Справа № 162/146/17
Провадження № 6/162/5/2017
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2017 року селище Любешів.

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Глинянчука В.Д.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши подання головного державного виконавця Любешівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3,

встановив:

Подання вмотивовано тим, що у Любешівському районному відділі державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 у користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини. Державним виконавцем вживались заходи щодо з'ясування майнового стану боржника: направлялись відповідні запити про наявність рухомого і нерухомого майна, доходів тощо. Боржник ухиляється від сплати аліментів. У зв'язку з наведеним суб'єкт подання просить обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_3

Головний державний виконавець Любешівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, подав клопотання про розгляд подання у його відсутності.

На вимогу суду надано матеріали виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_3 аліментів.

Вивчивши подання, матеріали виконавчого провадження, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

З наведеного вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянину України -- це виключна міра процесуального примусу, яка може бути застосована в передбачених законом випадках з врахуванням принципу балансу інтересів.

Вирішуючи питання про встановлення обмеження у праві виїзду за межі України громадянину України, відповідно до частини 2 статті 10 ЦПК субєкт подання зобовязаний довести наявність обставин, викладених у статті 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України".

Згідно з частиною 1 статті 6 цього Закону право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань; він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду.

Досліджуючи питання про ухилення божником від виконання покладених на нього судовим рішенням зобовязань, суд вважає, що під цим поняттям необхідно розуміти навмисне чи інше свідоме невиконання особою встановлених зобовязань, тобто боржник свідомо ухиляється від виконання має змогу виконати зобовязання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин. Саме по собі невиконання боржником зобовязань протягом строку, визначеного державним виконавцем, не може свідчити про ухилення боржником від виконання покладених на нього рішенням обовязків тощо.

З матеріалів виконавчого провадження слідує, що боржник зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Виконавчий лист № 2-5835, який виданий Калуським районним судом Івано-Франківської області 01 грудня 2005 року, про стягнення з ОСОБА_3 у користь ОСОБА_4 аліментів на утримання доньки Ангеліни, ІНФОРМАЦІЯ_2, по вересень 2011 року перебував на виконанні за місцем відбуття покарання боржником у Городоцькому виправному центрі управління з питань виконання покарань у Рівненській області.

У серпні 2016 року стягувач звернулась у Любешівський районний відділ державної виконавчої служби з заявою поновити виконавче провадження та продовжувати стягувати аліменти з боржника.

12 серпня 2016 року головним державним виконавцем Корхом М.К. відкрито виконавче провадження за вказаним вище виконавчим документом.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованість ОСОБА_3 по сплаті аліментів, починаючи з вересня 2011 року, станом на червень 2016 року становила 56757,26 гривень.

Після відкриття виконавчого провадження у серпні 2016 року головний державний виконавець Любешівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 учиняв такі дії: боржнику направлялись виклики про явку у виконавчу службу, попередження про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів; виконувались запити в управління Пенсійного фонду України, у сервісний центр при УМВС України у Волинській області, відділ Держземагенства Любешівської РДА, у Центр зайнятості тощо щодо наявності у боржника майна чи доходів тощо.

Відповідно до акту державного виконавця від 14 січня 2017 боржник у селі Угриничі Любешівського району ОСОБА_3 не проживає, зі слів сусідів він постійно перебуває у Російській Федерації.

З наявних у виконавчому провадженні викликів державного виконавця немає відомостей про їх отримання боржником.

Таким чином, обєктивні дані про те, що ОСОБА_3 знає про відновлення виконавчого провадження про стягнення з нього аліментів у матеріалах відсутні.

Крім цього, державний виконавець належним чином не перевірив інформацію про можливий виїзд боржника за межі України, не зясовано чи дійсно він виїхав на постійне місце проживання, як часто ОСОБА_3 приїжджає в Україну тощо.

Враховуючи наведене, необхідно констатувати про передчасність задоволення подання.

Керуючись статтею 377-1 ЦПК України, суд

постановив:

Відмовити у задоволенні подання головного державного виконавця Любешівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається апеляційному суду через суд першої інстанції протягом пяти днів з дня її постановлення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий: суддя В.Д. Глинянчук