Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.03.2017 Справа №607/1271/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого - судді Стельмащука П.Я.

за участю секретаря судового засідання Бойко І.І.,

за відсутності сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, третя особа ОСОБА_3, про визнання права власності на автомобіль та зобовязання зняти з нього арешт, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, третя особа ОСОБА_3, про визнання за позивачем права власності на автомобіль марки Ford, моделі Scorpio 2.0, 1992 року випуску, червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 та зобовязання відповідача зняти з цього автомобіля арешт.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 01.09.2010р. між позивачем та третьою особою було укладено уний безоплатний договір доручення. На підставі цього договору 01.09.2010р. третя особа видала позивачу нотаріально посвідчену довіреність, якою позивача уповноважено розпоряджатись (продати, обміняти, передати в оренду,позику) належним на той час третій особі автомобілем марки Ford, моделі Scorpio 2.0, 1992 року випуску, червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, а також керувати цим автомобілем на території України та за її межами. В подальшому позивачем щодо цього транспортного засобу укладались із страховими компаніями договори (поліси) цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. 10.12.2012р. між позивачем та третьої особою було укладено договір купівлі-продажу цього транспортного засобу, згідно якого позивач отримав у власність автомобіль, сплативши за нього третій особі обумовлену договором суму 29000,00 грн. І в подальшому, знову ж таки, позивач укладав із страховими компаніями договори (поліси) цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. 17.01.2017р. працівником патрульної поліції затримано автомобіль та доставлено на спеціальний майданчик. Автомобіль затримано у звязку із наявністю відкритого відповідачем щодо третьої особи виконавчого провадження про стягнення із нього коштів. В ході виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на автомобіль. Позивач вказує на те, що з моменту передачі йому автомобіля (10.12.2012р.) на виконання договору купівлі-продажу, він є власником автомобіля, і на цей автомобіль не може бути звернуто стягнення за боргами третьої особи. Вважає, що його право власності на автомобіль порушено, просить позов задовольнити.

Позивач в судове засідання не зявився, однак представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області в судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи у встановленому порядку.

При розгляді справи судом встановлено наступне.

10.12.2012 року між ОСОБА_3, як продавцем, та ОСОБА_1, як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №1/12, згідно якого, ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 купив транспортний засіб марки Ford, моделі Scorpio 2.0, 1992 року випуску, червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 за 29000,00 грн.

17.01.2017р. інспектором УПП у м. Тернополі ДПП ОСОБА_4 в присутності позивача та свідків було затримано вищевказаний автомобіль, про що цього ж дня складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.

Згідно акту, автомобіль затриманий відповідно до статті 36 Закону України «Про виконавче провадження», власник автомобіля ОСОБА_3.

Належність автомобіля на праві власності ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу САА 908928 від 01.09.2010р.

Окрім того, судом встановлено, що 01.09.2010 року ОСОБА_3 надав ОСОБА_1 та ОСОБА_5 довіреність на розпорядження та використання у власних цілях транспортного засобу марки Ford, моделі Scorpio 2.0, 1992 року випуску, червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Право приватної власності громадянам України гарантовано Законами України, відповідно до яких обмеження права вільного користування приватною власністю може встановлюватись виключно Законами України.

Згідно статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.ст. 237, 244, 245 Цивільного кодексу України, довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов"язана або має право вчиняти правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Крім того, Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та моделей, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1338 від 07 вересня 1998 року (надалі Порядок), встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. Цей Порядок є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень.

Порядок передбачає набуття права власності на транспортний засіб з обов'язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності.

Відповідно до п. 7 Порядку, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Згідно п. 8 Порядку, реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника і документів, що посвідчують його особу, відповідність конструкції транспортного засобу встановленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів та правомірність придбання транспортного засобу.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, зокрема, є оформлені в установленому порядку: договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб.

Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в уповноважених органах МВС, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою уповноваженого органу МВС про зняття транспортного засобу з обліку.

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків.

Також, в роз'ясненні, що містяться в листі №24-150/0/4-13/ від 28.01.2013 р. "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, зокрема, зазначено, що невірним є визнання дійсними договорів купівлі-продажу та право власності на автомобілі на підставі виданих їх власниками довіреностей іншим особам з правом користування та повного розпорядження автомобілем або на підставі розписок про отримання власником грошової суми за проданий автомобіль, оскільки ст. 208 ч.1 п.3 ЦК України передбачає, що в письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ст. 206 ч.1 цього кодексу.

Як видно з матеріалів справи, на даний час згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля марки Ford, моделі Scorpio 2.0, 1992 року випуску, червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_3, а позивач користувався зазначеним автомобілем на підставі довіреності від 01.09.2010 року, яка була чинна протягом пяти років, однак власником даного автомобіля позивач не був.

У звязку із укладенням 10.12.2012р. договору купівлі-продажу автомобіля, право власності на автомобіль до позивача від третьої особи не перейшло, так як не були дотримані вищевказані вимоги Порядку. Договір не укладався на товарній біржі, чи не укладався безпосередньо в сервісному центрі МВС, чи нотаріально не посвідчувався. Позивач не звертався в сервісний центр МВС із заявою про державну реєстрацію транспортного засобу. Автомобіль продавцем (третьою особою) чи позивачем, як представником продавця, не знімався з обліку. Не сплачувались передбачені законодавством податки і збори (обов'язкові платежі), а також не вносились в установленому порядку платежі за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків.

Укладення позивачем із страховими компаніями договорів обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів немає правового значення для вирішення даного пору, так як позивач, на підставі довіреності, був представником власника автомобіля і вправі був від його імені укладати такі договори (про що зазначено в самій довіреності).

Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що позивач не довів обґрунтованості позовних вимог, суд вважає, що у задоволенні вимоги про визнання права власності на автомобіль слід відмовити.

Також не підлягає до задоволення вимога про зняття арешту із автомобіля, так як дана вимога є похідною від першої позовної вимоги, у задоволенні якої відмовлено.

Так як у задоволенні позові відмовлено, судові витрату позивачу не відшкодовуються.

Керуючись статтями 4, 10, 11, 60-62, 88, 209, 212-215, 223, 294 Цивільно-процесуального кодексу України, статтями 237, 244, 245, 328 Цивільного кодексу України, статтями, Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та моделей, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1338 від 07 вересня 1998 року, суд, -

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, третя особа ОСОБА_3, про визнання права власності на автомобіль та зобовязання зняти з нього арешт відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий П.Я.Стельмащук