Апеляційний суд Житомирської області
Справа №287/471/16-ц Головуючий у 1-й інст. Стратович О.В.
Категорія 24 Доповідач Трояновська Г. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Олевське орендне підприємство теплових мереж" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Олевське орендне підприємство теплових мереж" на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 03 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Олевське орендне підприємство теплових мереж" звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території, житлово-комунальні послуги в сумі 10024,76 гривень, пеню за несвоєчасну сплату заборгованості в сумі 630,31 гривня; понесені витрати по оплаті судового збору в сумі 1378,00 гривень ; судові витрати в сумі 1300,00 гривень послуг за надання правової допомоги адвоката. В обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідач, будучи зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 отримує послуги з утримання будинку та прибудинкової території, житлово-комунальні послуги, проте не здійснює їх оплату у встановлені строки та розміри.

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 03 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "Олевське орендне підприємство теплових мереж" просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Зокрема, зазначає, що в типовому договорі про надання житлово-комунальних послуг зазначається лише щомісячна плата за спожиті послуги, встановлені на момент укладення договору тарифів та норм, і жоден розрахунок економічно обґрунтованих витрат на виробництво не може бути невідємною частиною договору, оскільки такі постійно змінюються. Вказує, що підтвердженням наявності заборгованості та визнання факту надання послуг є договір №6 про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги від 14.08.2013 року, укладений між позивачем та відповідачем. Наголошує, що всі тарифи за надані послуги, затверджені рішенням органу місцевого самоврядування, тобто Олевською міською радою, доведені до відома громадян в засобах масової інформації як регуляторні акти.

В суді апеляційної інстанції представники позивача апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити. Пояснили, що відповідач, отримуючи послуги підприємства, не здійснює їх оплату, хоча позивач неодноразово звертався до неї як з проханнями так і з письмовими вимогами щодо оплати отриманих послуг та за наявності обопільної заінтересованості та часткового погашення боргів не заперечував проти укладення угоди та зменшення суми заборгованості. Проте відповідач нехтує вимогами позивача, будь-яких проплат не здійснює, а тому представники наполягали на задоволення позову.

Відповідач до суду апеляційної інстанції не зявилась, направила заперечення на апеляційну скаргу, просила розглянути справу за її відсутності. Зміст заперечень аналогічний тим, які висловлювала ОСОБА_1 при розгляді справи судом першої інстанції.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст.1, ч.2 ст.3, ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» , залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Перелік житлово-комунальних послуг, що надаються споживачу, залежить від рівня благоустрою відповідного будинку (споруди).

Так, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Підпунктом 5 п.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Зокрема, обов'язком споживача також є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовки та укладання зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання.

Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності позовних вимог, посилаючись на недоведення правових підстав нарахування відповідачу заборгованості по різних видах комунальних послуг з урахуванням того, що вона не має заборгованості перед позивачем.

Окрім того суд вважав за необхідне зазначити в рішенні про сплив позовної давності, посилаючись на те, що заборгованість виникла 01.01.1998 року, договірні відносини з теплопостачання припинилися 14.08.2013 у звязку з встановленням індивідуального опалення, а позивач звернувся до суду з позовом лише 13.09.2016.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції необгрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 27 лютого 2009 року між Олевським орендним підприємством теплових мереж з однієї сторони та ОСОБА_1 з другої сторони укладено договір №636 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води і водовідведення (а.с.6-8).

Пунктом 1 договору передбачено, що виконавець зобовязується надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання холодної води і водовідведення згідно Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води і водовідведення, а споживач зобовязується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п.5 договору щомісячна плата за спожиті послуги встановлюється на підставі діючих на момент укладання договору тарифів і норм. Тарифи на послуги може бути змінено в порядку визначеному чинним законодавством України.

Згідно п.28 цей договір укладається на один рік і набирає чинності з дня його укладення. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду.

Зазначений договір укладено у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», яка є чинною.

Також 27 лютого 2009 між тими самими сторонами було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд під №636 (а.с.9-10). Договір укладено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №560 «Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» , яка була чинною на момент укладення договору, втратила чинність 09.06.2009.

Предметом зазначеного договору є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд (обслуговування внутрішньо будинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів, тощо у будинку АДРЕСА_1, а споживачем - своєчасної оплати цих послуг за встановленими тарифами у строки та умовах, передбачених договором (п.1 договору).

Пунктом 2 договору передбачено, що плата за надані послуги встановлюється на підставі діючих на момент укладення договору тарифів та норм. Тарифи на послуги може бути змінено в порядку визначеному чинним законодавством України, тобто рішенням органу місцевого самоврядування.

Згідно п.20 цей договір укладається на один рік і набирає чинності з дня його укладення. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду (а.с.9-10).

З матеріалів справи також вбачається, що 14 серпня 2013 року між Олевським орендним підприємством теплових мереж та ОСОБА_1 було укладено договір №16 про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2003 №976 «Про затвердження Порядку погашення реструктуризованої заборгованості та внесення поточних платежів за житлово-комунальні послуги» (а.с.11).

Згідно п.1 договору підприємство надає громадянину розстрочку у погашенні заборгованості з квартирної плати (плати за утримання житла) та плати за комунальні послуги (водо-, тепло-, газопостачання, послуги водовідведення, електроенергія, вивезення побутового сміття та рідких нечистот (житлово-комунальні послуги), що утворилася станом на 01.08.2013 на суму 12 128грн. 45коп. з 1 вересня 2013року по 1 жовтня 2015року, у тому числі:

2013 рік-1516,06грн. (3 міс.)

2014 рік -6064,20грн. (12 міс.)

2015 рік 4548,19 грн. (9 міс).

Сума поточного щомісячного платежу за житлово-комунальні послуги становить 330,88грн.

Договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги підписано обома сторонами та скріплено печаткою підприємства. Доказів того, що вказаний договір визнано недійсним матеріали справи не містять.

Зазначеним договором реструктуризовано заборгованість за надані комунальні послуги з листопада 1997 року по 1 серпня 2013 року, що узгоджується із Розрахунком нарахування і оплати сум за надані комунальні послуги ТОВ "Олевське орендне підприємство теплових мереж" по особовому рахунку №370, споживач ОСОБА_1 (а.с.93-99).

Підписавши договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги з листопада 1997 року ОСОБА_1 визнала цю заборгованість. Доводи відповідача, що договір підписано під тиском, не підтверджені доказами в контексті положень ст.ст. 58,59 ЦПК України щодо їх належності та допустимості.

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Отже, перебіг позовної давності перервано, оскільки, підписавши договір про реструктуризацію заборгованості, ОСОБА_1 визнала борг.

З ухвали Олевського районного суду Житомирської області від 28 липня 2016 року про скасування судового наказу вбачається, що ТОВ "Олевське орендне підприємство теплових мереж" 07.07.2016 звернулось до суду із заявою про стягнення з боржника ОСОБА_1 9971,07 грн. заборгованості за надання житлово-комунальних послуг з обслуговування будинків, прибудинкових територій, водопостачання та водовідведення (а.с.18). 08.07.2016 судом було видано відповідний наказ, який було скасовано зазначеною ухвалою.

У ч. 2 ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також тоді, коли предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи, що судовий захист позивача на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання позивачем заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II ЦПК України, перериває позовну давність.

Відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Отже позивач звернувся до суду з указаним позовом з вимогою до відповідача у межах строку позовної давності, а тому мотиви суду першої інстанції про сплив позовної давності та заперечення ОСОБА_1 з цього приводу є безпідставними.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції керувався постановою Кабінету Міністрів України «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» від 01.06.2011 №869, яка підлягає до застосування після її прийняття.

Разом з тим позивач керувався нормативно-правовими актами, які діяли на момент виникнення тих чи інших правовідносин, що узгоджується із загальними положеннями теорії права.

Так, матеріали справи містять рішення виконавчого комітету Олевської міської ради Житомирської області про затвердження тарифів на житлово-комунальні послуги, послуги з тепловодопостачання та водовідведення, послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с.85-92, 138-147).

З довідки, виданої ТОВ «Олевське орендне підприємство теплових мереж», вбачається, що ОСОБА_1 станом на 01.08.2016 року має заборгованість за використані комунальні послуги в сумі 10024 грн. 76 коп. /а.с.137/.

Крім цього, зі змісту вказаної довідки видно, що згідно рішення Олевської міської ради тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за 1 кв.м. загальної площі складає з 01.07.2007 року 0,32 грн., з 01.09.2015 року 1,06 грн.;

на централізоване водопостачання за 1 куб.м. води з 01.06.2009 року 10,13 грн., з 01.09.2016 року 27,76 грн.;

на централізоване водовідведення за 1 куб.м. стоків з 01.11.2008 року 3,42 грн., з 01.09.2016 року 11,44 грн.;

на послуги теплопостачання за 1 кв.м. опалювальної площі з 01.12.2010 року 6,63 грн.; з 16.12.2011 року 8,96 грн. (а.с. 137).

Відповідач не надала доказів на спростування невідповідності проведених позивачем розрахунків відповідно до встановлених тарифів, не надала вона також доказів того, що свого часу не отримувала послуг з централізованого опалення, холодної води і водовідведення, утримання будинків і споруд, або отримання їх (послуг) неналежної якості.

З огляду на наведене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права та безпідставно відмовив позивачу у задоволенні позову про стягнення з відповідача заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території, житлово-комунальні послуги в сумі 10024,76 гривень станом на 01.08.2016.

Розрахунок позивача про наявність заборгованості ОСОБА_1 станом 01.01.2017 в сумі 9736,67грн. не може бути враховано судом при ухваленні рішення, оскільки позивач в ході розгляду справи позовні вимоги не зменшував. Проте сплачена відповідачем сума має бути врахована державним виконавцем на стадії виконання судового рішення.

Вимоги позивача щодо стягнення пені підлягають частковому задоволенню.

Так, позивач просив стягнути пеню у розмірі 630грн.31 коп. за два роки, що суперечить, з урахуванням заяви відповідача про застосування позовної давності, п.1 ч.2 ст.258 ЦК України про позовну давність в один рік до вимог про стягнення пені. А тому у цій частині вимоги задовольняються частково про стягнення пені на суму 315грн.15 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Так, відповідно до п. 4.1 Договору, укладеного між адвокатом ОСОБА_2, що діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 498 від 23.07.2009 року (а.с. 20) та ТОВ «Олевське орендне підприємство теплових мереж», про представництво та надання правової допомоги в цивільній справі, за послуги, вказані у п. 1.1 вказаного Договору, Замовник сплачує Адвокату винагороду в розмірі 1000 грн., одноразово та у разі наявності додаткових витрат та участі в судових засіданнях за межами міста, відповідно до актів приймання-передачі наданих послуг (а.с.19).

Платіжним дорученням № 219 від 01.09.2016 року підтверджується, що підприємство перерахувало ОСОБА_2 кошти у сумі 1000 грн. за надання правової допомоги (а.с.21).

Відтак, вимога позивача про стягнення судових витрат за надання правової допомоги у розмірі 1000грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню, відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України

Натомість вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 витрат на правову допомогу в розмірі 300 грн. у іншій справі задоволенню не підлягають.

Крім цього, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений ним за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 2893 грн. 80 коп. (1378 грн. + 1515 грн. 80 коп.)

Всього судові витрати, понесені позивачем складають 3893 грн. 80 коп. (2893 грн. 80 коп. сплаченого судового збору та 1000 грн. витрат на правову допомогу) та підлягають стягненню з відповідача.

Оскільки судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Олевське орендне підприємство теплових мереж" задовольнити частково.

Рішення Олевського районного суду Житомирської області від 03 квітня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Олевське орендне підприємство теплових мереж" заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території, житлово-комунальні послуги в сумі 10024,76 гривень, пеню за несвоєчасну сплату заборгованості в сумі 315,15гривень та судові витрати в розмірі 3893,80 гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді