Справа № 226/212/17
Провадження № 2/226/159/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 березня 2017 року Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Клепка Л.І.,

за участю секретаря Тіссен О.В.,

позивачки ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мирноград справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

На обґрунтування вимог зазначила, що з відповідачем ОСОБА_2 вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 12 липня 2013 року. 17.10.2013 року

в них народився син ОСОБА_3, який після припинення сімейних стосунків з відповідачем залишився на її вихованні. Зазначаючи на тому, що через відсутність взаєморозуміння їх сімейні стосунки не склались і відновленню не підлягають, позивачка просить шлюб з відповідачем розірвати.

В судовому засіданні позивачка вимоги підтримала. В якості аргументів неможливості відновлення і збереження шлюбу наводила небажання жити разом з відповідачем, а також порушення права на особисту свободу.

Відповідач позов визнав і проти розірвання шлюбу не заперечував.

Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12 липня 2013 року. Їх шлюб зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Красноармійську реєстраційної служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області за актовим записом № 255 (арк.спр.6).

17.10.2013 року у сторін народився син ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про його народження (арк.спр.7).

Як встановлено в ході судового розгляду, дитина проживає разом з матірю. Спору з виховання сина між сторонами не існує.

Згідно ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу.

Із пояснень сторін вбачається, що їх сімейні стосунки припинені, а зберігати шлюб вони не бажають.

Згідно ч.3 ст.56 Сімейного Кодексу кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, згідно ч.4 цієї статті, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З огляду на це суд погоджується з думкою позивачки, що існування шлюбу, який має лише формальний характер, суперечитиме моральним засадам та не сприятиме його відновленню.

Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру не заявлений, місце проживання дитини та питання її матеріального забезпечення, як свідчать досліджені докази, визначено сторонами самостійно.

Оскільки досліджені судом докази та позиція сторін не дають підстав вважати, що збереження шлюбу та подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що їх шлюб слід розірвати.

Керуючись ст.ст.104 п.2, 105 п.3, 110 п.1, 112, 113 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 10, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Шлюб, укладений між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (до шлюбу Тарасенко), зареєстрований 12 липня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Красноармійську реєстраційної служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області за актовим записом № 255, розірвати, залишивши позивачці прізвище «Сергієнко».

Шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом десяти днів з дня його отримання.

Суддя Л.І.Клепка