АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/5192/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1427/17Головуючий у 1-й інстанції Хіневич В. І. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.,

суддів: Мартєва С.Ю., Хіль Л.М.

за участю секретаря Гнатюк О.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 04 квітня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким стягнути із ОСОБА_2 на його користь заборгованість по кредиту у сумі 53 840 грн. 30 коп., мотивуючи заявлені вимоги неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за укладеним кредитним договором.

Рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 04 квітня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

ПАТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що висновок суду про доведеність несанкціонованого зняття коштів з карткового рахунку відповідача не підтверджений належними і допустимими доказами, а покладення на банк відповідальності за переказ коштів суперечить приписам спеціальних нормативних актів, якими врегульовані правовідносини із здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 14.04.2012 між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_2 укладений кредитний договір б/н, згідно умов якого позичальнику надані грошові кошти, в розмірі 25 000 грн., у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. За користування кредитними коштами позичальник зобов'язався сплачувати 30% на суму залишку заборгованості. Кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії кредитної картки.

Банк зобов'язання з видачі грошових коштів виконав.

10.09.2015 року в період часу з 18:25 години до 18:28 години з кредитної картки ОСОБА_2 здійснено чотири транзакції (чотири платежі) через електронну платіжну систему «PORTMONE» - покупку товару на загальну суму 25 000 грн. (а.с.68). Авторизація платежів проведена Банком у той же день, проте кошти перераховані одержувачу лише наступного дня 11.09.2015 року, що підтверджується виписками по рахунку відповідача.

17.09.2015 року ОСОБА_2 повідомив Банк про неможливий доступ до його власних коштів на кредитній картці.

23.09.2015 року, 17.12.2015 року ОСОБА_2 письмово повідомляв ПАТ КБ «Приватбанк» про факт несанкціонованого зняття кредитних коштів з його кредитної картки (а.с.128-131).

06.11.2015 року ОСОБА_2 звернувся до правоохоронних органів із заявою про шахрайське заволодіння коштами з його кредитної картки (а.с.65).

За станом на 21.08.2016 року Банком нарахована заборгованість за кредитною угодою, укладеною із ОСОБА_2, у сумі 53 840 грн. 30 коп., яка складається із 24 071 грн. 80 коп. - заборгованості за кредитом, 7 408 грн. 04 коп. - заборгованості зі сплати відсотків, 18 370 грн. 45 коп. - пеня і комісія, 950 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2 540 грн. 01 коп. - штраф (процентна ставка).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції правомірно виходив з недоведеності того факту, що ОСОБА_2 своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка б давала змогу ініціювати платіжні операції з його картки без його відома.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління НБУ № 223 від 30 квітня 2010 року, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

У постанові Верховного Суду України №6-71цс15 від 13 травня 2015 року, на яку правомірно послався суд першої інстанції, сформульований правовий висновок, згідно якого сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

За змістом наведеної правої позиції з урахуванням фактичних обставин у справі, переглянутій Верховним Судом України, при розгляді справ такої категорії (щодо несанкціонованого списання коштів з рахунку клієнта) суд має встановити обставини, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Матеріалами справи підтверджено, що 10.09.2015 року після надходження смс-повідомлення на номер телефону, який зазначений у заяві-анкеті ОСОБА_2.(НОМЕР_1), здійснена авторизація кредитної картки ОСОБА_2 у системі платежів «PORTMONE». При авторизації введений номер кредитної картки ОСОБА_2, зазначений строк її дії, а також код СВВ2 картки (а.с.118-121).

11.09.2015 року із кредитної картки ОСОБА_2 здійснені чотири платежі на загальну суму 25 000 грн. через систему платежів «Портмоне». При цьому відповідно до п.1.1.2.21 Умов та Правил надання банківських послуг, дані платежі авторизовані Банком після отримання інформації про номер картки, строк її дії, код СВВ2, а також після введення ініціатором платежів паролю, отриманого на номер телефону, зазначений у заяві-анкеті ОСОБА_2.(НОМЕР_1).

У підтвердження того, що ОСОБА_2 знав або не міг не знати про зняття коштів з його кредитної картки безпосередньо у день проведення банківської операції по переведенню коштів Банк пред'явив суду завірену світлокопію скріншоту (фото екрану персонального комп'ютера), якою начеб-то доводиться факт отримання ОСОБА_2 СМС-повідомлень на його телефон по кожній транзакції (а.с.103). Дослідивши цей доказ, колегія суддів дійшла висновку, що він не є належним, допустимим і достатнім у розумінні ст.57-59 ЦПК України для доведення тієї обставини, що ОСОБА_2 дізнався про зняття кредитних коштів з його картки 10 чи 11 вересня 2015 року, оскільки цей доказ не містить інформації про отримання СМС-повідомлень.

Окрім того, колегія суддів приймає до уваги той факт, що тривалий час на банківській картці ОСОБА_2, де зберігалися також і власні кошти, був встановлений нульовий кредитний ліміт, який був збільшений до 25 000 грн. безпосередньо перед списанням цих же коштів (кредитних).

ОСОБА_2 категорично заперечував те, що він вчиняв будь-які дії із встановлення кредитного ліміту на своїй картці у розмірі 25 000 грн. В матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, які б свідчили про те, хто був ініціатором збільшенням кредитного ліміту і яким чином таке збільшення відбулося.

На пропозицію суду представник Банку повідомив про відсутність можливостей для надання додаткових доказів про те, що ОСОБА_2 дізнався про списання коштів безпосередньо у день здійснення цієї банківської операції, а також щодо обставин здійснення операції зі збільшення кредитного ліміту на його картці.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 невідкладно (відразу після того, як дізнався) повідомив Банк про платіжні операції, що ним не виконувалися (списання коштів з його рахунку), а також про недоведеність вчинення ОСОБА_2 дій, які призвели до втрати, незаконного використання персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Оскільки заборгованість за кредитною угодою, стягнення якої вимагає Банк, нарахована саме на зазначену суму списаних коштів, то відсутні підстави для задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитом.

Апеляційна скарга не містить нових засобів доказування, її доводи не спростовують висновків суду, отже рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.303, ст.307 ч.1 п.1, ст.308, ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" відхилити.

Рішення Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 04.04.2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.А.Лобов

Судді: С.Ю.Мартєв

Л.М.Хіль

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов