КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ

Справа №552/678/17
Провадження № 2/552/545/17
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06.03.2017 року Київський районний суд м.Полтави в складі:

Головуючого судді Турченко Т.В.

При секретарі Павленко Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міського клінічного пологового будинку міста Полтави про поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В:

07 лютого 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до відповідача Міського клінічного пологового будинку міста Полтави про поновлення на роботі, мотивуючи його тим, що з 22.03.2001 року вона працювала в Міському клінічному пологовому будинку м.Полтава на різних посадах середнього медичного персоналу, останньою посадою була акушерка жіночої консультації. 12.11.2016 року, у зв`язку з тривалістю особливого періоду, та необхідністю виконання державного та громадського обов`язку, із Міністерством оборони України нею було укладено контракт про проходження громадянином України військової служби у Збройних Силах України на посадах рядового складу. 14.11.2016 року Міським клінічним пологовим будинком м.Полтави наказом №125-к її було звільнено з посади акушерки жіночої консультації з 11.11.2016 року та Міського клінічного пологового будинку м.Полтави, у зв`язку із вступом на військову службу за контрактом. Даний наказ нею було отримано лише 20-23 листопада 2016 року. 24.11.2016 року вона звернулася до відповідача з заявою про скасування наказу про її звільнення, відновлення на посаді. В грудні 2016 року вона отримала відповідь, згідно якої їй було відмовлено у скасуванні наказу та поновленні на посаді з підстав відсутності в країні особливого стану та оголошення мобілізації. Враховуючи те, що вона незаконно з порушенням норм чинного законодавства була звільнена відповідачем з посади акушерки жіночої консультації Міського клінічного пологового будинку м.Полтави просила суд визнати протиправним та скасувати наказ №125-к по Міському клінічному пологовому будинку м.Полтави від 14.11.2016 року в частині «звільнити ОСОБА_1 акушерку жіночої консультації 11.11.2016 року із займаної посади у зв`язку із вступом на військову службу за контрактом, п.3 ст. 36 КЗпП України. Виплатити компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 19 календарних днів. Підстава: витяг з наказу Міністерства оборони України №2486 від 12.11.2016 року» та зобов`язати Міський клінічний пологовий будинок м.Полтави поновити її на посаді акушерки жіночої консультації Міського клінічного пологового будинку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник за дорученням Зогаль О.М. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити.

Представники відповідача Міського клінічного пологового будинку м.Полтави за дорученням Кунець Н.М., ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позовні вимоги не визнали, просили відмовити за безпідставністю.

Суд, заслухавши позивача ОСОБА_1 , її представника за дорученням ОСОБА_4 , представників відповідача ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , свідка ОСОБА_6 , вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити за безпідставністю.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 22.03.2001 року працювала в Міському клінічному пологовому будинку м.Полтави, остання займана посада «акушерка жіночої консультації», що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 від 22.03.2001 року (а.с.14).

12.11.2016 року ОСОБА_1 уклала з Міністерством оборони України в особі тимчасово виконуючого обов`язки начальника 179 об`єднаного навчально-тренувального центру військ зв`язку Збройних Сил України полковника ОСОБА_7 контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посаді рядового складу (а.с.12-13).

Згідно витягу із наказу Міністерства оборони України №286 від 12.11.2016 року ОСОБА_1 з 12.11.2016 року була прийнята на військову службу за контрактом осіб рядового складу та присвоєно первинне військове звання Солдат і призначено санітарним інструктором навчальної роти зв`язку навчального батальйону зв`язку, ВОС-879659 А (а.с.38).

14.11.2016 року наказом №125-К по Міському клінічному пологовому будинку було звільнено ОСОБА_1 акушерку жіночої консультації 11.11.2016 року із займаної посади у зв`язку із вступом на військову службу за контрактом, п.3 ст.36 КЗпП України. Виплатити компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 19 календарних днів (а.с.6).

Крім того, судом встановлено, що рекомендованим листом від 15.11.2016 року ОСОБА_1 повідомлено про звільнення з посади за п.3 ч.1 ст.36 КЗпП України та запропоновано забрати трудову книжку чи вибрати спосіб її пересилання. Лист отриманий на руки 21.12.2016 року (а.с.8).
Судом встановлено і дану обставину не заперечували сторони по справі, що ОСОБА_1 забрала трудову книжку 02.02.2017 року, про що в особовій картці П-2 зроблено відмітку «з наказом про звільнення не згодна» (а.с.36).
Згідно ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Одним із видів військової служби є військова служба за контрактом осіб рядового складу.
Згідно п.3 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, призов або вступ працівника або власника фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігається місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.
У відповідності до ч.2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України.
Частиною 3 статті 119 КЗпП України передбачено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову (редакція ст. 119 КЗпП України на день звільнення 12.11.2016 р.).
Абзацом 11 статті 1 Закону України «Про оборону України» передбачено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Також статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно - рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Отже, за змістом вищезазначених норм, особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни - воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
В умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє.
Відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», введеного в дію Указом Президента України від 14.04.2014 року №405/2014, у Донецькій та Луганській областях проводиться антитерористична операція.
У зв`язку з цим 17 березня 2014 року виконуючим обов`язки Президента України видано Указ «Про часткову мобілізацію» №303/2014, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 1126-VII, який набрав чинності з 18 березня 2014 року. Відповідно до п.3 зазначеного Указу мобілізація проводилася протягом 45 діб. Отже, особливий період відповідно до Указу в.о. Президента України від 17 березня 2014 року тривав з 18 березня 2014 року по 2 травня 2014 року.
В подальшому, оголошувалась часткова мобілізація згідно Указу виконуючого обов`язки Президента України від 06 травня 2014 року №454/2014, затвердженого Законом України від 06 травня 2014 року № 1240-УІІ тривалістю 45 діб з 07 травня 2014 року по 21 червня 2014 року; Указом Президента України від 21 липня 2014 року №607/2014, затвердженого Законом України від 22 липня 2014 року № 1595-УІІ тривалістю 45 діб з 24 липня 2014 року по 07 вересня 2014 року; Указом Президента України від 14 січня 2015 року №15, затвердженого Законом України від 15 січня 2015 року №113-УІІІ тривалістю 210 діб у три черги з 20 січня 2015 року по 17 серпня 2015 року.
Таким чином, судом встановлено, що особливий період в Україні діяв:з 18 березня 2014 року по 2 травня 2014 року, з 7 травня 2014 року по 21 червня 2014 року, з 24 липня 2014 року по 7 вересня 2014 року,з 20 січня 2015 року по 17 серпня 2015 року.
З Указів вбачається, що ними встановлювалися періоди проведення мобілізації. Тому на осіб, які прийняті на військову службу за контрактом у ці періоди, поширюється дія ч.3 ст.119 КЗпП України.
Таким чином, протягом вересня-жовтня 2016 року звільнені в запас (демобілізовані) всі призвані військовослужбовці згідно Указів Президента України «Про часткову мобілізацію» 2014-2015 рр. З вересня 2016 року та по теперішній час в Україні не прийнятий жодний нормативно-правовий акт щодо оголошення мобілізації чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях.
На момент укладання контракту (12.11.2016 р.) військовою частиною - польова пошта НОМЕР_2 з позивачем ОСОБА_1 , мобілізація не проводилася, оскільки закінчилася 17 серпня 2015 року, особливий стан не був запроваджений, як не був оголошений і воєнний стан.
Враховуючи те, що Міським клінічним пологовим будинком м.Полтави було законно винесено наказ про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до Міського клінічного пологового будинку міста Полтави про поновлення на роботі слід відмовити за безпідставністю.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.4-14, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Міського клінічного пологового будинку міста Полтави про поновлення на роботі відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Т.В.Турченко