01.03.2017 Єдиний унікальний № 371/212/17
Миронівський районний суд Київської області
Провадження № 4-с /371/ 1 /17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2017 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Поліщука А.С.,

при секретарі Харченко І.С.,

за участі

представника заявника ОСОБА_1,

представника

заінтересованої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3, заінтересована особа: Миронівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, на постанову державного виконавця про розшук майна боржника від 06 грудня 2016 року у виконавчому провадженні № 52839172,

В С Т А Н О В И В:

До Миронівського районного суду Київської області із вказаною скаргою звернувся ОСОБА_3 та просив суд визнати незаконною та скасувати постанову про розшук майна боржника, винесену 06 грудня 2016 року державним виконавцем Миронівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області у виконавчому провадженні № 52839172.

Свою скаргу обґрунтовував тими обставинами, що він отримує пенсію та бажає, щоб державний виконавець стягував борг із його пенсії, а не шляхом реалізації майна.

В судовому засіданні представник заявника скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

Представник Миронівського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала, у звязку із її необґрунтованістю.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтується вимога по скарзі і заперечення проти її задоволення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов висновку, що скарга задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно приписів частини ч. 2 ст. 384 ЦПК України скарга на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця подається до суду, який видав виконавчий документ.

Тобто, під час розгляду скарги, предметом доказування є наявність в діях чи бездіяльності державного виконавця порушень норм законодавства України під час здійснення виконавчого провадження.

Згідно з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Заявник та його представник в супереч вимог ст. 60 ЦПК України, просячи суд визнати незаконною оскаржувану постанову, не виконали своїх обовязків, не надали доказів порушення державним виконавцем під час винесення оскаржуваної постанови вимог законодавства України.

Під час розгляду скарги встановлено, що рішенням Миронівського районного суду Київської області від 10 квітня 2015 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права на частку у спільно нажитому майні, поділ його між подружжям задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) 44 736 гривень у відшкодування 1/2 частини вартості спільно нажитого майна подружжя. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 понесені нею та документально підтверджені судові витрати у розмірі 1590 гривень 96 копійок.

З метою забезпечення вказаного позову, Миронівським районним судом Київської області 22 січня 2015 року прийнято ухвалу, якою заборонено ОСОБА_3 відчужувати (продавати, дарувати, укладати договори міни, застави тощо) транспортний засіб моторолер марки «КАNUNІ Nostalgia», державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с. 17-18).

Судом 21 вересня 2016 року на виконання вказаного рішення видано ОСОБА_4 виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 44 736 гривень у відшкодування 1/2 частини вартості спільно нажитого майна подружжя (а.с. 11-12).

З метою примусового виконання рішення суду, ОСОБА_4 30 вересня 2016 року звернулась до державного виконавця із заявою про примусове виконання рішення суду (а.с. 10)

Державним виконавцем Миронівського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області 08 листопада 2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 52839172.

Пунктом 5 резолютивної частини постанови, державний виконавець розяснив ОСОБА_3 його право на оскарження цієї.

Під час розгляду скарги представник заявника не надав доказів скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Тобто, постанова державного виконавця Миронівського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області від 08 листопада 2016 року про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом Миронівського районного суду Київської області від 21 вересня 2016 року по цивільній справі 371/113/15-ц є чинною (не скасованою).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Тобто, виконавче провадження - це діяльність уповноважених законом осіб, спрямована у тому числі на примусове виконання рішення суду, шляхом вжиття передбачених Законом України «Про виконавче провадження» дій та заходів.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на майно (майнові права), боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

Пунктом 2 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

Із змісту ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що звернення стягнення на майно боржника та звернення стягнення на пенсію боржника, це два різних заходи примусового виконання рішення суду.

Так, ч. 1 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум.

Аналізуючи зміст ч. 1 ч. 1 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження», суд приходить до висновку, що у випадку невиконання боржником у добровільному порядку виконавчого документу, державний виконавець має право накласти стягнення на пенсію лише у разі:

відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах;

відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум.

Під час розгляду клопотання, судом не встановлено наявність у ОСОБА_3 коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, проте встановлено наявність майна, зокрема моторолеру марки «КАNUNІ Nostalgia», державний номерний знак НОМЕР_2.

Частиною 3 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право державного виконавця у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника винести постанову про такий розшук, яка є обовязковою для виконання поліцією.

Таким чином, державний виконавець, не встановивши наявність у ОСОБА_3 коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, проте встановивши наявність моторолеру марки «КАNUNІ Nostalgia», державний номерний знак НОМЕР_2, використав своє право, передбачене ч. 3 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», на прийняття постанови про розшук транспортного засобу боржника.

Розглядаючи скаргу, судом не встановлено порушення державним виконавцем під час винесення оскаржуваної постанови законодавства України, що свідчать про її незаконність.

Оскаржувана постанова винесена на підставі ч. 3 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» з метою примусового виконання рішення Миронівського районного суду Київської області від 21 вересня 2016 року про стягнення з ОСОБА_3 44 736 гривень у відшкодування 1/2 частини вартості спільно нажитого майна подружжя.

Виносячи оскаржувану постанову, державний виконавець не порушив вимоги ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки вона передбачає, що стягнення на пенсію боржника звертається у разі відсутності в нього майна для покриття належних до стягнення сум.

У ОСОБА_3 наявне майно, за рахунок якого можливо покрити належні до стягнення суми, зокрема: автомобіль марки «ЗАЗ 10307», державний номерний знак НОМЕР_3; автомобіль марки «ВАЗ 2102», державний номерний знак НОМЕР_4; причіп марки «ПГМФ 8302», державний номерний знак НОМЕР_5; моторолер марки «КАNUNІ Nostalgia», державний номерний знак НОМЕР_2.

Саме з метою забезпечення примусового виконання рішення суду, щодо якого державним виконавцем здійснено виконавчі дії, Миронівським районним судом Київської області 22 січня 2015 року вжито заходи забезпечення позову, зокрема і щодо моторолеру марки «КАNUNІ Nostalgia», державний номерний знак НОМЕР_2.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Забезпечення позову допускається, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частиною 3 ст. 387 ЦПК України передбачено, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на принцип диспозитивності, передбачений ст. 11 ЦПК України, суд розглядає скаргу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд не бере до уваги доводи представника заявника про те, що державний виконавець не надіслав заявнику копію оскаржуваної постанови, так як цей факт не впливає на законність її винесення.

З цих же підстав, суд не бере до уваги доводи представника заявника про невиконання державним виконавцем вимог абзацу 3 ч. 3 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», після вилучення органами Національної поліції моторолеру марки «КАNUNІ Nostalgia», державний номерний знак НОМЕР_2.

Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 1, 10, 36, 68 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст. ст. 1, 10, 11, 15, 57-60, 179, 208 - 210, 212 - 214, 218, 292 - 294, 296, 383, 384, 387 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

1.Скаргу ОСОБА_3, заінтересована особа: Миронівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, на постанову державного виконавця про розшук майна боржника від 06 грудня 2016 року у виконавчому провадженні № 52839172 залишити без задоволення.

2.Ухвала може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Миронівський районний суд Київської області протягом пяти днів з дня її проголошення.

3.Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис ОСОБА_5

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя А.С. Поліщук