідомої Т.О., Ратнікової В.М.

при секретарі - Пузиковій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 07 лютого 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі, третя особа: ОСОБА_2 про працевлаштування на попередній роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі про працевлаштування на попередній роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Посилаючись на те, що її звільнення відбулося з порушенням норм діючого трудового законодавства, з урахуванням зміни предмету позову та уточнених позовних вимог, просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за період з 29.08.2015 р. по 29.11.2015 р. 9 504,00 грн., зобов'язати відповідача працевлаштувати її в порядку ст. 184 КЗпП України на підходящу посаду, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток з 30.11.2015 р. по 19.10.2016 р. в порядку ст. 235 КЗпП у розмірі 31 558, 80 грн., відшкодувати заподіяну неправомірними діями відповідача моральну шкоди у розмірі 38 016,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 6 614,00 грн.

Справа № 757/35902/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/5123/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Писанець В.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14.12.2016 р. позов задоволено частково.

Стягнуто з Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі шляхом списання з відповідного рахунку на користь ОСОБА_1 середній заробіток з 29.08.2015 р. до 29.11.2015 р. в сумі 9 504,00 грн.

Зобов'язано Український державний університет фінансів та міжнародної торгівлі працевлаштувати ОСОБА_1 на підходящу посаду.

Стягнуто з Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі шляхом списання з відповідного рахунку на користь ОСОБА_1 середній заробіток з розрахунку 148,80 грн. робочий день, з 30.11.2015 р. до 14.12.2016 р.

Стягнуто з Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі шляхом списання з відповідного рахунку на користь ОСОБА_1 компенсацію на відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 6 614,00 грн.

16.12.2016 р. представник ОСОБА_1 подав заяву про роз'яснення рішення суду, яку задоволено ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.02.2017 р.

Роз'яснено абзац третій резолютивної частини рішення Печерського районного суду м. Києва від 14.12.2016 р., зазначивши що стягненню з Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі шляхом списання з відповідного рахунку на користь ОСОБА_1 підлягає середній заробіток за період з 30.11.2015 р. до 14.12.2016 р., тобто за 263 робочі дні з розрахунку 148,80 грн. за кожен робочий день, що в сумі становить 39 134,40 грн.

В апеляційній скарзі представник Київського торговельно-економічного університету, як правонаступник Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі просив зазначену ухвалу скасувати, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права і процесуального права.

Вказував на те, що суд першої інстанції в порушення ч. 1 ст. 221 ЦПК України змінив резолютивну частину рішення, зазначивши кількість робочих днів та суму, що підлягає стягненню за час вимушеного прогулу, що не була зазначена в резолютивній частині рішення від 14.12.2016 р.

Крім того, суд роз'яснивши абзац третій резолютивної частини рішення, не звернув увагу на те, що зазначений абзац стосується питання працевлаштування позивача, а не розміру стягнення за час вимушеного прогулу

В судовому засіданні представник Київського торговельно-економічного університету, як правонаступник Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі, просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

Представник ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на те, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Задовольняючи заяву про роз'яснення рішення суд першої інстанції виходив із обґрунтованості заяви представника позивача та вважав за необхідне роз'яснити резолютивну частину рішення від 14.12.2016 р. шляхом зазначення кількості робочих днів та суми, що підлягає стягненню.

З таким висновком суду колегія суддів погодитись не може виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 221 ЦПК України якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

За змістом зазначеної норми процесуального закону, суд роз'яснює рішення, що набрало законної сили і є незрозумілим, особам, що брали участь у справі чи державному виконавцю, що ускладнює його виконання.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» визначено, що відповідно до ст. 221 ЦПК роз'яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Роз'яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до виконання. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення у нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення.

Якщо ж суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі чи за власною ініціативою може ухвалити додаткове рішення ( п. 2 ч. 1 ст. 220 ЦПК України).

Ураховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що у даному конкретному випадку, суд вніс у рішення нові дані, а саме: кількість робочих днів та загальну суму, а тому оскаржувану ухвалу не можна визнати законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 303, 307, 312 - 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 07 лютого 2017 р. скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: