ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/534/17
провадження № 2/753/2737/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" березня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Комаревцевої Л.В.

за участю секретаря - Драгой В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:

10.01.2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_3 аліменти на повнолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. щомісячно на період її навчання. Позовні вимоги мотивує тим, що дочка навчається на денному відділенні у Львівському націанальному університеті ім. І.Франка, потребує матеріальної допомоги. Відповідач не є інвалідом, працездатний.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити по зов у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання з'явився, позовних вимог не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що у відповідача на утриманні перебуває двоє малолітніх дітей та дружина, яка знаходиться у декретній відпусці. В тому числі наявний борг по сплаті аліментів на доньку від першого шлюбу. Оскільки відповідач є єдиною працездатною особою в новоствореній сімї, відсутня фінансова можливість сплачувати аліменти доньці на навчання.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши надані докази, вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Згідно із ч.3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить свідоцтво про народження (а.с. 8). ОСОБА_4 навчається на І курсі денного відділення філологічного факультету Львівського націанального університету ім. І.Франка, з кінцевою датою навчання у червні 2021 року (а.с. 7).

Доказів того, що навчання є оплатним, матеріали справи не містять, оскільки договір з навчальним закладом не наданий.

Як пояснив представник позивача в судовому засіданні ОСОБА_4 навчається безоплатно.

Також судом встановлено, та визнано представником позивача, що ОСОБА_4 винаймає житло у м.Львові, а до матері, де зареєстрована, приїжджає лише на вихідні.

Потреба на оплату житла у м. Львові та в якому розмірі позивачем також допустимими доказами не доведена.

Відповідно до частини 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Стаття 199 СК передбачає стягнення аліментів на користь повнолітньої особи, яка продовжує навчання та потребує допомоги від батьків, причому до суду вона може звернутись сама як до одного з батьків, так і до обох.

Суд звертає увагу на те, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на повнолітню дитину одного з батьків до іншого обумовлено лише спільним проживанням позивача (одного з батьків) з дитиною, тоді, коли позивач несе всі витрати з утримання житла, сплачує житлово-комунальні послуги й за повнолітню дитину, забезпечує її продуктами харчування, іншими речами, а додатково ще й сплачує витрати на її навчання.

Якщо дитина постійно проживає в іншому місці, допомога одного з батьків охоплюється виконанням обов'язку, передбаченого ст. 199 СК України, і не надає права на звернення до суду.

У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, враховуючи, що ОСОБА_4 є повнолітньою, дієздатною особою, навчається на денному відділенні у Львівському націанальному університеті ім. І.Франка, винаймає житло у м.Львові, що відповідно до вимог ст. 29 ЦК є її місцем проживання, хоча і тимчасовим, суд робить висновок, що вона з матір'ю не проживає, довіреності на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів матері не давала, у разі потреби може сама звернутись до суду з такими вимогами, тому суд визнає, що у ОСОБА_2 не виникло право на звернення до суду з таким позовом і в задоволенні її позову слід відмовити.

На підставі ст.ст. 199, 200 СК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

СУДДЯ Л.В. КОМАРЕВЦЕВА