У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2017 року Суддя Словянського міськрайонного суду Донецької області Гусинський М.О., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліра ЛТД», про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованості за послуги з обслуговування і утримання житлового будинку та прибудинкової території, -

В С Т А Н О В И В:

15.09.2017 року до Словянського міськрайонного суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліра ЛТД», про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованості за послуги з обслуговування і утримання житлового будинку та прибудинкової території.

Вивчивши заяву про видачу судового наказу, з урахуванням доданих до неї документів, вважаю, що необхідно відмовити у прийнятті заяви про видачу судового наказу враховуючи наступне:

Згідно п.13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №14 від 23 грудня 2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» вбачається, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні, телекомунікаційні послуги, послуги телебачення та радіомовлення (пункт 3 частини першої статті 96 ЦПК), судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги.

Також, Постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року „Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження орієнтує суди, що наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність субєктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення субєктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (частина третя статті 267 Цивільного кодексу України).

Відповідно до заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліра ЛТД» та розрахунку суми боргу, заявник ставить питання про стягнення з боржників ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованості в сумі 2899 грн. 43 коп.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

У відповідності до п. 9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» № 14 від 23 грудня 2011 року, наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність субєктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення субєктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обовязок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (частина третя статті 267 Цивільного кодексу України).

Так, з розрахунку вбачається, що заборгованість за боржником значиться з березня 2013 року по серпень 2017 року.

Разом з тим загальна позовна давність, передбачена ст. 257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, якщо:

1) заявлено вимогу, не передбачену статтею 96 цього Кодексу;

2) із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Про відмову у прийнятті заяви суддя постановляє ухвалу.

Відповідно до ст. 101 ЦПК України повернення заяви у випадку, встановленому частиною другою статті 121 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків. Відмова у прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Усе викладене свідчить про наявність спору про право, у звязку з чим Товариству з обмеженою відповідальністю «Ліра ЛТД» потрібно відмовити у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованості за послуги з обслуговування і утримання житлового будинку та прибудинкової території в сумі 2899 грн. 43 коп.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 96-101 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у прийнятті заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліра ЛТД», про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованості за послуги з обслуговування і утримання житлового будинку та прибудинкової території в сумі 2899 грн. 43 коп. у звязку з тим, що із заяви і поданих документів вбачається спір про право, розяснивши право на звернення до суду із позовом у порядку позовного провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Словянського міськрайонного суду М.О.Гусинський