Номер справи 220/2424/16-ц
Номер провадження 2/220/101/17
УХВАЛА

Іменем України

23 лютого 2017 року смт Велика Новосілка Донецької області

Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Яненко Г.М.,

при секретарі - Григораш В.А.

за участі представників:

позивача ОСОБА_1

відповідача №1 ОСОБА_2

представника відповідача №1,2 ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

Розглянув матеріали цивільної справи за позовною заявою Зеленопільської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області до ОСОБА_2,ОСОБА_5 третя особа: Великоновосілківська районна державна адміністрація Донецької області про вилучення і переведення земельної ділянки до земель запасу Зеленопільської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області.

ВСТАНОВИВ:

Зеленопільська сільська рада Великоновосілківського району Донецької області звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5 за участю третьої особи: Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області про вилучення і переведення земельної ділянки до земель запасу Зеленопільської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області.

Вимоги позивача мотивовано тим, що особа, якій розпорядженням голови Великоновосілківської районної державної адміністрації №224 від 30 червня 2011 року передано у власність спірну земельну ділянку померла та не виготовила правовстановлюючі документи, які посвідчують право власності на землю, а тому правовий статус спірної земельної ділянки залишається невизначеним.

Учасники процесу в засіданні додаткових пояснень не надали, позовні вимоги підтримали та просили заявлені вимоги задовольнити повністю.

Розглянувши позов, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимогст.129 Конституції України, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст. 119 ЦПК України, позовна заява подається в письмовій формі і повинна містити у т.ч. зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Поряд з цим, стаття 131 ЦПК України, покладає на сторін обовязок подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Так, стаття 19 Конституції України покладає на органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадових осіб обов'язок діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією і законами України.

Виконання Конституції, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів виконавчої влади вищого рівня, згідно з Законами України «Про місцеві державні адміністрації» «Про місцеве самоврядування в Україні», є одним із основних завдань місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування.

За ст. 17 Земельного кодексу України, до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, у т.ч. підготовка висновків щодо надання або вилучення (викупу) земельних ділянок.

Вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин стаття 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відносить до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад, які вирішуються на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Стаття 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» наводить власні (самоврядні) повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, до яких належать у т.ч. підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо вилучення земель, що перебувають у власності територіальних громад .

Підставами припинення права користування земельною ділянкою, згідно зі ст. 141 ЗК України, є:

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;

е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;

є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

В порядку ст. 149 ЗК України, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Вилучення земельних ділянок, згідно з ч.2 ст. 149 ЗК України, провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

У разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки, відповідно до п.10 ст. 149 ЗК України, питання вирішується в судовому порядку.

Приписи ст. 152 ЗК України передбачають право землекористувача вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, у т.ч. шляхом визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування.

У відповідності до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Статтею 152 ЗК України визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а статтею 155 названого кодексу - що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).

З наведеного вбачається, що за наявності для цього підстав, місцеві органи виконавчої влади чи місцевого самоврядування вирішують питання вилучення та переведення до земель запасу самостійно (в межах повноважень наданих законом саме їй, а не іншим, в т.ч. державним органом).

Оскільки суд не вправі приймати рішення з питань, віднесених до виключної компетенції виконавчих органів державної влади та місцевого самоврядування а також зазначати, яке конкретно рішення повинно бути прийнято.

Обставин, з якими закон повязує можливість вилучення земельної ділянки та переведення її до земель запасу Зеленопільської сільської ради учасниками процесу не зазначено.

Неподання перелічених доказів перешкоджають повному, всебічному та обєктивному зясуванню обставин справи, а тому, в порядку ст. 207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду.

Змістом ст. 7 Закону України "Про судовий збір" визначено, що у разі залишення позовної заяви без розгляду, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Суд вважає за необхідне розяснити, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із нею до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

У звязку з перебуванням судді на лікарняному, повний текст ухвали виготовлено та внесено до ЄДРСР 06 березня 2017 року.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.10, 11, 27, 31, 57-61, 119-121, 131, 179, 185, 192, 196, 207-212 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву залишити без розгляду.

Особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Донецької області через Великоновосілківський районний суд Донецької області протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Г.М.Яненко