Справа № 509/4690/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі :

судді Гандзій Д.М.

при секретарі Черкасові Д.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В :

19 грудня 2016 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд, визнати за ним право власності, в порядку спадкування за нотаріально посвідченим заповітом від 30.11.2012 р. (реєстр. № 3-2130), після смерті його матері ОСОБА_3, померлої 06.02.2016 р. на спадкове майно у вигляді садового будинку з господарчими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, Сухолиманська сільрада, СК «Дорожник-63», ділянка № 16-а і складається в цілому з садового будинку, загальною площею 271,3 кв.м, житловою площею 132,8 кв.м та підсобною 138,5 кв.м, мотивуючи це неможливістю отримання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказане нерухоме спадкове майно у звязку з відсутністю на нього правовстановлюючих документів, і яке за життя не отримала спадкодавець, збудувавши вказаний садовий будинок у 1992 р.

В судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, надіславши на адресу суду письмову заяву, в якій повністю підтримав свій позов, просив його задовольнити та на підставі ст. 158 ч. 2 ЦПК України, слухати справу за його відсутністю (а.с. 126).

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, надіславши до суду свою письмову заяву з проханням про слухання справи за його відсутністю (а.с. 127).

Дослідивши матеріали справи та спадкову справу № 5/2016, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи та розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 1217 ЦК України передбачено спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно із статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті

У відповідності зі ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною 1 статті 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно з ч. 2 ст. 1236 ЦК України, заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Стаття 1247 ЦК України передбачає, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини, з умовою чи із застереженням.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України передбачено спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна, як те передбачено ст. 1299 ЦК України.

У відповідності до Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про внесення змін до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна» від 09.08.2012 р. № 404, зареєстрованого в Мінюсті України 05.09.2012 р. за № 1538/21850 та набрав чинності з дня його офіційного опублікування не належать до самочинного будівництва для будинків садибного типу, дачних та садових будинків, зокрема : індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року.

Згідно із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» - житлові будинки, які побудовані до 05.08.1992 р. не потребують введення в експлуатацію, а відповідно до п. 3.1 «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого Наказом Мінрегіонбуду № 95 від 19.03.2013 р. документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 р. індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно - є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Крім того, відповідно до Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР» від 31.01.1996 р., затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 р., яка діяла до 13.12.1995 р. реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. У випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу : а) при наявності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих, бюро технічної інвентаризації складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам.

Пунктом 62 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР», підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Суд встановив, що 30.11.2012 р. матір позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 склала нотаріально посвідчений заповіт (реєстр. № 3-2130), відповідно до умов якого, усе її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, та взагалі усе те, що на день смерті буде їй належати і на що він за законом матиме право заповідала ОСОБА_1 (а.с. 23,43).

Після смерті заповідача ОСОБА_3, померлої 06.02.2016 р. згідно свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 443472 від 08.02.2016 р., позивач ОСОБА_1, який є громадянином ОСОБА_4, 05.08.2016 р. звернувся до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини за заповітом та прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті його матері, отримавши на своє ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно у вигляді : квартири АДРЕСА_1 та недоотриманої пенсії в сумі 2735,56 грн. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказаний спадковий садовий будинок, що знаходиться за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, Сухолиманська сільрада, СК «Дорожник-63», ділянка № 16-а і складається в цілому з садового будинку, загальною площею 271,3 кв.м, житловою площею 132,8 кв.м та підсобною 138,5 кв.м позивачу було відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно, яке за життя на зареєструвала у встановленому законом порядку заповідач, побувавши його разом із своїм чоловіком (батьком позивача) ОСОБА_1, померлим 19.07.1995 р. (свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 078071 від 20.07.1995 р.) (батьком позивача) в період з 1991 по 1993 р.р., що підтверджується паспортом забудовника, виданого згідно рішення Овідіопольського виконкому № 338 від 19.09.1990 р. та свідоцтва на будівництво літнього садового будинку та господарських будівель, однак не оформила своє право власності на вищевказаний садовий будинок і не отримала правовстановлюючого документу на нерухоме майно, хоча згідно із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» житлові будинки, які побудовані до 05.08.1992 р. не потребують введення в експлуатацію (а.с. 20-22,53-55,83,86,99-125).

Аналізуючи приписи норм вищевказаного законодавства та статті 1218 ЦК України, суд дійшов висновку до складу спадщини входять лише ті права та обовязки, носієм яких за життя був сам спадкодавець і які належали йому на законних підставах, тому, не набуття права власності на річ спадкодавцем не дає законних підстав для виникнення такого права у спадкоємців померлого.

Таким чином, суд вважає, що спадкодавець-заповідач ОСОБА_3, померла 06.02.2016 р. у відповідності до Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про внесення змін до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна» від 09.08.2012 р. № 404, зареєстрованого в Мінюсті України 05.09.2012 р. за № 1538/21850 та згідно із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» - за життя набула право власності на нерухоме майно у вигляді вищевказаного садового будинку з господарчими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, Сухолиманська сільрада, СК «Дорожник-63», ділянка № 16-а і складається в цілому з садового будинку, загальною площею 271,3 кв.м, житловою площею 132,8 кв.м та підсобною 138,5 кв.м, побудувавши вказаний садовий будинок в період з 1991 р. по 1993 р., та позивач має законне право на його успадкування в порядку спадщини за заповітом, а тому вказаний позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, з урахуванням визнання позову відповідачем.

Керуючись ст. ст. 10,11,57-60,209,212,213,214-215,218 ЦПК України, ст.ст. 1217,1218,1233,1234,1236,1247,1268,1297 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. „Про судову практику у справах про спадкування, суд,

В И Р І Ш И В :

1.Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом задовольнити ;

2.Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за нотаріально посвідченим заповітом від 30.11.2012 р. (реєстр. № 3-2130), після смерті своєї матері ОСОБА_3, померлої 06.02.2016 р. на спадкове майно у вигляді садового будинку з господарчими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, Сухолиманська сільрада, СК «Дорожник-63», ділянка № 16-а і складається в цілому з садового будинку, загальною площею 271,3 кв.м, житловою площею 132,8 кв.м та підсобною 138,5 кв.м.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Гандзій Д.М.