Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 334/1157/16 Головуючий у 1 інстанції: Лисенко Л.І.
Провадження № 22-ц/778/71/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що відповідно до договору купівлі-продажу від 23.11.1978 року № 7384 йому на праві власності належить жилий будинок №97 по вул.Тичини у м. Запоріжжі.

У зазначеному будинку зареєстровані його сини ОСОБА_4, ОСОБА_5, невістка ОСОБА_6, онуки ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Оскільки ні діти ні онуки в будинку не проживають понад 2.5 років, не сплачують плату за користування жилим приміщенням, фактичне місце проживання їх йому невідомо, позивач просив визнати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 такими, що втратили право користування жилим будинком 97 по вул. Тичини у м. Запоріжжі, а онуків ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити зареєстрованими за вказаним адресом.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2016 року в задоволенні позовних вимого відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до апеляційного суду не зявилися. Судові повістки повернулися із поміткою за «закінченням терміну зберігання».

Відповідно до ч. 3 ст. 76 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сімї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності- відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. Відповідно до довідки квартального комітету № 77 вбачається, що судові повістки про виклик в судове засідання на 01.03.2017 року відповідачам ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не можливо вручити, оскільки останні за адресою вул. Тичини будинок № 97 у м. Запороіжжі не проживають ( а.с. 98-99 ).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання ( перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Згідно вимог частини 2 статті 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст. ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в маежах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає..

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач не надав доказів, які б підтвердили відсутність відповідачів за вказаним місцем проживання понад рік. При цьому суд також зазначив, що відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 іншого належного їм житла не мають, не проживають у спірному будинку, оскільки між сторонами склалась конфліктна сітуація.

З таким висновком суду не можна погодитись.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_3 на праві особистої власності відповідно до договору купівлі-продажу від 23.11.1978 року зареєстрованого у реєстрі за № 7384 належить жилий будинок № 97 по вул. Тичини у м. Запоріжжі (а.с.9-10).

У зазначеному будинку зареєстровані сини позивача - ОСОБА_6 з 14.07.1998 року, ОСОБА_5 з 28.03.1996 року, невістка ОСОБА_6 з 13.08.2010 року, онуки ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 6-7, а.с. 11).

Таким чином, відповідачі були вселені до спірного будинку як члени сім'ї власника будинку.

Частиною 1 статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, зокрема, дружина та їх діти. Припинення шлюбних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє членів сім'ї права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У п. п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" (із подальшими змінами та доповненнями) (далі - постанова Пленуму) роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Згідно довідок квартального комітету № 77 Ленінського району м. Запоріжжя від 11.02.2016 року № 48, №49, №50 вбачається, що ОСОБА_5В, ОСОБА_6, ОСОБА_6 зареєстровані в спірному жилому будинку № 97 по вул. Тичини в м. Запоріжжя, але з квітня 2013 року по теперішній час за вищезазначеною адресою не проживають ( а.с. 6-7).

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийняті.

Разом з тим, всупереч вимог ст. 212 ЦПК України суд першої інстанції не надав оцінки вищезазначеним довідкам квартального комітету, з яких вбачається, що відповідачі не проживають в спірному жилому будинку з квітня 2013 року

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що між сторонами виникали конфлікти, і саме із -за конфліктів відповідачі не проживають в спірному будинку матеріали справи не містять, як і не містять доказів про те, що позивач перешкоджає відповідачам проживати в спірному будинку ( як то поміняв замки, погружував їм фізичною розправою, тощо) у зв'язку із чим, відповідачі змушені були тимчасово проживати в іншому житловому приміщенні.

З матеріалів справи вбачається, що саме позивач сплачує плату за комунальні послуги та несе інші витрати на утримання будинку.

Відповідно до положень ст. ст. 319, 321 ЦК УКраїни власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності і надавши їм належну оцінку, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідачі з квітня 2013 року в спірному будинку не проживають , без поважних причин вказаним жилим приміщенням не користуються більше визначеного законодавством строку, плату за комунальні послуги не сплачують, а їх реєстрація у жилому будинку № 97 по вул. Тичини в м. Запоріжжі перешкоджає ОСОБА_3 у реалізації його права власності на вказаний жилий будинок.

Отже, встановивши, що ОСОБА_5В, ОСОБА_6, ОСОБА_6 не проживають у спірному будинку більше року, при цьому відповідачами не надано доказів поважності причин не проживання протягом цього періоду, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_3 на підставі ст. 405 ЦК України.

Виходячи з наведеного рішення суду першої інстанції не можна вважати законним і обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення, про задоволення позову ОСОБА_3 із заявлених ним підстав.

Доводи апеляційної скарги про зняття відповідачів з реєстрації не можуть бути задоволенні, оскільки позивачем такі вимоги не заявлялись. Крім того, відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Отже за наявності рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням окремого рішення суду щодо зняття особи з реєстрації місця проживання не потребується.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати в розмірі 1158.20 грн. ( а.с. 1, а.с. 607) з кожного по 386 грн. 06 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2016 року у цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 такими, що втратили право користування жилим приміщенням - жилим будинком № 97 по вулиці Тичини в м. Запоріжжі.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 судові витрати з кожного по 386 грн. 06 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: