Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги мотивує тим, що 17.09.2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб. У шлюбі у подружжя народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Спільне життя між ними не склалося, з вини відповідача між ними часто виникають непорозуміння та сварки. На даний час шлюбні відносини між ними припинені спільне господарство не ведуть. Позивач вважає, що збереження сім'ї є неможливим.

Враховуючи вищенаведене, позивач просить шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 17.09.2005 року Сторожницькою сільською радою Ужгородського району, актовий запис №32, розірвати.

Позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог згідно якої просить шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвати, неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишити проживати з батьком.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Крім того, позивач подав укладений 24.02.2017 року між ним та ОСОБА_2 нотаріально посвідчений договір про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та виховання.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась в порядку ст.76 ЦПК України, подала до суду заяву про розгляд без її участі, проти задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу та залишення доньки проживати з батьком не заперечує.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно свідоцтва НОМЕР_1 від 17.09.2005 року про шлюб, 17 вересня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано Сторожницькою сільською радою Ужгородського району Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №32. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на ОСОБА_2.

За час шлюбу у подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилась донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_2 від 20.11.2006 року, виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського МРУЮ.

У відповідності зі ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Виходячи із змісту ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виявився невдалим, сімейне життя не склалося, шлюбних стосунків вони не підтримують, тобто даний шлюб існує тільки формально.

Частиною 2 статті ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Спору з приводу місця проживання малолітньої доньки між сторонами відсутній.

24 лютого 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та виховання, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Форкош М.М. та зареєстрований в реєстрі за №191. За умовами даного договору сторони досягли згоди, що їх донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на момент підписання договору є малолітньою дитиною, буде проживати разом з батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1

При визначенні місця проживання дитини за СК поняття місця проживання це не конкретна адреса і не конкретний населений пункт, а саме особа, з якою має проживати дитина. Відповідно до ст.161 СК України це може бути один із батьків (баба, дід або інші родичі дитини), а не конкретне місця її проживання.

Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід розірвати, а малолітню залишити проживати з батьком. Таким чином, позовна заява підлягає задоволенню.

Керуючись ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24, ст.ст. 110, 112, 160 СК України, ст.ст. 10, 60, 169, 174, 208, 209, 213, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини - задовольнити.

Шлюб, укладений 17 вересня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який зареєстровано Сторожницькою сільською радою Ужгородського району Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №32, - розірвати.

Малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишити проживати разом з батьком ОСОБА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош