Справа № 487/5400/16-ц
Провадження № 2/487/319/17
14.02.0201 року м. Миколаїв
Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого-судді Карташевої Т.А.
із секретарем Уманським І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду Заводського району м. Миколаєва цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "ФІДОБАНК" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-
03.07.2015 року між банком та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №9 до кредитного договору, яка передбачала конвертацію наявної валютної кредитної заборгованості у національну валюту - гривню та банк встановив позичальнику не поновлювальну кредитну лінію та видав новий транш кредиту у сумі 598 315,13 грн. строком до 24.12.2022 року, який був зарахований на поточний рахунок позичальника двома окремими траншами, а саме: сума нового траншу в розмірі 271 447, 32 грн.. зі сплатою 13,5 % річних до 31.12.2015 р., а з 01.01.2016 р. - 20% річних; сума нового траншу в розхмірі 326 867,81 грн. , зі сплатою 0,000001 % річних. Цільовим призначенням нового траншу кредиту було погашення валютної кредитної заборгованості позичальника перед банком. 25 грудня 2007 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, укладеним між позивачем та ОСОБА_1, між банком та відповідачем було укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира за адресою: АДРЕСА_1. У зв*язку зі зміною умов кредитного договору між сторонами 03.07.2015 року був укладений договір про внесення змін №3 до договору іпотеки, посвідчений нотаріально. Позивач зазначав, що позичальник ОСОБА_1М не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 518 834,06 грн. станом на 27.04.2016 року.
У судовому засіданні представник позивачка не був присутнім, надавши заяву про розгляд справи за йогої відсутністю, відповідно до якої, підтримав позовні вимоги у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач у судовому засіданні не був присутнім, причин неявки суду не повідомив, про час і місце судового розгляду був сповіщений у встановленому законом порядку.
З урахуванням заяви позивача про відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи, відповідно до вимог ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим прийняти заочне рішення на підставі доказів, що є у справі.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
03.07.2015 року між банком та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №9 до кредитного договору, яка передбачала конвертацію наявної валютної кредитної заборгованості у національну валюту - гривню та банк встановив позичальнику не поновлювальну кредитну лінію та видав новий транш кредиту у сумі 598 315,13 грн. строком до 24.12.2022 року, який був зарахований на поточний рахунок позичальника двома окремими траншами, а саме: сума нового траншу в розмірі 271 447, 32 грн.. зі сплатою 13,5 % річних до 31.12.2015 р., а з 01.01.2016 р. - 20% річних; сума нового траншу в розхмірі 326 867,81 грн. , зі сплатою 0,000001 % річних. Цільовим призначенням нового траншу кредиту було погашення валютної кредитної заборгованості позичальника перед банком.
Відповідно до п. 4.2 додатку №1 до додаткової угоди №9 до кредитного договорупозичальник зобов*язався здійснювати повернення кредиту (основної позичкової заборгованості) відповідно до графіку погашення, укладеним до кредитного договору, за кожним траншем відповідно.
Згідно з п. 4.3.3 додатку №1 до додаткової угоди №9 до кредитного договору позичальник зобов*язався здійснювати сплату процентів за користування кредитом у визначеному кредитним договором дату чергового платежу і на дату остаточного повернення кредиту.
У зв*язку зі зміною умов кредитного договору між сторонами 03.07.2015 року був укладений договір про внесення змін №3 до договору іпотеки.
Відповідач порушив умови кредитного договору і не виконує зобов*язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за його користування.
Наведений позивачем розрахунок заборгованості відповідачем спростований не був.
Отримане 21.03.2016 р. письмове попередження Банку про необхідність погашення боргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, заборгованість не погасив.
За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.
За правилами, передбаченими ст.ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Згідно із ст. ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до вимог, передбачених ст. ст. 546, 572, 575, 585, 589 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконана боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення. У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки.
Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Частиною 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено способи звернення стягнення на предмет іпотеки: на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (тобто шляхом позасудового врегулювання).
Стаття 39 Закону Україхни "Про іпотеку" містить вимоги щодо рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, у рішенні має бути вказаний спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону.
Відповідно до процедури продажу, визначеної ст. 38 цього Закону, дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.
За положеннями статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у резолютивній частині рішення суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.
Відповідно до п. 5.1 договору іпотеки у разі порушення основного зобов*язання, умов кредитного договору або умов цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.
Іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов*язання у наступних випадках: якщо у момент настання строку виконання зобов*язань за кредитним договором вони не були виконані, а саме: при повному або частковому неповрненні у встановлений кредитним договором строк суми кредиту; або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум процентів, комісійної винагороди. сум неустойки (пені, штрафних санкцій). Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов*язання за кредитним договором, забезпеченого цією іпотекою, а якщо його вимога не юуде задоволена, - звернути стягнення на предмет іпотеки (п.п. 5.2, 5.3 іпотечного договору).
Пунктом 5.4 іпотечного договору визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, за рішенням суду.
Згідно з п. 5.5.3 іпотечного договору реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог Закону України "Про іпотеку". Організація продажу предмета іпотеки покладається на спеціалізовані організації, які залучаються на конкурсній основі органами державної виконавчої служби. Право вибору спеціалізованої організації належить іпотекодержателю. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах встановлюється за рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо така згода не досягнута - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну дяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90% його вартості, визначеної шляхом його оцінки.
За таких обставин, права позивача щодо повернення кредиту є порушеними, а тому підлягають захисту. Підлягають задоволенню вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних (публічних) торгів за початковою ціною встановленої на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, у звязку із задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в сумі 7782.51 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224 ЦПК України, ст.ст. 11, 509, 525, 526, 546, 572, 575, 585, 589, 1054 ЦК України, Законом України "Про іпотеку", суд,-
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "ФІДОБАНК" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "ФІДОБАНК" витрати по сплаті судового збору в сумі 7782.51 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку - до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Т.А. Карташева