Справа №359/8841/16-ц
Провадження №2/359/609/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Гомолі О.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

за участю представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглядаючи в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні клопотання пред-ставника позивача ОСОБА_1 про судове доручення щодо збирання доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до товариства з об-меженою відповідальністю «Бориспільміськбуд», приватного акціонерного товариства «Фінансова компанія «Княгиня Ярославна», третя особа, яка не заявляє самостійних ви-мог щодо предмета спору товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестінтер», про визнання права власності на майнові права на квартири та зобовязання передати квартири та документи, що підтверджують набуття права власності на ці обєкти нерухомого майна,

встановив:

В листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом та просить визнати за ним право власності на майнові права на квартири №15, №20, №30 в секції №3; №66, №72, №88, №90 в секції №4; №41, №47 в секції №5 у житлово-офісному комплексі по вул. Київський шлях, 95 в м. Борисполі; зобовязати ТОВ «Бориспільміськбуд» та ПрАТ «ФК «Княгиня Ярославна» після введення житлово-офісного комплексу в експлуа-тацію передати позивачу квартири та документи, що підтверджують набуття права влас-ності на ці обєкти нерухомого майна.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 заявив клопотання про до-ручення Господарського суду Харківської області надіслати Бориспільському міськрайон-ному суду копії інвестиційного договору №А1 від 4 жовтня 2004 року, всіх платіжних доручень та додаткової угоди про розірвання цього договору; копії інвестиційного дого-вору №20 від 6 червня 2005 року, всіх платіжних доручень та додаткової угоди про розір-вання цього договору; копії інвестиційного договору №25 від 8 вересня 2005 року та всіх платіжних доручень по цьому договору; а також копії інвестиційного договору №3 від 24 червня 2005 року, всіх платіжних доручень та додаткової угоди про розірвання цього договору.

Представники відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заперечують проти задово-лення клопотання. В обґрунтування своїх заперечень вони посилаються на те, що позивач може отримати ці докази, самостійно звернувшись до Господарського суду Харківської області. Підстави для того, щоб суд втручався у процес збирання доказів, відсутні. Тому представники відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять суд відмовити у задово-ленні клопотання.

Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу, суд дійшов до таких виснов-ків.

Відповідно до ч.1 ст.132 ЦПК України суд, який розглядає справу, в разі необхід-ності збирання доказів за межами його територіальної підсудності доручає відповідному суду провести певні процесуальні дії.

Згідно з ч.3 ст.27 цього ж Кодексу особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Встановлено, що в заявленому клопотанні відсутні вимоги про покладення на Госпо-дарський суд Харківської області доручення провести саме процесуальні дії. Фактично зміст клопотання зводиться до витребування письмових доказів з цієї судової установи. Однак з журналу судового засідання (а.с.180-182) вбачається, що у судовому засіданні, яке проводилось 29 грудня 2016 року, суд відмовив представнику позивача ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про витребування вказаних письмових доказів з Господарського суду Харківської області у звязку з тим, що всупереч ст.10, ч.1 ст.60 та ч.1 ст.137 ЦПК України позивач та його представник ОСОБА_1 не довели неспроможність самостійно-го отримання цих письмових доказів. Ця обставина свідчить про те, що, заявляючи клопо-тання про судове доручення, яке за своїм змістом є клопотанням про витребування дока-зів, представник позивача ОСОБА_1 прагне ухилитись від наслідків ухваленого про-цесуального судового рішення та перекласти обовязок збирання доказів з себе та його довірителя на суд. Це буде свідчити про зловживання ними процесуальними правами та порушення принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

З огляду на це суд вважає, що підстави для задоволення заявленого клопотання від-сутні.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.208, ч.4 ст.209, ст.210 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 про судове доручення відмовити.

Ухвала суду є остаточною та не підлягає апеляційному оскарженню.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_5