Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 315/851/16 Головуючий у 1 інстанції: Каракай Н.Д.
Провадження № 22-ц/778/511/17 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємця ОСОБА_3 на рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 16 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного підприємця ОСОБА_3, третя особа: Відділ Держгеокадастру в Гуляйпільському району Запорізької області, про визнання договору оренди недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПП ОСОБА_3 про визнання договору оренди недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником земельної ділянки площею 9,1642 га, яка розташована на території Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 26 липня 2005 року.

Вказана земельна ділянка перебувала у фактичному користуванні ОСОБА_3 На його вимогу повернути земельну ділянку відповідач зазначив, що земельна ділянка знаходиться у нього в оренді на правових підставах.

15.08.2016 року звернувся до відділу Держгеокадастру у Гуляйпільському районі Запорізької області з заявою про надання йому інформації щодо наявності зареєстрованих на його ім'я договорів оренди земельної ділянки. Йому було видано копію договору оренди землі від 20 січня 2012 року з якого вбачається, що між ним та відповідачем було укладено договір оренди землі строком на 15 років, який зареєстровано у відділі Держкомзему у Гуляйпільському районі Запорізької області 06 квітня 2012 року.

Вказаний договір оренди від 20 січня 2012 року з відповідачем він не укладав та не підписував. Через існування договору оренди землі він позбавлений можливості вільно володіти, користуватись та розпоряджатись належною йому земельною ділянкою.

На підставі зазначеного просив визнати договір оренди земельної ділянки б/н від 20.01.2012 року, укладений між ним як орендодавцем та орендарем ПП ОСОБА_3, зареєстрований відділом Держкомзему у Гуляйпільському районі Запорізької області 06 квітня 2012 року за № НОМЕР_5, недійсним.

Ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 30 вересня 2016 року залучено до участі у справі в якості третьої особи Відділ Держгеокадастру в Гуляйпільському району Запорізької області.

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 16 листопада 2016 року позов задоволено.

Визнано договір оренди земельної ділянки б/н від 20.01.2012 року, укладений між орендодавцем ОСОБА_4 та орендарем ПП ОСОБА_3, зареєстрований відділом Держкомзему у Гуляйпільському районі Запорізької області 06 квітня 2012 року за № НОМЕР_5, недійсним.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у сумі 551,2 грн. у відшкодування судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПП ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення суду, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не мав повноважень на укладання договору оренди земельної ділянки від імені ОСОБА_4 та у відповідності до вимог ч. 3 ст. 238 ЦК України не міг вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, в своїх інтересах.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 9,1642 га, яка розташована на території Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 26 липня 2005 року на підставі розпорядження голови Гуляйпільської районної державної адміністрації Запорізької області від 04 квітня 2003 року, № 132. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № НОМЕР_3(а.с. 8). Кадастровий номер зазначеної земельної ділянки: НОМЕР_2).

16 квітня 2010 року ОСОБА_4 уповноважив дорученням ОСОБА_3 представляти його інтереси, вести усі його цивільні та кримінальні справи, в усіх судових та інших установах зі всіма правами, наданими законом позивачу, відповідачу, третій особі, потерпілому з правом повної або часткової відмови від позовних вимог, зміни предмету позову, складання мирової угоди, передачі повноважень іншій особі (передоручення), подавати скарги на всі рішення суду, отримання присудженого майна та грошей, а також представляти його законні інтереси в усіх органах Держави та усіх інших установах, підприємствах і організаціях з усіх питань, підписуватись за нього, подавати різного роду заяви, скарги і звернення, виконувати всі інші необхідні дії в його інтересах з правом зняття і отримання належних йому грошових коштів і майна.

Доручення посвідчено секретарем виконавчого комітету Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області та зареєстровано в реєстрі за № 113 (а.с. 16, 38).

20 січня 2012 року між ОСОБА_4 та ПП ОСОБА_3, діючим на підставі свідоцтва № НОМЕР_4 від 28 жовтня 2011 року, було укладено договір оренди землі, згідно якого в строкове на 15 років платне користування надається земельна ділянка сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, (кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_2), загальною площею 9,1642 га, без зазначення, що ОСОБА_3 діє на підставі доручення (а.с. 9-10).

Відповідно до акта приймання-передачі об'єкта оренди ОСОБА_4 передав, а ПП ОСОБА_3 прийняв земельну ділянку площею 9,1642 га, яка розташована на території: Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, в стані, придатному для використання, згідно з умовами договору оренди та відповідно до акта визначення зовнішніх меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), складеному АДРЕСА_1, проведено визначення на місцевості земельної ділянки закріплено 5 шт. межовими знаками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 9,1642 га, згідно з умовами договору оренди, яка розташована на території Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області (а. с. 11).

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_3 підписав: договір оренди землі від 20 січня 2012 року, та акт приймання передачі земельної ділянки як з боку Орендодавця так і з боку Орендаря земельної ділянки кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_2 (а.с.36-37).

10 листопада 2016 року згідно заяви, поданої до виконавчого комітету Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, ОСОБА_4 скасував довіреність, посвідчену виконавчим комітетом Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області від 16 квітня 2010 року, зареєстровану в реєстрі за № 113 (а.с. 39).

За змістом ст. ст. 78, 152 Земельного Кодексу України, ст. 319 ЦК України власник має право володіти, користуватися і розпоряджатися земельною ділянкою на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною.

За приписами ст.ст. 626, 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі.

Підставами визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. А саме, невідповідність змісту правочину ЦК України, акту цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; відсутність у сторони правочину необхідного обсягу цивільної дієздатності; відсутність вільного волевиявлення або його невідповідність його внутрішній волі; відсутність спрямованості правочину на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені; порушення прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх або непрацездатних дітей батьками (усиновлювачами) при вчиненні правочину.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми.

За положеннями ч.1 ст. 93 ЗК України та ст. 1 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про оренду землі», укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Згідно зі ч. 1, 3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Частиною 3 ст. 238 ЦК України передбачено, що представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Довід апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 мав повноваження на укладання договору оренди земельної ділянки від імені позивача не може бути прийнятий до уваги з наступних підстав.

Зі змісту доручення від 16 квітня 2010 року вбачається, що ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_3 представляти його інтереси, вести усі його цивільні та кримінальні справи, в усіх судових та інших установах зі всіма правами, наданими законом позивачу, відповідачу, третій особі, потерпілому, та надав необхідні для цього повноваження.

Крім того, зі змісту договору оренди не вбачається, що при підписанні спірного договору ОСОБА_3 діяв на підставі довіреності від 16 квітня 2010 року, виданої ОСОБА_4.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_4 не уповноважував ОСОБА_3 на укладання від його імені та підписання договору оренди належної йому земельної ділянки.

Послання ОСОБА_3 на пропуск ОСОБА_4 строку позовної давності було предметом дослідження суду першої інстанції та висновки суду щодо цього питання викладені в рішенні суду, з якими погоджується колегія суддів.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що судом повно і всебічно з'ясовані обставини справи, висновки суду відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами визначений правильно, норми матеріального і процесуального права при розгляді спору не порушені, застосовані правильно, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного підприємця ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 16 листопада 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: