Справа № 289/1577/15-ц
Номер провадження 2/289/10/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2017 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Невмержицького І.М.

при секретарі - Шуба В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в Радомишльському районному суді Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Платинум Банк» про захист прав споживача,стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Представник Позивачки звернувся в суд з позовом до Відповідача, посилаючись на те, що Відповідач не виконав умови Договору про розміщення вкладу «Готівка щомісяця», не повернув достроково на її вимогу розміщені Позивачкою у Відповідача грошові кошти в сумі 9 000,00 дол.США, тому просив суд стягнути з Відповідача - ПАТ «Платинум Банк» розміщені кошти в сумі 9 000,00 дол.США,пеню у розмірі 3% за кожен день прострочення зобов»язань у розмірі 6750,00 дол.США(з 05.09.2015 року по 05.09.2015 року- всього 25 календарних днів) та заподіяну неправомірними діями моральну шкоду в сумі 20 000,00 грн.

В судовому засіданні Позивачка ОСОБА_1 не з»явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причину неявки не зазначила, клопотань не надіслала.

Представник Позивачки за письмовою довіреністю - ОСОБА_3 в судове засідання не з»явився, надіслав письмову заяву, просив справу розглянути без них, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник Відповідача за письмовою довіреністю - Клименко Т.В. в судове засідання не з»явився, надіслав письмові заперечення на позов, просив справу розглянути без них, з позовними вимогами не погодився, просив відмовити в їх задоволенні.

Дослідивши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов,об'єктивно оцінивши докази,які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 25 червня 2015 року між ОСОБА_1 (Позивач,Вкладник) та ПАТ «Платинум Банк»(Відповідач,Банк) був укладений Договір НОМЕР_1/840 про розміщення вкладу «ГОТІВКА ЩОМІСЯЦЯ» з щомісячною виплатою процентів та продовженням строку зберігання.

Згідно п.1 Договору вкладу Банк приймає від Вкладника на Вкладний рахунок НОМЕР_1 грошову суму у розмірі 9 000 дол. США (дев'ять тисяч доларів США) та зобов'язується повернути Вклад та сплатити проценти за користування Вкладом на умовах та у порядку, передбаченому цим Договором.

Договором в п.6 був визначений строк зберігання вкладу - з дати укладання Договору,тобто з 25.06.2015 року до дати повернення вкладу,тобто до 24.09.2016 року.

Пунктом 7 Договору булу передбачена процентна ставка за вкладом - 12,5% річних.

Нарахування процентів здійснюється щомісячно в останній банківський день місяця та в дату повернення вкладу. Зазначена в цьому пункті процентна ставка є фіксованою та не змінюється протягом першого строку розміщення Вкладу.

На виконання умов Договору Позивачка ОСОБА_1 передала Банку грошові кошти в сумі 9 000,00 дол.США ,а ПАТ «Платинум Банк»на її « ім»я » як вкладника відкри поточний( картковий )рахунок НОМЕР_2.

5серпня 2015 року Позивачка через свого представника звернулася до відділення Банку з заявою про дострокове розірвання Договору вкладу та видачі усієї суми вкладу через касу відділення.

Позивачці(вкладнику) було відмовлено у задоволенні заяви через те, що в зв»язку наявністю обмежень, встановлених Постановами Правління Національного Банку України)НБУ) щодо видачі готівки у іноземній валюті, Банк не має можливості видати всю суму вкладу за один день, а лише у межах встановлених обмежень.

Не погоджуючись з такими рішеннями Позивачка через свого Представника звернулася в суд з позовом до Відповідача.

Вирішуючи спір суд зазначає слідуюче.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом і банком.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 626, ст. 627 та ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення,зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільні в укладенні Договору та визначенні умов Договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,звичаїв ділового обороту,вимог розумності та справедливості.Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Отже, свобода Договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини.

Свобода Договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого Договору.

Таким чином, Позивачка при укладанні Договору «Готівка щомісяця» погодилася щодо усіх його умов, зокрема, й щодо строку дії договору.

Так пунктом 6 Договору було визначено,що повернення Вкладу відбудеться 24.09.2015 року. Дострокове повернення Вкладу здійснюється Банком на письмову заяву Вкладника.

Разом з тим,відповідно до п.6 Постанови Правління НБУ від 03.05.2015 року №354 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України»

уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України.

Зазначена Постанова Правління НБУ від 03.09.2015 року №581 набула чинності 04.09.2015 року.

05.12.2015 року набула чинності Постанова Правління НБУ від 04.12.2015 року №863 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України». Пункти «6» даних Постанов містять аналогічні вимоги.

При цьому, слід зазначити, що проценти за Договором вкладу сплачувались на поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_3 відкритий у ПАТ «Платинум Банк», у відповідності до п.2 Договору.

Так, з виписки по особовим рахункам, що додається до заперечення, вбачається, що 27.07.2015 року на поточний рахунок № НОМЕР_3 було перераховано суму процентів за Договором вкладу у розмірі 70,16 доларів США, 25.08.2015 року було перераховано суму процентів у розмірі 75, 01 доларів США (згідно п.2, п.13 Договору вкладу).

03 вересня 2015 року представник ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_3 звернувся до відділення №3 ПАТ «Платинум Банк» із заявою про дострокове повернення депозиту, у якій просив повернути кошти з вкладного рахунку НОМЕР_1 на поточний рахунок № НОМЕР_3 не пізніше 17.09.2015 року, при цьому погодився із тим, що у зв'язку із достроковим поверненням Вкладу суму нарахованих відсотків за процентною ставкою 12,5% річних буде втрачено, а розраховуватись сума відсотків буде за ставкою 0,5% річних у відповідності до Основних умов залучення вкладів фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Платинум Банк», затверджених рішенням Правління Банку від 14.01.2014 року (Основні умови залучення вкладів є публічним договором, розміщеним на офіційному веб-сайті ПАТ «Платинум Банк», про що Вкладник був проінформований у пункті 16 Договору вкладу).

17 вересня 2015 року у відповідності до вищезазначеної заяви Представника Вкладника, суму Вкладу у розмірі 8 859, 18 доларів США було перераховано на поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_3 (згідно п.2, п.14 Договору вкладу). При цьому розмір отриманих коштів було зменшено на суму 140, 82 доларів США у зв'язку зі зменшенням нарахованих процентів та виплатою відсотків за процентною ставкою 12,5%, яка здійснювалась 27.07.2015 року та 25.08.2015 року.

Крім того, суд вважає, що укладаючи Кредитний договір будь-яка сторона повинна була уважно з'ясувати, на яких умовах він укладається, а тому з власної ініціативи на момент передачі Банку коштів визначити для себе правила подальшої поведінки, які в подальшому не можуть безпідставно змінюватися на вимогу однієї зі сторін Договору.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення пені за кожен день прострочення повернення депозитного вкладу, розмір якої згідно наданого розрахунку становить 6750 дол. США, Позивачка посилалася на п. 5 ст. 10 Закону України „Про захист прав споживачів", яким передбачено, що у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надати послуги) згідно з договором, за кожен день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі 3 % від вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

Проте, до правовідносини між Банком та Клієнтом, які виникли з приводу депозитного договору Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується лише в частині, не врегульованій нормами ЦК України та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності. Оскільки неустойка у виді пені в якості забезпечення виконання Банком грошових зобов'язань за Договором його умовами не передбачалась, то і правових підстав для її стягнення суд не має і така позиція викладена в ряді Постанов судів Вищих інстанцій.

Так,згідно Постанови ВС України №13 від 25 грудня 2013 року -«Відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосовувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч.2 ст. 625 ЦК України».

Таким чином, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк по день фактичного їх повернення вкладникові, а також 3 % річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання».

У вищевикладених правових висновках Верховний суд України чітко визначив, що в подібних випадках не застосовується нарахування додаткових санкцій (пені) за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання банками, а слід застосовувати лише проценти по банківських вкладах за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладнику, а також 3 % річних та сума відповідно до індексу інфляції.

При цьому, відповідно до ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно положень ч.ч. 1,2,5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Крім того, слід зазначити, що у відповідності з вимогами ч.ч. 1, 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

При вирішенні позовних вимог про стягнення з Відповідача на користь Позивача грошових коштів за задану моральну(немайнову)шкоду суд зазначає наступне.

Нормою,визначеною ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Цивільні права та обов"язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов"язки, згідно до вимог ст. 11 ЦК України.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, можуть бути:

- визнання права;

- визнання правочину недійсним;

- припинення дії,яка порушує право;

- припинення становища, яке існувало до порушення;

- примусове виконання зобов"язання в натурі;

- зміна правовідношення;

- припинення правовідношення;

- відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

- відшкодування моральної (немайнової шкоди;

- визнання незаконним рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд також вправі захистити цивільне право або інтерес сторін іншим способом,що встановлений Договором або Законом.

У відповідності до положень ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч.3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при розгляді спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з'ясувати,чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Пунктом 9 даної Постанови передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважає,що Позивачка та її представник не наддали суду доказів завдання їй моральної(немайнової) шкоди неправомірними діями Відповідача,а враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог про захист прав споживача та стягнення грошових коштів,суд відмовляє також в задоволенні позовних вимог про стягнення морально9немайнової) шкоди.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини на які посилається Позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а заперечення Відповідача є обґрунтованими,базуються на нориах, передбачених як ЦК України, так і Законом України «Про захист прав споживачів», суд прийшов до висновку,в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи наведене, на підставі ст. 18, 19 Закону У країни «Про захист прав споживачів», ст. 3, 5, 203, 215, 251, 252, 626, 627. 638, 1046, 1054 ЦК України та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ПАТ «Платинум Банк» про захист прав споживача,стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Житомирської області через Радомишльський районний суд Житомирської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І. М. Невмержицький