АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/759/17 Справа № 201/6155/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 рокуколегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення грошових коштів, мотивуючи тим, що він є клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк», в якому на його імя відкритий банківський рахунок та видана картка №210905.

Вказував, що у серпні 2015 року на дану картку були зараховані грошові кошти у розмірі 30.000 грн., сума комісії за цією операцією склала 150 грн., тобто залишок грошових коштів після операції становить 29.939 грн.58 коп.

Зазначав, що намагаючись розрахуватись своєю карткою в магазині, зняти грошові кошти в банкоматі, дізнався, що дані транзакції картки блокуються банком.

Посилаючись на те, що звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» за розясненням з приводу виниклої ситуації, втім його звернення залишення без належного реагування, а утримання банком його грошових коштів порушують його права, просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь 29.939 грн.58 коп., що зберігаються на його банківському рахунку, відкритому у ПАТ КБ «Приватбанк» (банківська картка №210905); 5.000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди; інфляційні втрати у розмірі 1.583 грн. 81 коп., 3% річних від простроченої суми у розмірі 585 грн. 67 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 грн.20 коп.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 29.939 грн.58 коп., що зберігаються на його банківському рахунку, відкритому у ПАТ КБ «Приватбанк» (банківська картка №210905), інфляційні втрати у розмірі 1.583 грн.81 коп., 3% річних від простроченої суми у розмірі 585 грн.67 коп. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11 липня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до ст.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні",спеціальний платіжний засіб (платіжна картка тощо) - платіжний інструмент, що виконує функцію засобу ідентифікації, за допомогою якого держателем цього інструмента ініціюється переказ коштів з відповідного рахунка платника або банку, а також здійснюються інші операції, передбачені відповідним договором. За допомогою спеціальних платіжних засобів формуються документи за операціями із застосуванням спеціальних платіжних засобів або надаються інші послуги держателям спеціальних платіжних засобів.

Частиною 2 ст.13 ЦК України передбачено обовязок особи при здійсненні своїх прав утримуватись від дій, які б могли порушити права інших осіб.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що в ПАТ КБ «Приватбанк на імя ОСОБА_2 відкритий банківський рахунок та видана банківська картка №210905 (а.с.13).

Відповідно до довідок ПАТ КБ «Приватбанк» №LGAR-F322-3PH5-Q9FM від 19 серпня 2015 року, №LGAR-F322-3PH5-Q9FM від 12 жовтня 2015 року, б/н від 14 квітня 2016 року, виданих позивачу за підписом заступника керівника напрямку «Кредитні картки та зарплатні проекти» ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_3, на картці №210905 наявні грошові кошти у розмірі 29.939 грн.58 коп. (а.с.8).

У звязку з неможливістю зняти грошові кошти із зазначеної картки, ОСОБА_2 12 жовтня 2015 року звернувся на адресу ПАТ КБ «Приватбанк» із письмовою заявою-скаргою щодо розяснення причин зазначеного, а також з вимогою про усунення перешкод в розпорядженні грошовими коштами (а.с.11,12),

Відповіді на заяву банком не надано.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ КБ «Приватбанк» порушило права та законні інтереси клієнта банку ОСОБА_2, безпідставно заблокувавши його рахунок з наявними грошовими коштами, та вважав позовні вимоги доведеними та обґрунтованими в задоволеній частині.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд (ст.1066 ЦК України).

Відповідно до вимог ст.1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Згідно з ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ч.1 ст.387 ЦК України).

Згідно з п.6.12 постанови правління Національного Банку України від 30 квітня 2010 року №223 із наступними змінами «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів» емітент має право прийняти рішення про призупинення здійснення операцій з використанням певного спеціального платіжного засобу, а також про вилучення спеціального платіжного засобу за наявності обставин, що можуть свідчити про незаконне використання спеціального платіжного засобу або його реквізитів, значно збільшеного ризику неспроможності платника виконати своє зобов'язання щодо сплати кредиту та процентів за ним, в інших випадках, установлених договором.

Емітент зобов'язаний інформувати користувача про блокування спеціального платіжного засобу та причини такого блокування в спосіб, установлений договором, у разі можливості, перед тим, як спеціальний платіжний засіб буде заблокований, і негайно після цього, якщо надання такої інформації не скомпрометує об'єктивно виправданих заходів з безпеки або якщо це не заборонено законодавством України. Емітент має право розблокувати спеціальний платіжний засіб або надати новий після усунення причини блокування спеціального платіжного засобу.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обовязковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Позивач, як сторона по справі, зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.10 ЦПК України.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Положення ст.11 ЦК України визначають, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Нормами ст.58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст.60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.27,46 ЦПК України).

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Предметом доказування у даному спорі є факт незаконності блокування карткового рахунку №210905 відкритого на імя позивача ОСОБА_2

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України).

За способом утворення докази поділяються на первинні (відомості про факти одержують із першоджерела - з оригіналу документа, від свідка-очевидця і т.п.) і похідні (відомості про факти одержують із джерела, що відтворює інший доказ, - з копії документа).

За відношенням до шуканого факту докази поділяються на прямі (прямо вказують на наявність або відсутність шуканого факту) і непрямі (дозволяють зробити припускаємий висновок про шуканий факт).

Позивачем надано суду достатньо доказів стосовно блокування його карткового рахунку №210905, крім того факт блокування не заперечується й відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк».

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Доводи ПАТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі про те, що позивач вніс на спірну карту 44.300 грн. фальшивими банкнотами, а заблоковані ними грошові кошти у розмірі 29.850 грн. пішли на відшкодування збитків, безпідставні, оскільки є недоведеними належними та допустимими доказами.

Доводи ПАТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі про те, що згідно п.1.1.3.1.6 умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року №СП-2010-256, клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків Клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах сум, які підлягають сплаті Банку по цьому договору, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з Карткового рахунку у випадках наявності строків платежів по іншим договорам Клієнта в розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), в межах Платіжного ліміту Картрахунку, також не можуть бути прийняті до уваги.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що в період інкасації з 11 серпня 2015 року встановлено недостачу грошових коштів в терміналах самообслуговування на суму 53.150 грн., не можуть слугувати підставою для блокування картки позивача, оскільки факт шахрайства саме зі сторони ОСОБА_2 не доведений.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суд набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_4