Провадження № 2/317/64/2017
Справа № 317/3611/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року Запорізький районний суд Запорізької області

у складі : головуючого судді Яркіної С.В.

за участю секретаря Ігнатченко Ю.О.

відповідача - ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника відповідачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2016 року до суду надійшов позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 11773,84 долларів США, що за курсом 24,98 відповідно до службового розпорядження НБУ від 07.06.2014 року складає 294110,52 грн. за кредитним договором № ZPO0AK10110391 від 07.03.2007 р. та судові витрати.

Відповідно до вищевказаного кредитного договору, позивач надав відповідачці ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 34945,91 долларів США на термін до 07.03.2012р., які вона зобовязалась повернути та сплатити відсотки за користування кредитом в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, ОСОБА_1 повинна робити щомісячний платіж для погашення заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно з умовами кредитного договору.

В забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_1, між позивачем та поручителями ОСОБА_4, ОСОБА_5 було укладено договори поруки.

Позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 07.06.2016 р. має заборгованість 33760,8 долларів США, яка складається з наступного:

-9496,62 долларів США заборгованість за кредитом;

-5732,97 долларів США заборгованість по процентам за користування кредитом;

-1698,84 долларів США заборгованість по комісії за користування кредитом;

-16832,46 долларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань.

Від цієї суми віднімається заборгованість у розмірі 21987,05 долларів США, яка була задоволена рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 30.05.2012 року з відповідачів, різниця становить 11773,84 долларів США.

Ввідповідно до умов договору поруки, позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із проханням виконати зобовязання, однак вона не прийнята до уваги, та залишена без розгляду.

Для захисту свої прав, Банк був вимушений звернутися до суду.

Представник позивача у судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, на позовних вимог наполягає в повному обсязі та просить суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що кредитний договір ZPO0AK10110391, був укладений між позивачем та ОСОБА_1 07 березня 2007 року. Умовами цього Договору передбачено, що кредитні кошти надаються ОСОБА_1 строком до 07 березня 2012 року. Оскільки станом на вказану дату Позивач знав про порушення свого права за зазначеним кредитним договором, то строк позовної давності щодо виконання зобовязань за зазначеним Договором в повному обсязі має рахуватись саме з 07 березня 2012 року, а стосовно щомісячних платежів починаючи з «08» числа кожного місяця після несплати чергового платежу.

В своїх пояснення представник відповідача посилається на те, що позовна заява була подана до Запорізького районного суду Запорізької області 25 серпня 2016 року, тобто з значним пропуском строку позовної давності. В звязку із чим, в позові просить відмовити.

Окрім того, представником відповідача було зазначено, що представник позивача неодноразово не зявлявся до суду без повідомлення про наявність поважних причин, в матеріалах справи відсутній розрахунок загальної суми заборгованості, а уточнений розрахунок заборгованості так наданий представниками банку і не був.

Представник відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення, посилаючись на те, що договори поруки припинені, а це означає, що жодних дій щодо реалізації захисту порушеного права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Окрім того, в судовому засіданні представником відповідачів було зазначено, що позивачем пропущено строк позовної давності, тому в позові слід відмовити.

Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, вислухавши сторони, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обовязок держави забезпечувати захист прав усіх субєктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч. 1 ст. 55).

Судом встановлено,що 07.03.2007 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 (ОСОБА_6А.) було укладено кредитний договір №ZPO0AK10110391, відповідно до якого позивач зобов'язувався надати відповідачеві кредит у розмірі 34945,91 (Доларів США) на термін до 07.03.2012р., а відповідач зобов'язувався повернути та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором, а саме шляхом сплати щомісячний платежів у розмірі 654,45 доларів США.

Банк умови договору виконав в повному обсязі, однак в порушення норм закону та умов договору відповідач ОСОБА_1 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала.

В забезпечення виконання грошових зобов'язань позичальника між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5, укладені договори поруки від 07.03.2007 року. Згідно з умовами даних договорів, в разі невиконання позичальником умов кредитного договору, поручителі відповідають солідарно з позичальником по взятих ним зобов'язаннях.

Обґрунтовуючи наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивача, представники відповідачів вказували на те, що сплив строк позовної давності.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов 'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обв 'язки виникають у кожного контрагента. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257-258 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а щодо окремих видів вимог, зокрема про стягнення неустойки(штрафу, пені) застосовується позовна давність строком в один рік.

Згідно з вимогами ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Верховний Суд України у постанові від 07 жовтня 2015 р. при розгляді справи №6-263цс15, висловив наступну правову позицію:

«Аналіз частини четвертої статті 559 ЦК України дає підстави для висновку, що строк дії поруки(будь-який із зазначених у цій нормі) не є строком захисту порушеного права (строком позовної давності), а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Якщо договір поруки припинився (у тому числі й на підставі непредявлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання), то інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обовязки сторін за цим договором слід вважати припиненими».

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності за зобов'язаннями з визначеним строком виконання, починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Перебіг позовної давності щодо вимог кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 зазначено, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Аналогічна позиція Верховного Суду України викладена у Постановах від 19.03.2014 р. у справі № 6-20цс14, від 18.06.2014 р. у справі № 6-61цс14, від 03.06.2015 р. у справі № 6-31цс15.

Судом встановлено, що відповідно до п. 7.1. Договору, періодом сплати слід вважати періоди з «01» по «07» число кожного місяця. Виходячи із цього, умовами Договору було встановлено погашення боргу частинами (щомісячними платежами).

Відповідно до Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, за вищезазначеним Договором, яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу. Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг строку позовної давності повернення кредиту в повному обсязі, починається після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

За змістом п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Згідно з п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» також звертається увага на те, що враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У звязку з цим, позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо) положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовується і до додаткових вимог банку.

Судом встановлено, що позов про стягнення боргу поданий позивачем до суду лише 25 серпня 2016 року, а кінцевий термін повернення кредиту сплинув 07.03.2012 року, в звязку з чим, суд приходить до висновку, що позивачем без поважних причин пропущений строк позовної давності щодо захисту порушених прав та інтересів.

Частинами 4, 5 ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Така ж позиція викладена у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якого, установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

В звязку із вищевикладеним, суд приходить до висновку, що вимоги ПАТ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості не обґрунтовані та не підлягають задоволенню у звязку з пропуском строку звернення до суду.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки останньому в позові відмовлено.

Керуючись ст.ст.257-259, 261, 266 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 213-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення, протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.В.Яркіна