АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2394/17 Справа № 201/2727/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року м. Дніпро

17 травня 2017 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2016 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськанадійшов позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2017 року позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів задоволено частково.

Стягнуто із Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (м. Дніпро, Набережна Перемоги, 50) на користь ОСОБА_2 (Автономна Республіка Крим, м. Алушта, вул. 60 років СРСР, буд. 11, 5, ідентифікаційний код НОМЕР_1) грошові кошти у сумі 150 000 грн. (сто пятдесят тисяч грн. 00 коп.) за договором № SAMDN2428 «Стандарт на 12 місяців» від 30 січня 2012 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2017 року в частині відмови позовних вимог ОСОБА_2 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що сторони у справі уклали договір банківського вкладу від 30 січня 2012 року SAMDN2428 «Стандарт на 12 місяців» із відкриттям рахунку № 0240 та заяву на оформлення вкладу на суму 150 000 грн. із виплатою 15,5 процентів річних, строком на 12 місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з п. 1.4 Положення залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п. 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (п. 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (п. 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з п. 2.9 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 червня 2011 року за № 790/19528, банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 29 січня 2014 року у справі № 6-149цс13, від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1286цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів України.

Також встановлено, що в порядку указаних приписів законодавства позивач довела той факт на виконання указаного договору передала банку 150 000 грн. для розміщення на визначеному рахунку із отриманням відсотків, що підтверджується платіжним дорученням № НОМЕР_2 із зарахуванням отриманих коштів на № 0240, що підтверджується платіжним дорученням з наявною на ньому печатки банку. Отже, позивачем доведено у встановленому законом порядку передачу банківській установі грошових коштів у сумі 150 000 грн.

Однак в порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження внесення за указаним ним договором (заявою) коштів у сумі 100 000 грн., оскільки матеріали справи не містять ощадної книжки, а квитанція про передачу коштів у цій сумі є вкрай низької якості і не засвідчена печаткою банку.

Таким чином задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в цій частині, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що позивач звернулася до банку про повернення їй переданих коштів та розірвання договору, що узгоджується із положенням п. 9 укладеного між сторонами договору, але такі кошти всупереч умовам договору та наведеним приписам законодавства виплачені їй не були і відповідачем в ході вирішення спору таких доказів до суду не надано.

Як визначено у п. 8 договору № SAMDN2428 «Стандарт на 12 місяців» відсотки під час нового строку вкладу нараховуються на суму вкладу за процентною ставкою для вкладу даного найменування і строку, що діють у банку на день закінчення попереднього строку вкладу, без укладення додаткових угод до договору.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу в разі невиконання зобовязань не припиняє зобовязальні правовідносини, а трансформує їх в охоронні, що містять обовязок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, системний аналіз положень цієї правової норми указує на те, що борг має бути сплачено з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, у разі прострочення виконання основного зобовязання, а оскільки індекс інфляції та три відсотки річних позивач нараховує за період з 01 лютого 2014 року по 03 лютого 2016 року, а із заявою про розірвання договору вона звернулася тільки 29 січня 2016 року, то в даному випадку за цей період у відповідача немає ознак прострочення, оскільки дія договору пролонгувалася і він має сплатити тільки суму вкладу, яку отримав від позивача і суму відсотків.

Проте позивач не позбавлена права звернутися до суду із позовом до відповідача про стягнення суми відсотків за визначені нею періоди після встановлення належного розміру відсоткової ставки, а також індексу інфляції та трьох відсотків річних після розірвання договору і неповерненням відповідачем коштів, оскільки суд розглядає справу лише в межах позовних вимог.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення суми відсотків, інфляційних витрат та 3% річних, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що позивач не просить стягнути відсотки на суму переданого вкладу за період строку дії договору перших 12 місяців після передачі коштів, розмір яких був встановлений самим договором, а просить стягнути із відповідача відсотки станом на 01 лютого 2015 року та 03 лютого 2016 року, тобто після продовження строку дії договору, і такий розмір відсоткової ставки визначає на рівні 18% та 20 % відповідно. Проте жодних належних і допустимих доказів такого розміру процентної ставки для вкладу даного найменування і строку, що діють у банку на день закінчення попереднього строку вкладу, суду не надано.

Приведені в апеляційних скаргах доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_2- відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2017 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

ОСОБА_3