Справа №442/8206/16-ц
Провадження №2/442/535/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі : головуючого судді Коваль Р. Г.

з участю секретаря Бучок М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Солонської сільської ради Дрогобицького району про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезгаданим позовом, в підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що є власником 1/2 ідеальної частини житлового будинку № 5 по вул. Меденицькій в с. Солонсько Дрогобицького району Львівської області в порядку спадкування за законом, після смерті брата, ОСОБА_2, який помер 16.10.2015р. Дане спадкове майно вона прийняла на підставі заяви про прийняття спадщини від 24.03.2016р.

Її рідни брат, ОСОБА_2, був власником 1/2 ідеальної частини згаданого будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідчене Першою Дрогобицькою державною нотаріальною конторою 05.11.2004р., за реєстром № 1-3506, після смерті її матері ОСОБА_3

Інша половина вказаного будинку належала її тітці, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (рідна сестра її батька ОСОБА_5 У 1957 році ОСОБА_4 виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації, а 22.06.2002 р. вона померла. Оскільки, близькі родичі ОСОБА_4 теж разом з нею знаходились у Російській Федерації, то після смерті останньої ніхто з 1-ї черги спадкоємців за законом не звертався до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Також не зверталися й спадкоємці 2-ї черги за законом (рідні брат, сестра, дід та бабуся). Це можна пояснити тим, що у родині було вирішено, що оскільки вказаний дерев'яний будинок фактично знаходився у володінні її матері, ОСОБА_3, то він має бути у її власності. Після смерті її матері (померла 06.08.2002р.) 1/2 ідеальну частину згаданого будинку прийняв її брат ОСОБА_2

Вказує на те, що 1/2 ідеальної частини житлового будинку № 5 по вул. Меденицькій в с. Солонське Дрогобицького району, яка належала її тітці, ОСОБА_4 за її життя, та після її смерті нікому не належить з 22.06.2002 року. Однак, згадана частина будинку після смерті ОСОБА_4, уже понад 10 років перебуває у безперервному, добросовісному та відкритому її володінні. Відтак, просить визнати за нею право власності на ? ідеальну частину житлового будинку №5 по вул.Меденицькій в с.Солонське Дрогобицького району за набувальною давністю.

В судове засідання позивач не з»явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просила задоволити позов.

Від Солонської сільської ради також надійшла заява про розгляд справи за їхньої відсутності. Позов визнають та не заперечують щодо його задоволення.

У відповідності до ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою всіх учасників процесу, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

При цьому, саме на сторони відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України зобов`язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Крім того, ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 29 грудня 1976 року із наступними змінами «Про судове рішення» передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтовано лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, які правові норми підлягають застосуванню до цих правовідносин (ст.214 ЦПК України).

Судом встановлено, що предметом спору є визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

-володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

-володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

-володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається.

Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Судом встановлено, що на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19.09.2016р. справа №442/4483/16-ц), позивач є власником 1/2 ідеальної частини житлового будинку № 5 по вул. Меденицькій в с. Солонське Дрогобицького району Львівської області в порядку спадкування за законом, після смерті брата ОСОБА_2, який помер 16.10.2015 р. (копія свідоцтва про смерть серії 1-СГ №407559 від 16.10.2015 року).

Друга половина вищезгаданого будинку належить тітці позивача ОСОБА_4, що підтверджується довідкою за №376 від 18.03.2016 року, виданою КП «ЛОР Дрогобицбьке МБТІ та ЕО», а також копією Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 30.11.1989 року виконавчого комітету Дрогобицької районної ради народних депутатів.

З оглянутого акту за 3389 від 20.12.2016 року, складеного комісією Солонської сільської ради Дрогобицького району вбачається, що ОСОБА_4 не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1957 року, так як вона виїхала на постійне місце проживання в Російську Федерацію, і з того числа вона до села не приїздила, будинком не цікавилася, не утримувала та фактично ним не володіла. Утриманням та володінням вказаним будинком здійснювали за життя ОСОБА_6, яка померла 06.08.2002 року, а після її смерті її син ОСОБА_2, який помер 16.10.2015 року, а після смерті брата, догляд здійснює позивач ОСОБА_1

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Враховуючи те, що позивач добросовісно заволоділа зазначеним житловим будинком і продовжує відкрито, безперервно володіти ним, тобто понад 10 років, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,174,88,208,209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? ідеальну частину житлового будинку №5 по вул. Меденицькій в с. Солонське Дрогобицького району Львівської області за набувальною давністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення.

Рішення постановлено та виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя Р.Г.Коваль