Справа №303/5602/15-ц
Номер стат. звіту - 46
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2017 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого-судді Куцкір Ю.Ю.

при секретарі Славич М.В.

з участю представників позивача ОСОБА_1

ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 селищної ради про визнання протиправним і скасування рішення селищної ради про затвердження матеріалів вимірів земельної ділянки, технічної документації із землеустрою щодо посвідчення права власності на земельну ділянку, державного акту про право власності на землю та реєстрації даного акту в книзі записів,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 селищної ради про визнання протиправним і скасування рішення селищної ради про затвердження матеріалів вимірів земельної ділянки, технічної документації із землеустрою щодо посвідчення права власності на земельну ділянку, державного акту про право власності на землю та реєстрації даного акту в книзі записів.

Позов мотивує тим, що вона ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 є власником житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, смт.Чинадієво, вул.Л.Українки, 14, Мукачівського району, що доводиться довідкою Мукачівського БТІ від 21.02.1998 року за №770. Також на підставі Державного акту про право приватної власності на землю від 11.02.1996 року серії III-ЗК №027968, вона є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,07 га. під вказаним вище будинком. У 2009 році у неї виник конфлікт із сусідом землевласником ОСОБА_6, який полягав в самочинному будівництві останнім гаражу з надбудовою на межі їхніх ділянок з порушенням архітектурно-будівельних норм, в тому числі відступу від межі ділянки. Даний спір перебував на розгляді суду, однак з мотивів відсутності у неї права на звернення в суд з позовом про знесення самочинного будівництва у вказаному позові було відмовлено. Під час знаходження справи у суді відповідач по справі розпочав процедуру приватизації земельної ділянки під власним будинком. Вказані ним дії робилися без узгодження з нею, як сусіднім землевласником. Так, з документів які в подальшому були подані ОСОБА_6 у суд вона дізналася, що існує рішення від 02.12.2010 року за №26, яким було затверджено матеріали вимірів ОСОБА_6 земельної ділянки під належним йому будинком в смт.Чинадієво, вул.Л.Українки, 16, Мукачівського району. 13 травня 2011 року на її заяву від 10.05.2011 року ОСОБА_7 селищним головою на її адресу було надіслано копію рішення 2-ї сесії 6-го скликання від 02.12.2010 року за №26. 12.03.2012 року нею було подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій вона в тому числі просила визнати незаконним та скасувати рішення другої сесії шостого скликання ОСОБА_7 селищної ради Мукачівського району №26 від 2 грудня 2010 року. Визнати незаконним і скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯП №080239 від 29 квітня 2011 року, виданий ОСОБА_6. Підставою для задоволення вказаних вимог згідно заяви вона вказала наступне: у звязку з непогодженням нею меж, дане питання повинно було розглядатися на засіданні земельної комісії та спір по межах вирішується у судовому порядку (ст.158 ЗК України та п.4 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 16.04.2004 року Про практику застосування земельного законодавства при розгляді цивільних справ). Вказане рішення сільської ради суперечить нормам права, тому є незаконним і підлягає скасуванню. Сільська рада не тільки не вирішувала спір між нею та ОСОБА_6 по межі, але й не повідомила її про прийняття такого рішення. Сільський орган самоврядування не врахував, що при отриманні нею державного акту на землю, межі вже були погоджені. Вона раніше за ОСОБА_6 отримала Державний акт на землю, ОСОБА_6 погодив їй межі, отже погоджені між ними межі є непорушними і встановлювати нові межі ніхто не має права. З вищенаведених підстав вважає, що рішення другої сесії шостого скликання ОСОБА_7 селищної ради Мукачівського району №26 від 2 грудня 2010 року є незаконним і підлягає скасуванню. На підставі вказаного рішення ОСОБА_6 у квітні 2011 року отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯП №080239, який необхідно скасувати також з вищенаведеної підстави. 23.05.2014 року (після відмови в задоволенні апеляційної скарги) набуло законної сили рішення Мукачівського міськрайонного суду від 18.03.2014 року яким в задоволенні позовних вимог щодо скасування рішення та державного акту з наведених в позові обставин та підстав було відмовлено. З того часу їй стало зрозуміло, що вона обрала невірний спосіб захисту своїх порушених прав предявивши позов посилаючись на не ті обставини та підстави для його задоволення. Так, відповідно до чинного законодавства отриманню відповідачем земельної ділянки у власність передувала процедура вирішення земельного спору між нею та ОСОБА_6, яку здійснила ОСОБА_7 селищна рада. Відповідач звернувся до ТОВ Трегер із замовленням про виготовлення відповідної документації. Так, геодезичні заміри були зроблені таким чином, що частина земельної ділянки вздовж будинку відповідача, який ним було збудовано на межі їх ділянок - без відступу, і яка є її власністю була включена у склад ділянки ОСОБА_6. Це чітко видно з плану меж земельної ділянки згідно оскаржуваного акту, на плані ділянка відповідача має виступ в сторону її ділянки. Згідно схеми її земельної ділянки на державному акті - чітко видно, що межа між нею і сусідом ОСОБА_6 є прямою, не вигнутою в середину її ділянки. Також наголошує, що при виготовленні нею державного акту про право приватної власності на землю від 11.02.1996 року серії III-ЗК №027968 мало місце погодження межі зі сторони ОСОБА_6 та інших суміжників, про що свідчить протокол погодження меж від 29.02.1996 року в якому зокрема стоїть підпис відповідача ОСОБА_6 та голови ОСОБА_7 сільської ради ОСОБА_8. Тобто при приватизації ОСОБА_6 земельної ділянки під власним будинком з його сторони та сторони ОСОБА_7 селищної ради були допущені дії внаслідок яких частина її земельної ділянки відійшла у власність відповідача. Це стало можливим у звязку з порушенням які були допущені при погодженні межі між їх земельними ділянками. Так, як на той час вони перебували в неприязних стосунках, судилися, то ОСОБА_6 виготовивши документацію на землю звернувся безпосередньо до ОСОБА_7 селищної ради з питанням погодження межі від її імені. Їй невідомо чи засідала відповідно комісія селищної ради розглядаючи питання погодження межі - чи в порушення чинного законодавства на розгляді такої комісії погодження межі за заявою ОСОБА_6 не знаходилася, але очевидним є факт, що рада своїм рішенням 2-ї сесії 6-го скликання від 02.12.2010 року за №26 - погодила межу між їхніми ділянками з наведеним вище порушенням та захопленням частини її ділянки. Посадові особи ОСОБА_7 селищної ради, всупереч чинному законодавству з порушенням процедури розглянули заяву відповідача та погодили межу з порушенням, при цьому вони виходили лише з пояснень та доводів відповідача, що і зумовило прийняття хибного рішення. Однак самим грубим порушенням став той факт, що ними не було вжито жодних заходів щодо повідомлення її чи членів її сімї щодо наявності даного спору, виходу комісії на місце, а також розгляд заяви ОСОБА_6. Маючи рішення сільської ради про погодження межі ОСОБА_6 зміг виготовити технічну документацію на ділянку з порушенням її конфігурації та всупереч даним її державного акту. На основі зазначеної технічної документації із землеустрою щодо посвідчення права власності на земельну ділянку було присвоєно кадастровий номер земельної ділянки :00:007:0050. Якщо врахувати дані оскаржуваного акту незрозумілим є розбіжність в номерах рішення 2-ї сесії 6-го скликання від 02.12.2010 року - в акті номер рішення 19, у виписці яку вона отримала від ради - 26.

Також 15.05.2017 року ухвалою Мукачівського міськрайонного суду було закрито провадження в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення другої сесії шостого скликання ОСОБА_7 селищної ради від 02.12.2010 року за №26, яким було затверджено матеріали вимірів ОСОБА_6 земельної ділянки під належними йому будинком в смт.Чинадієво, вул.Л.Українки, 16, Мукачівського району та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯП №080239 від 29 квітня 2011 року на земельну ділянку, площею 0,0705 га., за адресою: смт.Чинадієво, вул.Л.Українки, 16, Мукачівського району, кадастровий номер :00:007:0050, виданого ОСОБА_6.

Позивач ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про причину неявки суд не повідомила.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала та просила суд задоволити його з підстав зазначених в позові.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов також підтримав та просив суд задоволити його з підстав зазначених в позові.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити в його задоволенні з підстав зазначених в запереченні наданому ним суду.

Представник відповідача ОСОБА_7 селищної ради - ОСОБА_4 в судовому засіданні позов також не визнала та просила суд відмовити в його задоволенні, пояснивши суду, що позов є необґрунтованим та безпідставним.

Судовий експерт ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що ним на підставі ухвали суду було проведено судову земельно-технічну експертизу за наслідками якої 29.11.2016 року ним було складено висновок за №211/10-16.

Суд перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, представників відповідача, дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та підтверджується належними у справі доказами, що згідно довідки №770 від 21.02.1998 року виданої Мукачівським малим державним міжрегіональним підприємством технічної інвентаризації домоволодіння №14 в смт.Чинадієво по вул.Л.Українки Мукачівського району на праві особистої власності належить ОСОБА_5.

Встановлено, що 11.02.1996 року ОСОБА_5 було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії III-ЗК №027968, який посвідчує право власності на дві земельні ділянки, площею 0,07 га та 0,08 га, загальною площею 0,15 га, землю передано для обслуговування будинку та ведення підсобного господарства.

Рішенням 2 сесії 6 скликання ОСОБА_7 селищної ради Мукачівського району від 02.12.2010 року за №26 вирішено затвердити матеріали вимірів земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку в смт.Чинадієво, вул.Л.Українки, 16, Мукачівського району, виготовлених ТОВ Трегер та дозволено землевпорядним органам виготовити документи, що посвідчують право власності на дану земельну ділянку.

У відповідності до протоколу погодження меж земельної ділянки ОСОБА_5 від 29.02.1996 року була погоджена межа земельної ділянки ОСОБА_5.

Встановлено, що 29.04.2011 року ОСОБА_6 одержав Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0705 га, цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Дана земельна ділянка була одержана відповідачем ОСОБА_6 на підставі рішень 35 сесії 5 скликання №681 від 17.09.2009 року та 2 сесії 6 скликання №19 від 02.12.2010 року ОСОБА_7 селищної ради.

Згідно рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.03.2014 року справа 0707/554/2012 2/303/425/14, ухваленого за первісним позовом із збільшеними позовними вимогами ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_7 селищної ради Мукачівського району, виконавчого комітету ОСОБА_7 селищної ради Мукачівського району, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: управління Державного комітету земельних ресурсів у Мукачівському районі, інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю у Закарпатській області про усунення порушень у володінні та користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинного будівництва, поновлення строку на оскарження рішення виконавчого комітету ОСОБА_7 селищної ради Мукачівського району №196 від 30 вересня 2004 року, визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету ОСОБА_7 селищної ради Мукачівського району №196 від 30 вересня 2004 року, визнання незаконним та скасування рішення другої сесії шостого скликання ОСОБА_7 седищної ради Мукачівського району №26 від 02 грудня 2010 року, визнання незаконним та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯП №080239 від 29 квітня 2011 року та зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа - Чинадієвська селищна рада щодо зобовязання ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні ним земельною ділянкою шляхом зобовязання ОСОБА_5 не чинити перешкоди у встановленні труб водовідведення стічних вод на його земельну ділянку, облаштування тильної стіни будинку та прибудови та встановлення по межі земельних ділянок огорожі, у задоволенні первісного позову було відмовлено, а зустрічний позов задоволено частково.

Відповідно до ухвали колегії суддів палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 23.05.2014 року рішення Мукачівського міськрайонного суду від 18.03.2014 року залишено без змін.

Згідно із Висновком експерта №211/10-16 судової земельно-технічної експертизи від 29.11.2016 року відповідно до п.6 лінія відновленої межі відрізняється від лінії спільної фактичної межі земельної ділянки, якою володіє (фактично користується) ОСОБА_6, так, фактична межа частково заступає в бік будинковолодіння ОСОБА_6, а частково в бік будинковолодіння ОСОБА_5. Фактична ж межа частково проходить по стіні житлового будинку ОСОБА_6, тоді як згідно плану по державному акту межа повинна проходити з відступом від житлового будинку на відстані від 0,39 м. до 0.44 м..

У відповідності до п.7 вищезазначеного висновку експерта фактична площа земельної ділянки в користуванні у ОСОБА_6, враховуючи лінії А-Д, Д-Г, Г-Б відповідно до плану земельної ділянки вказаному в державному акті ОСОБА_6 по відновленим межовим знакам, а спільну лінію межі з ОСОБА_5 враховуючи по фактичному користуванні ОСОБА_6 з боку земельної ділянки ОСОБА_5, становить 694,5 м.кв..

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 18.03.2014 року справа 0707/554/2012 2/303/425/14 було встановлено, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №080239 від 29 квітня 2011 року, тобто до оскарження позивачем рішень, на підставі якого його було видано, селищна рада при прийнятті відповідних рішень діяла в межах та у спосіб встановлений законодавством.

В судовому засіданні встановлено, що як рішення 2 сесії 6 скликання ОСОБА_7 селищної ради від 02.12.2010 року за №26 так і Державний акт на право власності на земельну ділянку від 29.04.2011 року виданого ОСОБА_6 на час розгляду справи в установленому законом порядку не визнані незаконними та не скасовані.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин

справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст.30 ЗУ Про землеустрій погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, Законом України Про землеустрій та іншими законами.

Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 ЗУ Про місцеве самоврядування в Україні питання щодо регулювання земельних відносин на території міста вирішуються виключно на пленарних засіданнях селищної ради.

Відповідно до ч.1 ст.59 ЗУ Про місцеве самоврядування в Україні місцева рада в межах свої повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

У відповідності до ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ч.1,2,3 ст.158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Крім того, суд також враховує наступне. Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції № 475/97-ВР від 17.07.1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Згідно з ст.1 Першого протококу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі Спорронг і Льоннрот проти Швеції від 23 вересня 1982 року, Новоселецький проти України від 11 березня 2003 року, Федоренко проти України від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. До того ж у справі Стретч проти Сполученого Королівства від 24.06.2003 року Європейський суд з прав людини зробив висновок, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції.

Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Також Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства та знаходять засоби для їх вирішення (наприклад, рішення у справах Хендісайд проти Сполученого Королівства від 07.12.1976 року, Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.01.1986 року).

Отже, створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обовязок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості.

Верховний Суд України за наслідками розгляду справи (постанова №6-92цс13 від 18.09.2013 року) щодо законності передачі земельної ділянки прийшов до наступного правового висновку, відповідно до якого особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципам міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, оскільки позивачем ОСОБА_5 не було доведено належними та допустимими доказами, що відповідачем ОСОБА_6 було порушено права та законні інтереси позивача при виготовленні технічної документації із землеустрою та реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 152, 155, 158 ЗК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 64, 88, 209, 212, 214-215, 217, 218 ЦПК України, суд,-

р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання протиправною та скасування технічної документації із землеустрою щодо посвідчення права власності на земельну ділянку, площею 0,0705 га, за адресою смт.Чинадієво, вул.Л.Українки, 16, Мукачівського району, кадастровий номер :00:007:0050 за ОСОБА_6 та визнання недійсним і скасування реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯП №080239 від 29.04.2011 року на земельну ділянку, площею 0,0705 га., за адресою: смт.Чинадієво, вул.Л.Українки, 16, Мукачівського району, кадастровий номер :00:007:0050 виданий на імя ОСОБА_6 в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №00205 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Закарпатської області через Мукачівський міськрайонний суд.

Головуючий Ю.Ю. Куцкір