Справа № 202/233/17
Пров. 2/202/803/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 лютого 2017 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська

в складі: судді-Бєльченко Л.А

при секретарі- Скляр А.І.,

за участі представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу, ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

12 січня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1,що складається з : 1- коридору; 2,8 кладової; 3-ванної; 4-туалету; 5 - кухні; 6,76 жилі кімнати, загальною площею- 42,6 кв.м, житловою площею- 27,1 кв.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 27.11.1993 року помер ОСОБА_4, який є її зведеним братом. Останньому на підставі договору дарування належала квартира АДРЕСА_1. Після його смерті 1/3 частину вказаної квартири успадкувала його матір, ОСОБА_5, яка користувалася після смерті сина всією квартирою, а не лише своєю часткою. 09.03.1996 року ОСОБА_5 померла. Після смерті останньої, вона, позивач, як донька ОСОБА_5 та єдиний спадкоємець, успадкувала 1/3 частину вказаної квартири. Після смерті матері, тобто з 09.03.1996 року вона почала відкрито та безперервно користуватися та володіти не тільки своєю часткою у розмірі 1/3 спірної квартири, а й залишившимися 2/3 частинами вказаної квартири. З цього приводу до неї не було заявлено жодних претензій чи позовів з боку третіх осіб.

Враховуючи, що на даний час вона, позивач, користується спірною квартирою більше 20 років, вона просила суд визнати за нею право власності на 2/3 частини спірної квартири.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 93).

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.11.1993 року помер ОСОБА_4 (а.с. 9), який є зведеним братом позивача по материній лінії, що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_4 та копією свідоцтва про народження позивача (а.с. 4, 75).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1, яка належала йому на підставі дублікату договору дарування від 30.09.1997 року, посвідченого Шостою дніпропетровською державної нотаріальною конторою за реєстровим № 2-9680 (а.с. 8).

ОСОБА_5 прийняла у спадщину після смерті сина, ОСОБА_4 1/3 частину спірної квартири, після чого 09.03.1996 року померла (а.с. 10а, 74).

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_5 позивач була єдиною спадкоємицею за законом першої черги та за заповітом та прийняла спадщину у вигляді 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Як встановлено судом, позивач, прийнявши після смерті матері у спадщину 1/3 частину спірної квартири, користувалася всієї квартирою протягом більше ніж 20 років, сплачувала комунальні платежі (а.с. 11-27).

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п*яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Як роз*яснено у пункті 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав при вирішенні спорів, пов*язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Оскільки судом встановлено, що позивач відкрито та безперервно користувалася та володіла 2/3 частинами квартири АДРЕСА_1 протягом більш ніж 20 років, жодних претензій та позовів з боку третіх особі з цього приводу заявлено не було, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 та визнати за нею право власності на 2/3 частини зазначеної квартири.

Керуючись ст.ст. 3,10,11,58,60, 209,213-215 ЦПК України, ст. 344 ЦК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 Любов*ю Анатоліївною право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_2,що складається з : 1- коридору; 2,8 кладової; 3-ванної; 4-туалету; 5 - кухні; 6,76 жилі кімнати, загальною площею- 42,6 кв.м, житловою площею- 27,1 кв.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області протягном 10 днів з дня проголошення рішення через суд першої інстанції.

Суддя-- ОСОБА_6