Справа № 307/390/17
Провадження № 2/307/564/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2017 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Плиска Ю.С.

з участю представника позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника органу опіки та піклування Гнатюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи, Тячівський РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області та орган опіки та піклування в особі Тячівської районної державної адміністрації про надання дозволу на виготовлення без згоди батька закордонного паспорта дитини та виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернулася в суд з вищевказаним позовом.

Посилається на те, що у шлюбі з відповідачем у них народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розірвання шлюбу залишилася проживати разом з нею.

Вона разом з дитиною має дозвіл на проживання і реєстрацію місця проживання у будинку її батьків у АДРЕСА_1.

На даний час їхня донька навчається у другому класі ЗОШ № 6 м. Смоленськ, де навчання ділиться на чотири чверті. У період канікул вони їздять на територію України, щоб побачитися з родичами та відповідачем, а на період навчання повертаються у РФ.

Спочатку відповідач надавав згоду на перетин державного кордону дитини у її супроводі, але тепер відмовляється без будь-яких пояснень.

Враховуючи, що термін дії паспорту для виїзду за кордон доньки спливає 15.10.2018 р. та відсутність згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, просить надати дозвіл на виготовлення закордонного паспорта дитини та виїзду за межі України у її супроводі без згоди батька, так як останній відмовляється надати таку згоду.

Вважає, що вказані позовні вимоги повністю відповідають інтересам дитини.

Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені у позовні заяві.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що позивачка не надає йому можливості бачитися з дитиною та грубо з ним розмовляє, тому він відмовив їй у наданні дозволу на вивезення дитини за кордон. До загострення їхніх особистих відносин, він разом з ОСОБА_4 зверталися до нотаріуса для надання їй дозволу на виїзд дитини у Російську Федерацію. На даний час, враховуючи їхні відносини, те що донька навчається постійно в іншій країні та перешкоди матері бачитися йому з дитиною, він боїться, що позивачка може виїхати з донькою за кордон та не повідомити його про їх місце проживання.

Представник органу опіки та піклування проти позову не заперечила та пояснила, що відповідач має право звернутися до органу опіки та піклування і йому буде визначено час протягом якого він зможе бачитися з донькою.

Представник Тячівського РВ ГУ ДМС в Закарпатській області у судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причини неявки. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

З приписів ст. 313 ЦК України убачається, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

В судовому засіданні встановлено, що у сторін є спільна донька ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з матір'ю.

Відповідно до довідки № 23 від 01.02.2017 р., виданої ЗОШ № 6 м. Смоленськ, ОСОБА_6 справді навчається в 2-му "А" класі, в 2016-2017 навчальних роках.

Суд приходить до висновку, що бажання позивачки отримати дозвіл на вивезення дитини за кордон повністю узгоджується з її правами та обов'язками покладеними на неї Сімейним кодексом України та Конвенцією про права дитини.

Однак, у ході розгляду справи було встановлено, що до недавнього часу відповідач як батько дитини надавав дозвіл на виїзд дитини за кордом у супроводі ОСОБА_4 та з його згоди було виготовлено паспорт ОСОБА_6 для виїзду за кордон. ОСОБА_2 не заперечує щодо навчання доньки у Російській Федерації, але побоюється, що у випадку задоволення позову позивачка може виїхати за кордон та не повідомити його про їх місце проживання чи перебування, що позбавить його можливості бачитися з дитиною. Він згідний надавати згоду, так як передбачено законодавством, один раз на рік.

Відповідно до чинного законодавства при наданні дозволу на виїзд дитини за кордон вказується конкретна держава прямування з зазначенням відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Враховуючи, що ОСОБА_5 навчається у РФ, то надаючи ОСОБА_4 право на виїзд дитини за кордон у період навчання, суд обмежив би її право перебувати за кордоном у період шкільних канікул, або змушений був би надавати їй згоду на виїзд за кордон без згоди батька на цілий рік, що потягло б за собою порушення вимог закону та порушення прав батька на можливість спілкування з дитиною.

Отже, беручи до уваги, що дитина на даний час знаходиться у Російській Федерації на підставі згоди батька посвідченої нотаріусом, що свідчить про його позитивні наміри щодо можливості навчання доньки у Росії, а також відсутність доказів, які б підтверджували факти відмови відповідача дати згоду на виїзд дитини за кордон, та ту обставину, що відповідач також часто працює за кордоном і не має можливості прибути у зручний для позивачки час у райвідділ ДМСУ, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити лише в частині вимог про виготовлення паспорта для виїзду дитини за кордон, так як для цього необхідна особиста згода, а не нотаріально посвідчена.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки судовий збір у сумі 640 грв.

Тому, керуючись ст.ст. 197, 209, 213-215 ЦПК України, ст. 313 ЦК України, ст.ст. 141, 150, 157 СК України суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Надати ОСОБА_4 дозвіл на виготовлення паспорта для виїзду за кордон її малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди батька, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 шістсот сорок гривень судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд Закарпатської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: Гримут В.І.