Справа № 343/184/15-ц
Провадження № 22-ц/779/287/2017
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Максюти І.О., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Долинського районного суду від 24 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року АТ «УкрСиббанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Долинського районного суду від 24 березня 2015 року позов задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 5 квітня 2007 року в розмірі 22 768,58 доларів США, що станом на 6 січня 2015 року за курсом НБУ складає 359 027,63 грн, а також 10 552,29 грн пені за несвоєчасне погашення заборгованості.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 7 вересня 2015 року вказане рішення в частині визначення суми заборгованості змінено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 5 квітня 2007 року, яка станом на 6 січня 2015 року складає 22 768,58 доларів США, що еквівалентно 359 027,63 грн, а також 10 522,29 грн пені. З яких: 19 882,42 доларів США - заборгованість за кредитом, що еквівалентно 313 517,05 грн, в тому числі 2 607,29 доларів США - прострочена заборгованість за період з 7 жовтня 2013 року до 6 січня 2015 року; 2 886,16 доларів США, що еквівалентно 45 510,58 грн - заборгованість за процентами, у тому числі 2 642,58 доларів США - прострочена заборгованість за період з 5 грудня 2013 року до 4 січня 2015 року, 5 281,83 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 6 січня 2014 року до 6 січня 2015 року та 5 270,46 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за період з 6 січня 2014 року до 6 січня 2015 року. В решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року заочне рішення Долинського районного суду від 24 березня 2015 року в не скасованій частині та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 7 вересня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Долинського районного суду від 27 грудня 2016 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі на заочне рішення в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором ОСОБА_3 посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зазначає, що умовами кредитного договору передбачено випадки та порядок повернення кредиту, в тому числі достроково. У зв'язку з порушенням боржником строків повернення кредиту та виникненням заборгованості за кредитним договором банк змінив строк виконання основного зобов'язання боржником, надіславши їм 13.11.2014 року вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором у повному розмірі протягом 31 дня з дати отримання цієї вимоги. Разом з тим, ще до цієї вимоги банк направляв їй аналогічну вимогу, в якій вказував на необхідність погашення заборгованості за кредитним договором протягом 10 робочих днів з моменту отримання вимоги. Враховуючи отримання нею цієї вимоги, пройшов 6-ти місячний термін для звернення позивача в суд з даним позовом. А отже, за положеннями ст. ст. 251,252,559 ЦК України порука припинилася. Правовий висновок щодо цього міститься в постановах Верховного Суду України від 23 травня 2012 року та від 3 лютого 2016 року у справі № 6-1599цс15, однак при вирішенні спору він судом не застосований.

Посилаючись на зазначені обставини просила рішення суду в оскарженій частині скасувати.

В засідання апеляційного суду апелянт ОСОБА_3 та представник АТ «УкрСиббанк» не з'явилися будучи належним чином повідомленими, що не перешкоджає розглядові справи в їх відсутності.

Вислухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд, за нормою ч.1 ст.214 ЦПК України, вирішує питання щодо обставин, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються та чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення місцевого суду в оскарженій частині відповідає зазначеним вимогам закону з огляду на таке.

Постановляючи заочне рішення та задовольняючи позовні вимоги АТ «УкрСиббанк» суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 неналежно виконував умови кредитного договору, в зв'язку із чим банк вправі вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та штрафних санкцій солідарно як боржником, так і поручителем ОСОБА_3

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо солідарного стягнення

заборгованості за кредитним договором з поручителя виходячи з наступного.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, 5 квітня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту №0. Згідно умов договору позичальник отримав кредит в сумі 29 750,00 доларів США, що за курсом НБУ на день укладення кредиту дорівнює еквіваленту 150 237,50 грн, терміном до 4 квітня 2022 року зі сплатою 13,00 % за користування кредитом (а.с.12-19 т.1).

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 5 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки №0-1-П (а.с. 20-21 т.1).

Відповідно до п.п.1.3., 1.4. цього договору поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т. ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, визначених умовами основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

Матеріалами справи підтверджується, що боржник належним чином не виконував умови кредитного договору, у зв'язку із чим допустив заборгованість. Відповідно до наданого розрахунку станом на 6 січня 2015 року заборгованість складає: по кредиту та процентах - 22 768,58 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 359 027,63 грн. З них, зокрема, 19 882,42 доларів США, що еквівалентно 313 517,05 грн - заборгованість за кредитом, 2 886,16 доларів США, що еквівалентно 45 510,58 грн - заборгованість за відсотками, та по пені - 10 552,29 грн, з них: 5 281,83 грн пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 5 270,46 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками (а.с.39-51 т.1).

Сума заборгованості відповідачем не оспорювалась.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Разом з тим, за умови пред'явлення банком боржнику й поручителю вимог про дострокове виконання зобов'язання з повернення кредиту змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов'язання й порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов'язання.

Зазначені правові позиції викладені в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14 та № 6-106цс14 від 24 вересня 2014 року, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

На підставі ч. 1 ст. 252, ч. 1 ст. 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами.

Згідно п. 3.1. договору поруки цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника та основним договором.

Тобто, сторонами не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється.

Встановлено, що у зв'язку із невиконанням ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором банком 13 листопада 2014 року надіслано боржнику та поручителю письмові вимоги про погашення протягом 31 дня з дати одержання цього повідомлення простроченої заборгованості по тілу кредиту в розмірі 2 234,83 доларів США та простроченої заборгованості по процентах в розмірі 2 161,63 доларів США (а.с. 22-23, 24-25 т.1).

Також банком повідомлено їх про настання терміну дострокового повернення кредиту в повному обсязі у разі невиконання вимоги в зазначений термін починаючи із 32 дня з дати одержання цієї вимоги.

Враховуючи, що вказані вимоги відповідачі отримали 21 листопада 2014 року (а.с.26-30 т.1), кредитором в порядку реалізації свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, починаючи з 32 дня (22 грудня 2014 року) встановлено термін дострокового повернення кредиту.

З матеріалів справи вбачається, що АТ «УкрСиббанк» звернувся в суд з позовом до відповідачів 28 січня 2015 року (а.с.52 т.1), тобто у шестимісячний строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України. А отже, цей строк банком не пропущено.

Відтак, порука ОСОБА_3 не припинена.

Посилання апелянта щодо направлення їй Банком іншої вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором протягом 10 робочих днів з моменту отримання вимоги (що передувала вимозі від 13 листопада 2014 року) та отримання нею цієї вимоги до 6-ти місячного терміну звернення до суду є голослівними та будь-якими належними та допустимими доказами не підтверджуються.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно відсутні підстави і для скасування рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 7 вересня 2015 року в частині задоволення позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором.

В іншій частині рішення суду вступило в законну силу та апеляційним судом не переглядається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 318 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Долинського районного суду від 24 березня 2015 року та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 7 вересня 2015 року в частині задоволення позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: І.О. Максюта

О.В. Пнівчук