АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Юзькова О.Л.
№22-ц/796/7993/2017 Доповідач - Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 травня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Департаменту з питань реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу СкринникСергій Миколайович, про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на квартиру, поділ майна, визнання недійсним договору дарування квартири та її витребування,-

В С Т А Н О В И Л А

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю.

У мотивування вимог посилався на те, що 24.11.2015 року він набув право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на підставі Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скринником С.М., реєстровий номер №1593.

З довідки форма №3 від 18.11.2015 року вбачається, що у зазначеній квартирі з 2013 року зареєстрований та проживає ОСОБА_2 Відповідач був зареєстрований в квартирі як член сім'ї попереднього власника ОСОБА_5

З моменту укладення Договору дарування квартири від 24.11.2015 року право власності попереднього власника (ОСОБА_5.) припинилося в силу ст. 346 ЦК України (відповідно припинилось право користування власника та членів його сім'ї).

Відповідач добровільно квартиру звільнити відмовився.

З урахуванням наведеного просив суд виселити ОСОБА_2 з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення.

Під час розгляду справи ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Департаменту з питань реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: приватний нотаріус КМНО Скринник С.М., про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на квартиру, поділ майна, визнання недійсним договору дарування квартири та її витребування.

У мотивування вимог посилався на те, що з 2004 року він та ОСОБА_5, перебуваючи на той час у м. Жовті Води, почали вести спільне господарство та проживати однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу.

Від попереднього шлюбу в ОСОБА_5 є син ОСОБА_4, який також проживав з ними однією сім'єю.

У 2005 році сім'я у складі ОСОБА_2, ОСОБА_5 та її сина переїхала до м. Києва, де мешкала та була зареєстрована у АДРЕСА_1, а в подальшому - у спірній квартирі.

За рахунок сімейного бюджету він та ОСОБА_5 здійснювали придбання усіх необхідних для потреб сім'ї речей, продуктів харчування, організовували та здійснювали оздоровлення дитини, їздили відпочивати за кордон.

У подальшому 05 вересня 2008 року він та ОСОБА_5 уклали шлюб, який було зареєстровано в Центральному відділі реєстрації шлюбів в м. Києві, актовий запис №2266.

Під час фактичного спільного проживання як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу ним та ОСОБА_5 було придбано квартиру АДРЕСА_2, що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 25.04.2008 року.

Дана квартира була придбана за їхні спільні кошти з усною взаємною домовленістю про її придбання на ім'я дружини, але за умови, що вона є їх спільною сумісною власністю і розпоряджатися вони будуть нею за взаємною згодою. Також за спільні кошти вони здійснювали ремонт та облаштовували квартиру.

З урахуванням наведеного просив суд:

- встановити юридичний факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2004 року по 05 вересня 2008 року;

- визнати квартиру АДРЕСА_3, жилою площею 41,60 кв. м, загальною площею 71,80 кв. м, об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_5;

- визнати Договір дарування квартири АДРЕСА_3, укладений ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скринник С.М., за реєстровим №1593 недійсним;

- скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на квартиру АДРЕСА_3, яке було зареєстровано на підставі договору Дарування квартири від 24.11.2015 року;

- витребувати у ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_3;

- визнати частки ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у спільній сумісній власності подружжя - квартирі АДРЕСА_3 - по 1/2 частці за кожним та поділити майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3, жилою площею 41,60 кв. м, загальною площею 71,80 кв. м.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 травня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 487 грн 20 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у позові ОСОБА_4 відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Зазначає, що квартира АДРЕСА_3 придбана ОСОБА_2 та ОСОБА_5 за спільні кошти під час спільного проживання як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу. Відтак, спірна квартира є їхнім спільним сумісним майном, про що ОСОБА_4 було відомо.

Вказує, що висновок суду «…беручи до уваги відсутність підстав для встановлення факту проживання однією сім'єю, суд приходить до висновку про можливість відмови у задоволенні і іншої частини позову» є передчасним та таким, що не ґрунтується на доказах.

Так, ним було подані фотографії, на яких з 2004 року по 2010 рік ОСОБА_2, ОСОБА_5 та її син ОСОБА_4 відпочивають однією сім'єю на різних відпочинках, перебувають вдома з друзями, улаштовують своє спільне життя побутом, що підтверджує спільні права та обов'язки.

Також ОСОБА_2 були подані квитанції, чеки на придбання у період часу з 2004 року по 2008 рік продуктів харчування та побуту на адресу: АДРЕСА_4, що в свою чергу підтверджує ведення спільного господарства та проживання за однією адресою.

Крім того, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в один день на початку 2004 року звільнилися з місця роботи у м. Жовті Води та в подальшому у вересні 2004 року переїхали мешкати у місто Київ, де з дозволу сестри дружини ОСОБА_2 були зареєстровані як сім'я за адресою: АДРЕСА_5.

Посилається, що в матеріалах справи є докази, які підтверджують укладання в інтересах сім'ї договору на трансляцію ТВ та послуг інтернету на ім'я ОСОБА_2 за однією адресою: АДРЕСА_5, та в подальшому цей договір було в інтересах сім'ї було змінено в частині зміни адреси на нову придбану в інтересах сім'ї квартиру АДРЕСА_6, який діє і по теперішній час.

Зазначеним вище доказам судом першої інстанції не надано оцінки.

Звертає увагу й на те, що судом не було оцінено покази свідка ОСОБА_7, а покази, надані, свідками ОСОБА_8 і ОСОБА_9, не спростовані будь-якими іншими доказами.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Порушуючи питання про скасування рішення суду першої інстанції, апелянт фактично посилався на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами з огляду на таке.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що квартира АДРЕСА_2, яку ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_4, придбана ними під час спільного проживання як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу. За таких підстав просив встановити факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2004 року по 05 вересня 2008 року.

Судом встановлено, що 25 квітня 2008 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_5 укладено Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маковецькою О.П. та зареєстровано в реєстрі за №1521. (а.с. 195 т. 1)

05 вересня 2008 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 05.09.2008 року. (а.с. 46 т. 1)

24 листопада 2015 року ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_4 зазначену вище квартиру, що вбачається з Договору дарування квартири від 24.11.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скринником С.М. та зареєстрованого в реєстрі за №1593. (а.с. 4 т. 1)

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Частиною 2 ст. 3 СК України визначено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

На підтвердження своїх вимог ОСОБА_2 посилається на реєстрацію разом з ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_7, укладення договору на трансляцію ТВ та послуг інтернету, фотографії, квитанції, чеки на придбання продуктів харчування та побуту,пояснення свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 На такі ж обставини ОСОБА_2 посилається і в апеляційній скарзі.

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року роз'яснено, що при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Як вірно зазначено судом першої інстанції сам по собі факт реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_5, не свідчить про ведення спільного господарства, спільного бюджету тощо.

Щодо посилань апелянта на квитанції та чеки на придбання продуктів харчування та побуту, на договір на трансляцію ТВ та послуг інтернету на ім'я ОСОБА_2, то з вказаних документів не вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного. Сам факт укладення договору 14.04.2006 року на надання послуг на адресу: АДРЕСА_5, а в подальшому 14.11.2008 року зміна адреси на: АДРЕСА_1, не свідчить, що цей договір був укладений 14.04.2006 року в інтересах сім'ї «ОСОБА_2 та ОСОБА_5.».

Щодо показів свідка ОСОБА_7, на які посилається ОСОБА_2, то даний свідок показав суду, що він проживає у м. Жовті Води. ОСОБА_2 та ОСОБА_5 знає ще з м.Жовті Води. Вони працювали на одному підприємстві, жили як подружня пара у м. Києві. З 2004 року по 2008 рік приїжджав до них у гості у м. Київ, де й ночував.

Щодо показів свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, то судом першої інстанції вірно зазначено, що вони є родичами ОСОБА_2: ОСОБА_8 - його матір'ю, а ОСОБА_9 - сестрою. Дані свідки проживають у м. Жовті Води.

Свідок ОСОБА_8 показала суду, що з 2004 року по вересень 2008 року проживала у м. Жовті Води. Для неї ОСОБА_2 та ОСОБА_5 були сім'єю. Вони працювали на одному підприємстві, у серпні 2004 року переїхали у м. Київ, де спочатку проживали АДРЕСА_8. Часто до них у гості не приїжджала. Коли з ними не бачилася, то спілкування було по телефону.

Свідок ОСОБА_9 показала суду, що коли ОСОБА_2 та ОСОБА_5 проживали у м. Жовті Води, то приходили до неї в гості. Коли вони переїхали у м. Київ, то вона з ними спілкувалася по телефону, оскільки не мала можливості до них приїжджати. Приїжджала на ювілей ОСОБА_2 (35 років). У цей час проживали у них на дачі. З 2004 року по 2008 рік була в м. Києві 1 раз і то один день. Коли вони приїжджали у м. Жовті Води, то проживали у квартирі матері ОСОБА_5 Про це знає з їхніх слів.

Свідок ОСОБА_12 показала суду, що вона проживає АДРЕСА_9, ум. Києві. Вона є рідною сестрою ОСОБА_5 ОСОБА_5 у 2003 році купила квартиру в м. Києві, куди в подальшому переїхала з сином. Вона зареєструвала ОСОБА_5 та її сина у квартирі по вул. ОСОБА_3 для того, щоб її племінник ходив до школи. Щодо реєстрації ОСОБА_2 по вул. ОСОБА_3, то це зробила на прохання ОСОБА_5, так як остання попросила його зареєструвати для можливості влаштуватися на роботі. У 2008 році вони шукали квартиру недалеко від неї. Спірна квартира була куплена за її та ОСОБА_5 спільні кошти.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 постійно проживають в іншому місті - м. Жовті Води, приїздили до м. Києва декілька разів та обставини життя сторін їм здебільшого відомі від ОСОБА_2

Порушуючи питання про визнання спірної квартири спільною сумісною власністю, ОСОБА_2 не надав суду допустимих та переконливих доказів джерел походження коштів, за які придбана квартира, як і не спростував в цій частині доказів, наданих суду ОСОБА_5

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтвердив, що інших доказів не має.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2004 року по 05 вересня 2008 року, з огляду на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт спільного проживання і в апеляційного суду відсутні правові підстави для переоцінки доказів.

Що ж до інших позовних вимог ОСОБА_2, то вони є похідними від позовних вимог, у задоволенні яких йому відмовлено, тому суду першої інстанції підставно відмовив у їх задоволенні.

Задовольняючи первісний позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Як зазначалося вище, власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_4, що підтверджується Договором дарування квартири від 24.11.2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скринником С.М. та зареєстрованим в реєстрі за №1593, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №48240788 від 24.11.2015 року. (а.с. 4-5 т. 1)

Згідно довідки форма №3 від 18.11.2015 року в квартирі зареєстровані ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (а.с. 6 т. 1)

Звертаючись до суду з первісним позовом, ОСОБА_4 посилався на те, що він є власником квартири, а ОСОБА_2 не є членом його сім'ї (останній бувчленом сім'ї попереднього власника ОСОБА_5.) і добровільно квартиру звільнити відмовляється.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05.11.2014 року в справі №6-158цс14.

Матеріалами справи підтверджено, що новим власником спірної квартири є ОСОБА_4, ОСОБА_2 не є членом його сім'ї та відмовляється добровільно звільнити квартиру. Відтак ,суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про виселення ОСОБА_2 із квартири АДРЕСА_2.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну оцінку.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 травня 2017року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва