АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1075/17 Головуючий 1 інст. - Дьоміна О.П.
Справа № 636/2521/16-ц Доповідач - Бурлака І.В.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«22» лютого 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 30 листопада 2016 року по справі за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра» звернулася до суду з зазначеним та у подальшому уточненим позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3. В обґрунтування свого позову посилалася на те, що 21 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний Банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Надра», та ОСОБА_1 укладено договір «Автопакет» № 6/4/16/2008/980-А/173, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності, грошові кошти в сумі 64600,00 грн. строком до 18 квітня 2013 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 16,8 % річних для придбання автотранспортного засобу.

Зазначив, що в забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_1 передала в заставу рухоме майно, а саме: автомобіль марки BYD, модель F3, 2008 року випуску, сірого кольору, заводський номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований ВРЕР № 2 ГУМВС України Харків 17 квітня 2008 року, який належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 17 квітня 2008 року. Вартість зазначеного автомобіля склала 80750,00 грн., що у доларовому еквіваленті становить 15990,10 доларів США. Додатковою угодою № 1 від 23 квітня 2009 року до договору «Автопакет» сторони домовилися про встановлення (продовження) кінцевого терміну погашення кредиту за договором до 23 квітня 2013 року, а також встановили (зменшили) суму мінімального необхідного платежу, встановили черговість погашення заборгованості.

Вказав, що в якості забезпечення виконання зобов'язань щодо погашення кредиту та інших платежів, передбачених кредитним договором, ОСОБА_3 виступив поручителем, який відповідає перед кредитором у тому ж об'ємі, що і позичальник, а також позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні відповідачі.

Зазначив, що банк свої зобов'язання за кредитним договором щодо надання кредитних коштів виконав у повному обсязі. У зв'язку з невиконанням прийнятих на себе зобов'язань за договором ОСОБА_1 має перед банком заборгованість, яка станом на 12 квітня 2016 року становить 132380,57 грн., що складається з заборгованості за кредитом, в тому числі простроченої - 42680,60 грн., заборгованості за відсотками, в тому числі простроченої - 46191,82 грн., пені за прострочення сплати кредиту - 43508,15 грн.

Вказав, що до теперішнього часу зобов'язання позичальника не виконані, а заборгованість за кредитним договором не погашена.

Просила стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь банку суму заборгованості, яка станом на 12 квітня 2016 року становила 132380,57 грн. за кредитним договором «Автопакет» № 6/4/16/2008/980-А/173 від 21 квітня 2008 року; стягнути пропорційно в рівних частинах з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь банку суму сплаченого судового збору у розмірі 1985,71 грн.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 30 листопада 2016 року позов Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» - задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за договором «Автопакет» за № 6/4/16/2008/980-А/173 від 21 квітня 2008 року в розмірі 131553,02 грн., а саме заборгованість за кредитом, в тому числі прострочену - 42680,60 грн., заборгованість за відсотками, в тому числі прострочену - 46191,82 грн., пеню за прострочення сплати кредиту - 42680,60 грн.; стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» суму сплаченого судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1973,30 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення - скасувати, ухвалити нове рішення, відповідно до якого в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. При цьому посилалася на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що в договорі не вказаний рахунок для зарахування коштів по сплаті кредитного тіла; що судом не встановлено з якого моменту, за який період виникла заборгованість та скільки днів було прострочення; що банк звернувся до суду з позовом з пропуском строку позовної давності, оскільки остання сплата за кредитом проведена ще 23 лютого 2011 року; що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі; що до 2011 року вона виплачувала кредит вчасно, потім майновий стан погіршився, а саме вона вдруге вийшла заміж, народила дитину, ніде не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, ОСОБА_3 теж ніде не працює, є інвалідом третьої групи, існують вони лише на мінімальну пенсію.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно відхилити, рішення суду - залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з того, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 21 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний Банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Надра», та ОСОБА_1 укладено договір «Автопакет» № 6/4/16/2008/980-А/173, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності, грошові кошти в сумі 64600,00 грн. строком до 18 квітня 2013 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 16,8 % річних для придбання автотранспортного засобу.

В забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_1 передала в заставу рухоме майно, а саме: автомобіль марки BYD, модель F3, 2008 року випуску, сірого кольору, заводський номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований ВРЕР № 2 ГУМВС України Харків 17 квітня 2008 року, який належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 17 квітня 2008 року. Вартість зазначеного автомобіля склала 80750,00 грн., що у доларовому еквіваленті становить 15990,10 доларів США. Додатковою угодою № 1 від 23 квітня 2009 року до договору «Автопакет» сторони домовилися про встановлення (продовження) кінцевого терміну погашення кредиту за договором до 23 квітня 2013 року, а також встановили (зменшили) суму мінімального необхідного платежу в розмірі 1301, 42 грн., встановили черговість погашення заборгованості.

В якості забезпечення виконання зобов'язань щодо погашення кредиту та інших платежів, передбачених кредитним договором, ОСОБА_3 виступив поручителем, який відповідає перед кредитором у тому ж об'ємі, що і позичальник, а також позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні відповідачі.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором щодо надання кредитних коштів виконав у повному обсязі.

Однак, ОСОБА_1 прийняті на себе зобов'язання за договором не виконала, тому утворилася заборгованість, яка станом на 12 квітня 2016 року становила 132380,57 грн., що складається з заборгованості за кредитом, в тому числі простроченої - 42680,60 грн., заборгованості за відсотками, в тому числі простроченої - 46191,82 грн., пені за прострочення сплати кредиту - 43508,15 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Пунктами 3.2.1. - 3.2.9. договору передбачено, що поручитель безвідзивно та безспірно зобов'язується відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що витікають з цього договору. Поручитель відповідає перед банком у тому ж об'ємі, що і позичальник. Позичальник і поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право банка вимагати виконання зобов'язань, вказаних у цьому договорі, повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи, що заборгованість за кредитним договором не погашено, суд правомірно стягнув її з боржника та поручителя солідарно.

Посилання ОСОБА_1 на те, що в договорі не вказано рахунок для зарахування коштів по сплаті кредитного тіла та не встановлено, з якого моменту, за який період виникла заборгованість та скільки днів було прострочення є безпідставними, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що рахунок № 79513419, на який ОСОБА_1 повинна сплачувати кредитні кошти, зазначено в анкеті - заяві клієнта на отримання кредиту на купівлю автомобіля за програмою «Автопакет» від 10 квітня 2008 року, анкеті клієнта від 21 квітня 2008 року, заяві на встановлення постійно-діючого розпорядження клієнта за договором про відкриття карткового рахунку від 21 квітня 2008 року та про який ОСОБА_1 було відомо, про що свідчать її підпис на цих документах, який вона також не оспорювала.

Пунктами 2.2.1. - 2.2.3 договору та пунктом 1.1 додаткової угоди № 1 передбачено порядок погашення заборгованості. Зокрема, зазначено, що позичальник вносить чергові мінімальні платежі за кредитом щомісячно в розмірі 1301, 42 грн. до 18 числа поточного місяця. При наявності простроченої заборгованості по сплаті мінімально необхідного платежу після 23 квітня 2009 року з першого дня наявності простроченої заборгованості розмір відсоткової ставки, зазначений у пункті 1.1. цього договору змінюється до розміру 16,8 % відсотків річних. Про таку зміну розміру відсоткової ставки за користування кредитом та про розмір нового мінімально необхідного платежу банк нагадує клієнту шляхом визначеним в пункті 4.2.7., письмово попередивши про це позичальника та поручителя за 10 робочих днів. Із графіку заборгованості, який міститься на аркуші справи № 6 вбачається дата погашення заборгованості, сума погашення, кількість днів заборгованості за відсотками, сума відсотків, які підлягають сплаті, кількість днів прострочення сплати мінімальних платежів, сума пені, яка підлягає сплаті, сума сплати, фактично сплачені відсотки, пеня, залишок заборгованості за кредитом, що відповідає сумі заборгованості, нарахованої банком як в цілому, так і по окремим позиціям ( тіло кредиту, проценти та неустойка).

Судових рішень щодо визнання зазначеного договору недійсним не ухвалювалося.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що строк позовної давності для звернення банку до суду за захистом своїх прав сплив є необґрунтованими, оскільки як вбачається із змісту пункту 7.2. договору сторони дійшли згоди щодо збільшення строку позовної давності до 10 років, що не суперечить вимогам статті 259 ЦК України. Будь - яких зауважень, заперечень з приводу цього відповідачі при укладанні договору і в подальшому не заявляли. Відсутні в матеріалах справи і заяви про застосування строку позовної давності.

Твердження ОСОБА_1 щодо того, що банк мав право звернути стягнення на заставне майно, судовою колегією не приймаються.

В суді апеляційної інстанції представник пояснив, що заставне майно - автомобіль марки BYD, модель F3, 2008 року випуску, сірого кольору, заводський номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 знаходиться в користуванні поручителя, тому відповідачі до банку з такою заявою не могли звертатися та не зверталися та зазначив, що банк має право вибору або звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості або з позовом щодо звернення стягнення на предмет застави.

У зв'язку з чим судова колегія вважає, що суд, дотримуючись засад змагальності, забезпечивши сторонам можливість доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов обгрунтованого висновку щодо часткового задоволення позову.

Зазначена апеляційна скарга зведена до посилання на ті обставини, які були предметом розгляду в суді першої інстанції і яким суд надав відповідну правову оцінку.

Даних, які б вказували на наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

За таких обставин згідно статті 308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Питання щодо стягнення судових витрат вирішено відповідно до статті 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року із змінами та доповненнями.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст. ст. 308, 313, п.1 ч.1.ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 30 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії