Справа № 452/429/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2017 року м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області у складі головуючого судді Казана І.С. при секретарі Топорович В.В., із участю державного виконавця Співака Р.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Самборі Львівської області подання головного державного виконавця Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1 про вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, -

в с т а н о в и в:

Головний державний виконавець Самбірського міськрайонного відділу ДВС ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним поданням, погодженим із начальником відділу державної виконавчої служби. В обґрунтування власної позиції посилається на те, що у провадженні відділу ДВС знаходиться виконавче провадження №51421615 з виконання постанови №0912/20910/16, виданої Львівською митницею ДФС 01.04.2016 року, за якою є невиконане зобовязання у ОСОБА_2. Після проведення ряду виконавчих дій добровільно боржник виконавчий документ не виконує, кошти на рахунок стягувача не сплачує і на попередження по оплаті не реагує; відтак, головний державний виконавець звернувся із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України до виконання зобовязання за вищевказаним рішенням.

У судовому засіданні державний виконавець Співак Р.Б. підтримав вищевказане подання про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України та просив його задовольнити.

Заслухавши пояснення державного виконавця, дослідивши обставини подання та додані документи виконавчого провадження, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вказаного подання з таких підстав:

Судом установлено, що згідно постанови в справі про порушення митних правил №0912/20910/16, виданої Львівською митницею ДФС 01.04.2016 року та постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №51421615 від 13.06.2016, винесеної головним державним виконавцем Співаком Р.Б., - відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 штрафу в розмірі 548270,22грн. і встановлено строк до 20.06.2016 року, у який боржник добровільно мав би виконати рішення.

Проте із листа від 13.06.2016 року №09-44/Д-6 вбачається, що боржнику була надіслана копія зазначеної постанови про відкриття виконавчого провадження, однак державним виконавцем суду не надано докази про те, що вказана постанова ОСОБА_2 була надіслана рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, а саме, у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до викладених висновків Верховним Судом України в Узагальненні судової практики щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України від 26.11.2016 року, ухилення боржника від виконання своїх зобовязань є оціночним поняттям. Доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязань покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

Особа, яка має невиконані договірні, аліментні та інші зобовязання за судовим рішенням або рішенням іншого органу (посадової особи), не може вважатися винною та бути позбавленою конституційного права на свободу пересування, вільний вибір місця проживання та право вільно залишати територію України (ст. 33 Конституції України). У разі ухилення від виконання зобовязання суд може тимчасово обмежити особу в праві виїзду за межі України (ст. 377-1 ЦПК), причому на момент звернення до суду з поданням державного виконавця факт ухилення боржника від виконання зобовязань повинен вже відбутися і бути обєктивно наявним та доведеним, що має вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У відповідності до ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставин, які є предметом посилання державного виконавця у поданні про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню, зокрема, доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання. Ухилення від виконання зобовязань, означає з обєктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обовязків. У звязку з цим і здійснюється примусове виконання.

Особа, яка має невиконані зобовязання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Саме невиконання боржником самостійно зобовязань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обовязків. Відсутність добровільного виконання судового рішення не свідчить про ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України зазначене подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається обовязок доказування.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути обєктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У звязку з наведеним боржник вважається не повідомленим про відкриття виконавчого провадження та строками добровільного виконання постанови.

Отже, державним виконавцем Співаком Р.Б. не доведено, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього вказаним рішенням.

Згідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначено перелік заходів примусового виконання рішень, до яких не віднесено встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Враховуючи усе вищенаведене, вбачається відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобовязань і відомостей про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вказаного подання.

Керуючись ст.ст. 208-210, 377-1 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні подання головного державного виконавця Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через місцевий суд протягом пяти днів із дня отримання її копії.

Суддя