Ухвала

іменем україни

08 лютого 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Дзержинськвугілля» про стягнення заробітної плати, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 05 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 24 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, у якому зазначав, що з 27 травня 2005 року по 16 квітня 2014 року він працював на посаді підземного гірничого майстра у відокремленому підрозділі «Шахта «Торецька» державного підприємства «Дзержинськвугілля». Після звільнення з роботи він звернувся до роботодавця із заявою, в якій просив повідомити про розмір його посадового окладу та розмір нарахованої і виплаченої заробітної плати. Після отримання відповіді йому стало відомо про те, що роботодавцем неправильно розраховувались розміри мінімальної тарифної ставки (мінімального місячного окладу) робітника 1 розряду, яка є основою для нарахування заробітної плати працівнику з урахуванням положень Галузевої угоди між Міністерством вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками, що діють у вугільній галузі і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості, регіональної угоди, Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». Посилаючись на невиплату заробітної плати у повному обсязі, просив задовольнити вимоги.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 05 червня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з державного підприємства «Дзержинськвугілля» на користь ОСОБА_3 недоотриману за період роботи з 27 травня 2005 року по 16 квітня 2014 року заробітну плату у розмірі 115 292 грн 59 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 20 серпня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року рішення апеляційного суду Донецької області від 20 серпня 2015 року скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд.

При новому апеляційному розгляді рішенням апеляційного суду Донецької області від 24 травня 2016 року рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 5 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове Рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду, рішеня суду першої інстанції змінити, стягнувши з ДП «Дзержинськвугілля» недоотриману заробітну плату в сумі 125 843 грн 46 коп.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Рішення апеляційного суду не повністю відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом установлено, що з 27 травня 2005 року до жовтня 2013 року ОСОБА_3 працював у відокремленому підрозділі «Шахта «Торецька» державного підприємства «Дзержинськвугілля» на посаді підземного гірничого майстра, а з жовтня 2013 року до 16 квітня 2014 року - гірничого майстра на дільниці вентиляції та техніки безпеки.

16 квітня 2014 року його було звільнено з роботи відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що при нарахуванні заробітної плати позивачу, на підприємстві було встановлено тарифні ставки, розмір яких був меншим від встановлених законом, що призвело до неправильного нарахування заробітної плати. Крім того, підприємство не надало доказів перебування в стані подолання фінансових труднощів, у зв'язку з чим допустило оплату праці нижче від норм, визначених Генеральною та галузевими угодами, а також не надало доказів щодо повідомлення про це профспілкового органу на підприємстві.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову в позові, апеляційний суд дійшов висновку про їх безпідставність, зазначивши, що при формуванні заробітної плати позивача відповідачем не порушено встановлених статтею 3 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» мінімальних гарантій в його оплаті праці.

Проте з висновком апеляційного суду погодитися не можна з таких підстав.

Так, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що за період з 2005 року до 2014 року підприємство відповідача шахта «Торецька» відповідно до технічно економічних показників роботи шахти мала збитки (а. с. 137-149). Отже, підприємство знаходилось в стані подолання фінансових труднощів, а тому допустило оплату нижче він норм, визначених Генеральною та галузевою угодами.

Проте апеляційний суд не звернув уваги на те, що відповідно до п. п. 9.4.1, 9.4.5 Галузевої угоди між Міністерством вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об'єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03 липня 2001 року, зареєстрованої у Міністерстві праці та соціальної політики України 07 серпня 2001 року за № 71 (із доповненнями та змінами від 4 квітня 2012 року), оплата праці нижче від норм, визначених Генеральною, Галузевою угодами, але не нижче від державних соціальних гарантій в оплаті праці, може застосовуватись лише тимчасово, на період подолання фінансових труднощів підприємства, терміном не більше як шість місяців.

Тобто, апеляційний суд погодився з тим, що відокремлений підрозділ «Шахта «Торецька» державного підприємства «Дзержинськвугілля» протягом майже 10 років знаходився у стані подолання фінансових труднощів, що не можна визнати тимчасовим.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Скасовуючи попереднє рішення суду апеляційної інстанції та направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції в ухвалі від 23 грудня 2015 року вказував на те, що апеляційний суд має звернути увагу на п. п. 9.4.1, 9.4.5 Галузевої угоди, згідно з якими оплата праці нижче від норм, визначених Генеральною, Галузевою угодами, але не нижче від державних соціальних гарантій в оплаті праці, може застосовуватись лише тимчасово, на період подолання фінансових труднощів підприємства, терміном не більше як шість місяців, а також перевірити, чим було обумовлено зниження розміру посадового окладу позивача в окремі періоди, чи дотримувався роботодавець положень Галузевої угоди при зменшенні їх розміру, зокрема, в частині повідомлення органів, зазначених в ній, та в який спосіб приймались про це відповідні рішення.

Однак, повторно переглядаючи справу, суд апеляційної інстанції на підстави скасування судового рішення уваги не звернув.

З урахуванням вказаних норм закону та обставин справи, суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не з'ясував фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, належним чином не перевірив як доводів апеляційної скарги, так і законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 11 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

У судовому рішенні суд зобов'язаний дати відповіді на всі доводи, оскільки інакше буде порушено вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду.

Апеляційний суд, приймаючи докази про те, що за період із 2005 року до 2014 року відокремлений підрозділ шахта «Торецька» відповідно до технічно економічних показників роботи шахти мала збитки (а. с. 137-149) і надаючи їм оцінку, при цьому, не перевірив дотримання вимог 9.4.5 Галузевої угоди щодо повідомлення про існування фінансових труднощів вищого господарського та профспілкового органів.

Крім того, при вирішенні спору суд апеляційної інстанції керувався нормами Галузевої угоди між Міністерством вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками, що діють у вугільній галузі та всеукраїнськими профспілковими організаціями вугільної промисловості від 03 липня 2001 року з доповненнями та змінами лише в редакції 2012 року, не приймаючи до уваги норми попередніх редакцій, які не мали тих положень на які послався в своєму рішенні суд.

Наведене свідчить, що апеляційний суд на порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 24 травня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик