Справа № 372/2592/16-ц Головуючий у І інстанції Мора О.М.
Провадження № 22-ц/780/984/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
судді Апеляційного суду Київської області
у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління СБУ у м. Києві та Київській області, Головного управління Національної поліції у Київській області, Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Київській області про усунення перешкод в здійсненні права власності на нерухоме майно шляхом звільнення майна з під-арешту
22 лютого 2017 року м. Київ
Позивач, не погоджуючись з арештом на належні їй земельні ділянки, який було накладено постановою Управління СБУ від 30 травня 2012 року в рамках кримінальної справи, порушеної за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, предявила вимогу про усунення їй перешкод у користуванні власністю шляхом звільнення зазначених земельних ділянок з-під арешту.
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 05 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22.02.2017 року у задоволенні апеляційної скарги позивача було відмовлено, рішення суду першої інстанції залишене без змін. Розглянувши позовну вимогу позивача по суті, суд дійшов висновку про те, що арешт було накладено в рамках кримінального провадження, розслідування за яким на даний час триває, а зняття арешту з речового доказу по кримінальній справі призведе до унеможливлення ряду слідчих дій. При цьому суд не встановив порушень при накладенні такого арешту. За таких умов вважав, що підстави для задоволення позову відсутні.

З наведеною позицією суду не згідний з наступних підстав:

У відповідності до положень ст. 15 ЦПК України суди у порядку цивільного судочинства розглядають справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Як було встановлено в ході розгляду справи, оскаржуваний позивачем арешт на земельні ділянки був накладений в рамках кримінального провадження, досудове розслідування за яким триває. Спірні земельні ділянки було визнано речовим доказом.

Порядок скасування арешту майна, накладеного в рамках кримінального провадження, передбачений ст. 174 КПК України. Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Крім того, прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. Суд одночасно з ухваленням судового рішення за кримінальним провадженням, яким закінчується судовий розгляд, вирішує й питання про скасування арешту майна.

Питання про арешт на майно, накладений в рамках кримінального провадження, порушеного до набрання чинності КПК України 2012 року і на даний час не направленого до суду, вирішується слідчим (ч. 4 ст. 126 КПК України 1960 року).

Зважаючи на викладене, питання про накладення та зняття арешту за кримінальним провадженням має вирішуватися саме в рамках такого провадження, а оцінка відповідності дій слідчого при проведенні слідчих дій, зокрема законності накладення арешту в рамках кримінальної справи (провадження), або наявність чи відсутність підстав для зняття такого арешту, не відноситься до компетенції суду в порядку цивільного судочинства. Суд при розгляді цивільної справи не може приймати з цього приводу рішення по суті питання (навіть й про відмову у задоволенні позову), оскільки таке рішення передбачає оцінку питань поза межами компетенції суду в рамках цивільного судочинства.

Позиція, що питання про зняття накладеного за кримінальним провадженням арешту не має вирішуватися в рамках цивільного судочинства, викладена й у п. 1 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року за № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна».

Якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суддя при вирішенні питання про відкриття провадження по справі відмовляє у такому відкритті (п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України), а якщо провадження по такій справі було відкрите, суд на підставі п. 1 ч.1 ст. 205 ЦПК України закриває провадження. В той же час колегія суддів апеляційного суду погодилася з позицією суду першої інстанції щодо розгляду даної заяви по суті та постановила ухвалу про залишення рішення суду без змін, хоча у відповідності до положень ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі з підстав, визначених ст. 205 ЦПК України.

Зважаючи на наведені положення, не можу погодитися з позицією колегії суддів апеляційного суду щодо відсутності підстав для скасування рішення Обухівського районного суду Київської області від 05 грудня 2016 року, вважаю, що вказане рішення підлягало скасуванню, а провадження по справі - закриттю.

Суддя

Апеляційного суду Київської області ОСОБА_2

"22" лютого 2017 р.