Справа № 595/261/17
Номер рядка звіту 48
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2017

м.Бучач

Бучацький районний суд Тернопільської області

В складі : головуючого судді Содомори Р.О.,

при секретарі: Пастушаку І.Д.,

з участю позивачки ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бучачі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що у них різні погляди на життя, зникло взаєморозуміння та взаємоповага, немає згоди у вирішенні спільних сімейних питань. Сім`я фактично розпалася, а шлюб носить формальний характер.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з підстав наведених в заяві. Проти можливості примирення категорично заперечила.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, оскільки вважає, що між ними можливе примирення.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та оцінивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 листопада 1993 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Бучацьким районним відділом ЗАГС, актовий запис №100, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ИД № 250056, виданим Бучацьким районним відділом ЗАГС Тернопільської області.

У даному шлюбі сторони дітей не мають.

Сторони по справі спільного господарства не ведуть, шлюб носить формальний характер, позивачка миритись не бажає.

В Постанові Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини.

Згідно ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У силу ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин.

Відповідно до п.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання

шлюбу, беручи до уваги інші обставини життя подружжя, суд прийшов до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

Керуючись ст.ст.10,11,60,212 ЦПК України, ст.ст.24,56,104,105,112 СК України, суд,

вирішив:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 20 листопада 1993 року Бучацьким районним відділом ЗАГС, актовий запис №100.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Бучацький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_3