АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

[1]

16 лютого 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Соколової В.В., Чобіток А.О.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за поданням старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурли Віталія Едуардовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 02 грудня 2016 року,

встановила:

у грудні 2016 року державний виконавець звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2, посилаючись на те, що він ухиляється від виконання рішення про стягнення з нього заборгованості.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02 грудня 2016 року подання було задоволено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою в задоволенні подання відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з поданням, державний виконавець посилався на те, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України знаходиться виконавче провадження з виконання виконавчого листа Кіровського районного суду м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованості за кредитним договором в розмірі 2 248 541, 10 дол. США та 2 946 027 грн. 52 коп. 02 серпня 2016 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надано семиденний строк на самостійне виконання рішення суду. Зазначав, що 02 серпня 2016 року було винесено також постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, однак встановлено, що нерухоме майно або транспортні засоби за боржником не зареєстровані, на неодноразові виклики боржник не з'являється, даних про свій майновий стан не надає. Станом на дату звернення з поданням рішення виконано не було та боржник ухиляється від виконання рішення.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02 грудня 2016 року подання було задоволено, тимчасово обмежено ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання ним своїх майнових зобов'язань за рішенням суду.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ухиляється від виконання покладених на нього зобов'язань. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

У своїй апеляційній скарзі представник апелянта посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що боржник не ухиляється від виконання рішення суду. Однак, доказів на підтвердження даних доводів при звернення до суду із апеляційною скаргою надано не було.

При зверненні до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України державним виконавцем було надано достатньо доказів на підтвердження ухилення ОСОБА_2 від виконання покладених на нього зобов'язань. Зокрема, матеріали справи містять копії документів виконавчого провадження, з яких вбачається, що боржником отримувались виклики державного виконавця, що свідчить про обізнаність боржника про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, у своїй апеляційній скарзі представник боржника зазначала, що державний виконавець вже звертався до суду з таким поданням, проте йому було відмовлено, однак не зазначає які дії, спрямовані на виконання рішення суду, було вчинено боржником.

В судовому засідання у суді апеляційної інстанції представник апелянта зазначала, що ОСОБА_2 офіційно працевлаштований, однак надати докази на підтвердження зазначених пояснень не надала. Державним виконавцем неодноразово направлялись виклики та вимоги про надання інформації про майновий стан та джерела доходів боржника, однак боржник до виконавця не з'являвся, запитуваної інформації не надавав.

Відповідно до п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язання за рішенням.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що державним виконавцем було вчинено заходи щодо виконання боржником рішення суду, в добровільному порядку рішення не виконано. Бездіяльність боржника свідчить про його ухилення від виконання покладених на нього зобов'язань.

Таким чином, судом першої інстанції було дотримано норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 02 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді

№ справи: 757/59793/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2644/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Підпалий В.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.