Справа № 502/2748/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді - Масленикова О.А.

за участю:

секретаря судового засідання Скрипкіної А.Ю.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про визнання договору дійсним та визнання права власності

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся 13.12.2016 року до суду з позовом в якому вказав, що 24.03.2016 року за договором купівлі-продажу він придбав у відповідача житловий будинок за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Жовтнева, 24 за ціною 60 000 гривень. Відповідно до умов вказаного договору відповідач зобовязався протягом 5 календарних днів з моменту його укладення нотаріально посвідчити вказаний договір. На виконання п. 8 договору відповідач передав, а позивач, в свою чергу, прийняв обєкт договору. Однак від нотаріального посвідчення договору відповідач ухиляється, пославшись на те, що при укладенні договору вони дійшли повної згоди щодо всіх його істотних умов і виконали його в повному обсязі. Після неодноразових наполягань позивача про те, що договір підлягає нотаріальному посвідченню, відповідач від вказаної дії ухиляється, повідомивши позивача, що з цього питання не бажає більше з ним спілкуватись. На підставі викладеного позивач просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, укладений 24 березня 2016 року між ним та відповідачем, та визнати за ним право власності на житловий будинок за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вул. Жовтнева, 24. Після відкриття провадження у справі, 02.02.2017 року позивачем було подано заяву, відповідно до якої він просив розглянути справу у його відсутність, задовольнивши позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, надавши 17.02.2017 року заяву за змістом якої підтвердила викладені в позові обставини та просила розглянути справу за її відсутності.

Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, не прибули в судове засідання та подали заяви про проведення судового розгляду за їх відсутності, розгляд справи проведено за відсутності осіб, що беруть участь у справі без фіксування ходу судового засідання звукозаписувальним технічним засобом, що відповідає положенням ст. ст. 169, 197 ЦПК України.

В процесі зясування обставин справи та перевірки доказів, на які сторони посилались в обґрунтування своїх вимог та заперечень, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

Як вбачається з зі свідоцтва про оправо власності на нерухоме майно, виданого 02.09.2008 р. виконавчим комітетом Кілійської міської ради та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «РБТІ та РОН», ОСОБА_2 є власником житлового будинку, розміщеного за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вул. Жовтнева, 24, який в цілому складається з: житлового будинку літ. А , що має загальну площу 48,6 кв.м.; житлову площу 42,8 кв.м.; літньої кухні літ. Б; літньої кухні літ. В; сараю літ. Г; навісу літ. Д; погрібу літ Е; лазні літ. Ж; сараю літ. З; сараю літ. И; сараю літ. К; душу літ. Л; убиральні літ. М; надвірних споруд - № 1-6, І. Реєстрацію права власності проведено 02.09.2008 р. за реєстраційним номером 24456467 /а.с. 7-10/.

24.03.2016 р. за простим письмовим договором купівлі-продажу, укладеним в м. Кілія, ОСОБА_2 /Продавець/ продала, а ОСОБА_1 /Покупець/ купив за ціною 60 000 гривень належний продавцю на праві власності житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вул. Жовтнева, 24, який складається з: житлового будинку літ. А; літньої кухні літ. Б; літньої кухні літ. В; сараю літ. Г; навісу літ. Д; погрібу літ Е; лазні літ. Ж; сараю літ. З; сараю літ. И; сараю літ. К; душу літ. Л; убиральні літ. М; надвірних споруд - № 1-6, І/а.с. 6/.

Як зазначено в п.п. 8, 10 відповідного Договору, продавець зобовязався звільнити житловий будинок не пізніше 01.04.2016 року та договір підлягає обовязковому посвідченню в нотаріальній конторі на протязі 5 календарних днів з моменту його укладення.

Як вбачається з розписки, складеної 24.03.2016 року, ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 60 000 гривень за продаж свого будинку в м. Кілія, вул. Жовтнева, 24 /а.с. 17/.

Згідно повідомлення, наданого позивачем та отриманого відповідачем 29.03.2016 р., ОСОБА_1 запрошував ОСОБА_2 зявитись 05.04.2016 р. для посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку від 24.03.2016 р. до приватного нотаріуса ОСОБА_3 за адресою: м. Кілія, вул. Перекопської Дивізії, 19 /а.с. 18/.

При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами:

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Як зазначено в п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Серед загальних вимог додержання яких є необхідним для чинності правочину, ч. ч. 4-5 ст. 203 ЦК України закріплено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та він має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Як зазначено в ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Як зазначено в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Як зазначено в п. 1.5 Розділу 1 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.98 № 121, яка була чинною на час укладення сторонами відповідного договору купівлі-продажу та яка визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна в Україні, - державну реєстрацію права власності на об'єкти нерухомого майна здійснюють комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до п. 6 Додатку 1 до вказаної Інструкції, - свідоцтва про право власності на обєкти нерухомого майна, видані органами місцевого самоврядування, віднесено до переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна.

Як зазначено в ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.

Як зазначено в ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З досліджених доказів судом встановлено, що укладений 24.03.2016 року між сторонами по справі правочин, відповідно до діючої на той час та на час ухвалення рішення редакції ст. 657 ЦК України підлягав обовязковому нотаріальному посвідченню та не підлягав обовязковій державній реєстрації. Відповідач на момент свого волевиявлення щодо продажу спірного будинку, яке відобразилось в підписанні відповідного договору, а також отриманні оплати за продане майно, був його власником, тобто відповідно до положень ст. 658 ЦК України мав право продажу відповідного товару. Також судом встановлено, що відповідач на виконання своїх зобовязань за правочином передав позивачу предмет договору купівлі-продажу, тобто відповідний житловий будинок, а позивач сплатив відповідачу визначену ним грошову суму, отже між сторонами відбулось повне виконання відповідного договору. Враховуючи, що відповідач по справі, який є громадянкою іншої держави - Російської Федерації, що ускладнює її прибуття до нотаріальної контори, фактично ухиляється від нотаріального посвідчення правочину, а положення діючого законодавства не передбачають можливості зобовязання сторони правочину примусово здійснити його нотаріальне посвідчення, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, оскільки за діючим законодавством в даному випадку належним способом захисту порушеного права позивача, як покупця відповідного товару, є визнання договору дійсним та визнання за ним права власності на придбане за відповідним правочином майно.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 11, 16, 220, 328, 655, 657 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним та визнання права власності задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вул. Жовтнева, 24, укладений 24.03.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, - право власності на житловий будинок за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вул. Жовтнева, 24, який складається з: житлового будинку літ. А , що має загальну площу 48,6 кв.м.; житлову площу 42,8 кв.м.; літньої кухні літ. Б; літньої кухні літ. В; сараю літ. Г; навісу літ. Д; погрібу літ Е; лазні літ. Ж; сараю літ. З; сараю літ. И; сараю літ. К; душу літ. Л; убиральні літ. М; надвірних споруд - № 1-6, І.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, - 600 гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_4