Справа № 461/4103/16 Головуючий у 1 інстанції: Государський А.В.
Провадження № 22-ц/783/1108/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Палишина О.Ф.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю представника позивача ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до начальника управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради Свистун Інни Василівни, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, про визнання дій незаконними,-

встановила:

В червні 2016 року позивач ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до начальника управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради Свистун І.В., з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, про визнання дій незаконними.

Вимогу обґрунтовував тим, що відповідач безпідставно відмовила йому у продовженні договору оренди нерухомого майна. Звертає увагу, що нежитлове приміщення, яке знаходиться у АДРЕСА_1 перебуває в його користуванні відповідно до Розпорядження виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів № 653 від 10.09.1992 року, на виконання якого 15.09.21992 року укладено договір на оренду нежитлових приміщень (переукладено договором оренди № 323 від 11.05.1993 року). З 1993 року по 2014 рік договір оренди неодноразово переукладався і приміщення художньої майстерні постійно перебувало в його користуванні, жодних конфліктів, непорозумінь стосовно користування і утримання орендованого майна, зі сторони орендодавця, власників і користувачів сусідніх приміщень, ніколи не виникало.

Вважає, що безпідставна відмова у продовженні договору оренди суперечить вимогам статті 19 Конституції України, ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», Положенню про оренду майна територіальної громади м. Львова, яке затверджене ухвалою Львівської міської ради № 2472 від 27.06.2013 року та умовам договору оренди № Г-8209-12 від 02.04.2012 року.

Стверджує, що жодних переобладнань, перепланувань чи інших самовільних змін в приміщенні об'єкту оренди не вчиняв. Фактично санвузол у приміщенні об'єкту оренди існував ще до вступу ним в права орендаря у 1992 році. Більше того, у договорі оренди № 323 від 11.05.1993 року приміщення санвузла вказане та виділено окремим рядком 0,3 м.кв. Крім того, наявність перегородки санвузла в приміщенні об'єкту оренди не є обставиною, яка б свідчила про неналежне виконання обов'язків за договором оренди.

Просив визнати незаконними дії начальника управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради Свистун Інни Василівнищодо відмови йому у продовженні Договору оренди № Г-8209-12 від 02.04.2012 року терміном на п»ять років та вирішити питання про судові витрати.

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 29 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до начальника управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради Свистун Інни Василівни, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, про визнання дій незаконними- відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_4, вважає, що оскаржуване рішення є незаконним, оскільки ухвалене за неповного з»ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що 02.04.2012 року між управлінням та ОСОБА_4 укладено договір оренди нерухомого майна за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 22,8 кв.м., на термін 2 роки 364 дні, з 02.04.2012 року по 01.04.2015 року.

Об»єкт оренди переданий для використання під творчу майстерню, оскільки орендар є членом Національної спілки художників України і творча діяльність є засобом для його існування.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника.

На думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно стверджує, що в процесі перевірок встановлено, що в приміщенні під номером 8-1 самовільно облаштоване додаткове приміщення з санітарним вузлом та умивальником, оскільки ще в описі технічного стану приміщення у договорі оренди від 11.05.1993 року зазначено наявність санвузла.

Також, звертає увагу, що Управління в процесі проведення перевірки на предмет дотримання умов оренди, 20.03.2014 року вказало орендарю про те, щоб останній скерував пакет документів, необхідний для продовження договору оренди, що свідчить про намір передавати і надалі відповідне приміщення в оренду.

Таким чином вважає, що комісією з питань підготовки пропозицій для надання в оренду майна територіальної громади м. Львова в межах розгляду питання продовження договору оренди від 02.04.2012 року № Г-8209-12 та 08.04.2015 р. безпідставно вирішено відмовити у його продовженні.

При цьому, зазначає, що комісія неповноважна розглядати таке питання, а таке рішення прийняте на основі неправдивих свідчень мешканців будинку.

Актом обстеження ЛКП «Цитадель-Центр» № 1106 від 02.02.2015 року зафіксовано факт цільового використання об'єкта оренди, задовільний стан приміщення, відсутність заборгованості з орендної плати, суборендарів та наявність договору на відшкодування експлуатаційних витрат. Висновок за актом - названі приміщення використовуються за призначенням.

Звертає увагу на те, що згідно із п. 3.5.1. Положення про оренду майна територіальної громади м. Львова підставою для позитивного управлінського рішення щодо продовження договору оренди на новий строк є подання орендарем заяви про переукладення договору оренди до закінчення терміну його дії, при цьому згідно із п. 3.5.2. у разі подання орендарем заяви про переукладення договору після закінчення терміну дії договору та/або внаслідок виявлення порушень умов договору за результатами проведеного обстеження майна, управління комунальної власності приймає негативне управлінське рішення.

Зважаючи на акти перевірок, якими зафіксовано факт цільового використання приміщення, відсутність заборгованості з орендної плати та задовільний стан приміщення, начальник Управління Свистун І.В., в порушення нормативно-правових актів Львівської міської ради відмовила у продовженні договору оренди.

Після своєчасного надходження заяви ОСОБА_4 начальник управління Свистун І.В. була зобов'язана перевірити його на критерії належного орендаря та прийняти відповідне рішення, отримавши відмову в продовженні договору, позивач повторно звертався із заявами, однак отримував відмови.

Вважає, що відповідач повинна була прийняти управлінське рішення про продовження договору оренди № Г-8209-12 від 02.04.2012 року на новий термін 5 років, однак всупереч закону цього не зробила.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 листопада 2016 рокута ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Судові витрати покласти на позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 на підтримку доводів скарги, а також пояснення представника третьої особи ОСОБА_3 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить висновку про відсутність підстав для задоволення скарги виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог районний суд виходив з того, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 16 березня 2016 року, яке набрало законної сили встановлено, що волевиявлення орендодавця відносно припинення договору у зв'язку із закінченням строку його дії 01.04.2015 року і небажання продовжувати орендні відносини, підтверджується його листом від 17.04.2015 року № 2302-вих-1025, який в межах встановленого законом і договором місячного терміну надіслано та вручено позивачу.

Таким чином, обставини на які покликається позивач встановлені судовим рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 березня 2016 року, при цьому позивачем не доведено неправомірності дій відповідача з інших обставин.

Також, суд критично оцінив доводи позивача стосовно добросовісності у виконанні умов договору, а також необхідності продовження строку дії договору на підставі приписів ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та ч. 1 ст. 777 ЦК України, оскільки належне виконання умов договору не спростовує факту закінчення строку його дії та небажання орендодавця його продовжувати, а вказані позивачем норми встановлюють можливість для добросовісного орендаря реалізації переважного права на укладення договору оренди на новий строк перед іншими претендентами на оренду цього ж майна і за інших рівних з ними умов, а не автоматичного і беззаперечного продовження договору оренди, як вважає позивач.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та відповідно до ст. 303 ЦПК України виходить із наступного.

В силу ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договір.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов.

Судом першої інстанції беззаперечно встановлено, що 02.04.2012 між Управлінням комунальної власності ДЕП ЛМР та ОСОБА_4 укладено Договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Г-8209-12, за умовами якого позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нерухоме майно - приміщення загальною площею 22,8 кв.м. (з індексом приміщень 8-1), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на строк до 01.04.2015 року (а.с.11-14).

Після закінчення строку дії Договору його продовження буде здійснюватися у порядку, передбаченому ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (п.13.1 Договору).

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника.

В ході розгляду звернень ОСОБА_4 № 3-Х-3610/АП від 16.02.2015 року, № 3-Х-7650/АП від 23.03.2015 року, № 3-Х-8327/АП від 27.03.2015 року щодо продовження терміну дії Договору, позивачу повідомлено, що комісією з підготовки пропозицій для надання в оренду майна територіальної громади м. Львова розглянуте питання продовження договору оренди від 02.04.2012 року № Г-8209-12 та 08.04.2015 року вирішено відмовити у продовженні договору, повернуто позивачу пакет документів (а.с. 15, 16).

З метою перевірки додержання умов Договору, 20.02.2015 року та 11.03.2015 року проведено обстеження об'єкта нерухомого майна, що перебувало в оренді позивача ОСОБА_4, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 22,8 кв. м. та складено Акти № 106 від 02.02.2015 року та № 310-нп/15 від 11.03.2015 року. Зокрема, в акті від 11.03.2015 року комісія вказала, що орендоване приміщення за адресою АДРЕСА_2 під індексом 8-1 перебуває у задовільному стані. В даному приміщенні виявлено стіну перегородку, що формує приміщення санвузла. З даного приміщення є вихід на горище, зі слів мешканців будинку вихід на горище здійснюється виключно з території орендованого приміщення. Доступу до приміщення горища на момент обстеження не було. Згідно технічних висновків ДНД ПВІ, НДІ «Проектреконструкція», загальний стан будинку - задовільний, стан горища - незадовільний. Приміщення санвузла, раковину не відображено в технічній документації (а.с. 18).

17.04.2015 Управлінням комунальної власності ДЕП ЛМР на адресу відповідача надіслано повідомлення № 2302-вих-1025 про припинення договірних відносин у зв'язку із закінченням терміну дії договору оренди, зобов'язано ОСОБА_4 протягом 15 днів повернути балансоутримувачу орендоване приміщення у належному санітарно-технічному стані по акту приймання передачі, а також провести повний розрахунок по сплаті орендної плати, а в разі наявності заборгованості - погасити її в повному обсязі.

Однак, відповідач жодних дій, спрямованих на належне виконання умов договору у зв'язку з його закінченням не вчинив, що підтверджується судовим рішенням у справі № 461/8742/15-ц, що власне стало підставою для звернення з позовом Управління КВ ДЕП Львівської міської ради до ОСОБА_4 про повернення об'єкту оренди шляхом виселення.

В подальшому позивач ОСОБА_4 заявами 10.06.2015 року № З-Х-16010 та від 10.06.2015 року № З-Х-16008 повторно звернувся до Управління комунальної власності ДЕП ЛМР щодо розгляду питання продовження договору оренди від 02.04.2012 року № Г-8209-12.

Зазначене питання розглядалось 08.07.2015 року комісією з підготовки пропозицій для надання в оренду майна територіальної громади м. Львова та прийнято рішення про відмову у продовженні договору оренди.

В свою чергу, звертаючись з даними позовними вимогами, позивач ОСОБА_4 вимагаючи визнати дії відповідача незаконними, фактично покликався на ті ж обставини та підстави, що й у позові про продовження договору оренди нежитлового приміщення, який був заявлений зустрічним до позову Управління КВ ДЕП Львівської м/р про повернення об»єкту оренди шляхом звільнення нежитлового приміщення.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова 16.03.2016 року у справі № 461/8742/15-ц, яке набрало законної сили та залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області (провадження № 22-ц/783/3066/16) задоволено позов Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради до ОСОБА_4 за участю третіх осіб - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, Львівської обласної організації Національної Спілки художників України про повернення об»єкту оренди шляхом звільнення нежитлового приміщення.

Зобов»язано ОСОБА_4 повернути об»єкт оренди шляхом звільнення нежитлового приміщення загальною площею 22,8 кв.м. (з індексом приміщень 8-1), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради про продовження договору оренди нежитлового приміщення загальною площею 22,8 кв.м. (з індексом приміщень 8-1), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 - відмовлено за безпідставністю.

Оскільки спір вирішено між тими ж сторонами з приводу одних і тих же правовідносин, колегія суддів звертає увагу на те, що рішення Галицького районного суду м. Львова від 16.03.2016 року у справі № 461/8742/15-ц має преюдиційне значення для даної справи та виключає необхідність доказування незаконності дій відповідача в частині безпідставної відмови у продовженні строку договору оренди.

Таким чином, зважаючи те, що продовження строку договору оренди залежить від факту наявності чи відсутності у сторін повідомлення про припинення договірних відносин, при цьому на виконання умов п. 4.3. договору оренди № Г-8209-12 від 02.04.2012 року в місячний термін після закінчення терміну дії договору орендодавець повідомив орендаря про припинення договірних відносин, тому бажання продовжити дію такого лише з однієї сторони договору не є підставою для його продовження та не заперечує факт припинення договору 01.04.2015 року.

Інші доводи апеляційної скарги аналогічні мотивам позовної заяви, яким суд першої інстанції обгрунтовано за правилами статті 212 ЦПК України дав правову оцінку, потреби в їх переоцінці колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин