Дата документу 15.02.2017
Справа № 334/4218/13-ц
Провадження № 4-с/334/29/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Добрєва М.В.

при секретарі Матвієнко О.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу по скарзі Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі Центрального районного відділення електричних мереж на дії державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, вказавши, що постановою державного виконавця Дніпровського ВДВС Запорізького МУЮ від 28.09.2016 року було відмовлено у відкритті виконавчого провадження, за листом, виданим на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.08.2013 року по цивільній справі № 334/4218/13-ц за позовом ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі ЦРВЕМ до ОСОБА_1 про стягнення вартості не облікованої електроенергії, щодо примусового стягнення з боржника на користь ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі ЦРВЕМ заподіяної шкоди в розмірі 1402,47 грн. та витрат, повязаних зі сплатою судового збору в розмірі 229,40 грн., у звязку з тим, що у вказаних виконавчих листах був відсутній ідентифікаційний код боржника.

В скарзі просить визнати дії державного виконавця Дніпровського ВДВС ЗМУЮ ОСОБА_2 щодо відмови на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» у прийнятті та відкритті виконавчого провадження по виконавчому листу № 334/4218/13-ц , виданим 19.08.2013 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя щодо стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 1402,47 грн. та 229,40 грн. неправомірними, визнати незаконними та скасувати вказані постанови та зобовязати державного виконавця вирішити питання про відкриття виконавчого провадження.

Сторони в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином: представник заявника надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, свої вимоги підтримав у повному обсязі, державний виконавець причини неявки суду не повідомив.

Вивчивши надані суду матеріали, проаналізувавши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ст. 383 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 385 ЦПК України передбачено, що скаргу може подано до суду в десятиденний строк, коли особа дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27.06.2013 року по цивільній справі № 334/4218/15-ц позов ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі ЦРВЕМ було задоволено та з ОСОБА_1 було стягнуто вартість не облікованої електроенергії в розмірі 1402,47 грн., а також витрати, повязані зі сплатою судового збору в розмірі 229,40 грн.

05.09.2013 року по вказаній справі було виписано виконавчий лист, який для примусового виконання було направлено до Дніпровського ВДВС ЗМУЮ.

28.09.2016 року постановою державного виконавця Дніпровського ВДВС ЗМУЮ ОСОБА_2 у прийнятті вказаного виконавчого листа та у відкритті по ньому виконавчого провадження було відмовлено на підставі п.8 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження».

Частина 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» містить вимоги до виконавчого документа, у якому зокрема має бути зазначено й індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (фізичної особи). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 26 цього Закону у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам ст. 18 державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Разом з тим, спеціальним законом, який визначає умови та порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження», згідно ст. 11 якого, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів.

Крім того, відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», з метою захисту інтересів стягувача, державний виконавець має право одержувати безоплатно від органів установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну. ВАТ «Запоріжжяобленерго» право одержувати зазначену інформацію не має.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в ст. З цього Закону.

Положеннями ст. 3 Закону передбачено, що примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню такі виконавчі документи, як виконавчі листи, що видаються судом.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі повинні бути зазначені також повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до відділу державної виконавчої служби за, належним місцем виконання рішення.

Згідно ч. 2 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» у заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач вправі зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, місцезнаходження його майна тощо), а також шляхи отримання ним коштів, стягнутих з боржника.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 32 Конституції України й ч. 1 ст. 302 ЦК України, не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2-рп/2012, відповідно до п. 1 якого збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя, таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Крім того, п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону надає право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Виконавчий лист по цивільній справі № 334/4218/13-ц у встановлений законодавцем строк було предявлено до Дніпровського ВДВС Запорізького МУЮ, однак, державний виконавець відмовила у відкритті виконавчого провадження та повернула вищезазначені виконавчий лист стягувачеві.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

В силу положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що державним виконавцем не використані в повному обсязі надані йому права та обов'язки, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», а відомості про ідентифікаційний номер або номер та серію паспорта (що по своїй природі є конфіденційною інформацією) боржника можуть бути надані лише на вимогу державного органу, яким ВАТ «Запоріжжяобленерго» не є.

Тому, відсутність у виконавчих листах ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

За таких обставин, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог скарги ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі ЦРВЕМ на дії державного виконавця.

На підставі ст. 88 ЦПК України, судові витрати покласти за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10. 60, 212, 213, 373, 384-387 ЦПК, Закону України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Дніпровського ВДВС Запорізького МУЮ ОСОБА_2 з приводу винесення 28.09.2016 року постанов ВП № 52398742 та ВП № 52398416, якими в прийнятті до провадження виконавчих документів та у відкритті виконавчого провадження за виконавчими листами № 334/4218/13-ц, виданим згідно рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27.06.2013 року було відмовлено на підставі п. 8 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» а саме: невідповідність виконавчого документа вимога ст. 18, відсутні дані, що ідентифікують особу боржника.

Визнати незаконними та скасувати постанови від 28.09.2016 року державного виконавця Дніпровського ВДВС ЗМУЮ ОСОБА_2 про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 52398742 та ВП № 52398416.

Зобов'язати Дніпровський ВДВС Запорізького МУЮ вирішити питання про відкриття виконавчого провадження про примусове стягнення вартості не облікованої електроенергії в сумі 1402,47 грн. з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Центрального районного відділення електричних мереж.

Зобов'язати Дніпровський ВДВС Запорізького МУЮ вирішити питання про відкриття виконавчого провадження про примусове стягнення витрат по сплаті судового збору в сумі 229,40 грн. з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Центрального районного відділення електричних мереж.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. Особа, без участі якої було постановлено ухвалу, має право подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя: Добрєв М. В.