22-ц/775/123/2017(м)
Головуючий в 1 інстанції Литвиненко Н.В.
Доповідач Гаврилова Г.Л.
РІШЕННЯ

Іменем України

07 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів Зайцевої С.А., Кочегарової Л.М.

за участю секретаря Гаркуша О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підприємства Іллічівського району міста Маріуполя про визнання права користування житловою площею, за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Маріупольської міської ради на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 квітня 2010 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право користування квартирою №2 в будинку №10 по вулиці Орловській у місті Маріуполі. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що дана квартира перебуває у комунальній власності, та до 1987 року нею користувався громадянин ОСОБА_3, який отримав інше жиле приміщення та виселився із спірної квартири.Оскільки у нього не було іншого житла, а у спірній квартирі в цей час ніхто не жив, він зробив капітальний ремонт і оселився в ній. Вважає, що набув права користування житловою площею в спірній квартирі.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 квітня 2010 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право користування квартирою №2 будинку №10 по вулиці Орловській в місті Маріуполі.

В апеляційній скарзі представник апелянта Виконавчого комітету Маріупольської міської ради ОСОБА_4,посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у визнанні права користування квартирою №2 будинку №10 по вулиці Орловській в місті Маріуполі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом не була проведена заміна відповідача ОСОБА_2 підприємства Іллічівського району міста Маріуполя на належного відповідача, яким є Виконавчий комітет Маріупольської міської ради, та не було його залучено у справі в якості співвідповідача. До відання виконавчих органів місцевих рад належать повноваження щодо управління обєктами житлово-комунального господарства, що перебуває у комунальній власності відповідних територіальних громад, розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності. Вважає, що відповідним рішенням суд вирішив питання про права та обовязки Виконавчого комітету Маріупольської міської ради, як власника житлового фонду, позбавивши можливості відстоювати свої права та інтереси в суді. Про ухвалене судом рішення Виконавчому комітету Маріупольської міської ради стало відомо лише у вересні 2016 року, коли позивач ОСОБА_1 звернувся до відділу приватизації житла Департаменту міського майна Маріупольської міської ради для приватизації спірної квартири.

Відповідно до положень ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності відповідача ОСОБА_2 підприємства Іллічівського району міста Маріуполя (наразі ЖКП « Керуюча компанія «Кальміуська»),який про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином та надав заяву про розгляд справи у відсутності його представника (а.с.53 ).

Заслухавши суддю - доповідача,доводи представника виконавчого комітету Маріупольської міської ради ОСОБА_4, яка підтримала доводи апеляції та просила її задовольнити,заперечення позивача ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що позивач з 2009 року живе у спірній квартирі, відремонтував її , представник житлово- комунального підприємства не заперечує проти задоволення позову, отже, з посиланням на ст. 65 ЖК України, прийшов до висновку, що ОСОБА_1 набув право користування спірним житлом.

Проте з такими висновками судів погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Таким вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з вересня 2009 року мешкає у квартирі АДРЕСА_1, за яку сплачує комунальні послуги. Згідно акту ОСОБА_2 підприємства Іллічівського району міста Маріуполя від 05 березня 2010 року позивачем було здійснений капітальний ремонт в даній квартирі. (а.с.11).

Згідно особового рахунку № 00002 , однокімнатна квартира АДРЕСА_2, жилою площею 22,5, загальною площею 38,5 кв.м., належить до державного житлового фонду та в ній ніхто не зареєстрований. ( а.с.9)

Згідно паспортних даних ОСОБА_1 та особового рахунку 40382, позивач зареєстрований у квартирі № 9, розташованій у будинку № 8 по вулиці Орловській у м. Маріуполі. ( а.с. 10)

Згідно статті 65 Житлового кодексу України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами сімї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Судом першої інстанції не зясовувалось питання щодо проживання позивача із попереднім наймачем даної квартири.

ОСОБА_1 пояснив Апеляційному суду, що із попереднім користувачем даної квартири ОСОБА_3 він незнайомий, в спірну квартиру вселився після того, як із неї виселився останній.

За приписами статті 30 Закону України « Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів міських рад належать повноваження щодо управління обєктами житлово- комунального господарства, що перебуває у комунальній власності відповідних територіальних громад , розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності.

Отже, питання щодо розподілу комунальної квартири, яка звільнена попереднім наймачем, відноситься до компетенції виконавчих органів міських рад, та вони є належними відповідачами у спорах, що виникають з договорів найму жилого приміщення, зокрема, визнання права користування жилим приміщенням.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов'язки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Як роз'яснено у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Крім того, відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Узагальнення судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010 - 2011 роках» від 01 лютого 2012 року судам роз'яснено, що з'ясувавши, що позов пред'явлено до неналежного відповідача, суд має роз'яснити позивачеві право на подачу заяви про заміну відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача. У випадку коли позивач після відповідних роз'яснень не подав вказану заяву, суд відповідно до ч. 5 ст. 36 ЦПК України має вирішити питання про залучення цих осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог.

Разом із тим, у порушення вимог ч. 4 ст. 10, ст. 33 ЦПК України суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, зазначене не врахував, не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не визначився зі складом осіб, які повинні брати участь у справі, та дійшов передчасного висновку про задоволення позову.

При цьому, апеляційний суд позбавлений процесуальних повноважень на вирішення питання про залучення належного відповідача у справі на стадії апеляційного перегляду.

За таких обставин , рішення суду першої інстанцій не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 307 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволені позову до ОСОБА_2 підприємства Іллічівського району міста Маріуполя про визнання права користування житловою площею.

Керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

апеляційну скаргу Виконавчого комітету Маріупольської міської ради задовольнити.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 квітня 2010 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підприємства Іллічівського району міста Маріуполя про визнання права користування житловою площею відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді Гаврилова Г.Л.

ОСОБА_5

ОСОБА_6