ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1667/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Кириченко Н.О.

за участі секретаря Палій Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, та зміну призвища, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 у вересні 2016 року звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та зміну прізвища.

Обґрунтовуючи позовну заяву ОСОБА_2 зазначала, що перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 з 06.12.2014 року, однак шлюбно-сімейні відносини з відповідачем у неї припинились у червні 2016 року, спільне життя не склалось, спільного господарства сторони не ведуть, відповідач з нею жорстоко поводився, постійно говорив неправду, ображав її нецензурно, крав грошові кошти тощо, тому вважає, що шлюб зберегти неможливо, примирення не має сенсу.

Від шлюбу подружжя має малолітню дитину: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З огляду на те, що син проживає разом з позивачем, а відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги на його утримання, просила суд стягнути на її користь з ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини у сумі 3000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Водночас, позивач наполягала на тому, що відповідач самоусунувся не лише від матеріального утримання сина, а і від його виховання, розвитку тощо.

Окрім того, ОСОБА_2 просила суд змінити прізвище сина з «ОСОБА_4» на «ОСОБА_5» та повернути їй дошлюбне прізвище.

Позивач та її представник ОСОБА_5 у судове засідання з'явились, вимоги позову підтримали повністю з підстав та мотивів наведених у ньому та просили суд його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 у судовому засіданні позовні визнали частково. Надали суду письмові заперечення на позов.

Проти розірвання шлюбу не заперечували, однак не визнавали та заперечували щодо встановлення судом обставин ніби-то жорстокого поводження відповідача з позивачем, обставин ображання відповідачем позивача нецезурно, крадіжки грошових коштів у позивача тощо, оскільки це лише припущення позивача, а належних і допустимих доказів цього суду не надано. У частині вимог про стягнення аліментів на утримання сина, то позовну заяву визнавали у частині стягнення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у сумі 1355 грн., стосовно визначення місця проживання сина з матір'ю не заперечували, однак заперечували вимогу про зміну прізвища сина з «ОСОБА_4» на «ОСОБА_5» з огляду на її не доведеність та безпідставність.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 06 грудня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького РУЮ у м. Києві, актовий запис №3168.

Від шлюбу подружжя має малолітню дитину : ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження від 20.03.2015 року, яке видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького РУЮ у м. Києві, актовий запис №1028.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 визнав позовні вимоги про розірвання шлюбу, повернення дошлюбного прізвища позивачеві та визначення місця проживання дитини, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим позов у цій частині вимог підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів та зміну прізвища дитини, судом встановлено, що від спільного шлюбу сторони мають малолітню дитину: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків.

Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідач ОСОБА_3 пояснив, що не скаржиться на свій стан здоров`я, є працездатним, у нього немає на утриманні інших дітей або непрацездатних батьків тощо.

Однак відповідач на цей час не має стабільного доходу, наразі мешкає в орендованій квартирі.

Відповідно до ч.3 ст.183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

У той же час, частиною 1 статті 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідач не надав суду доказів наявності у нього постійного (офіційного) місця роботи та визнав, що його доходи носять нерегулярний, мінливий характер. Одночасно, ОСОБА_3 на заперечував проти стягнення з нього аліментів у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у сумі 1355 грн.

Як вбачається зі ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов'язок по утриманню дитини покладено на обох батьків (у т.ч. і на позивача у справі), суд приходить до висновку про те, що позов у цій частині необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у 1355 грн., що буде справедливим та достатнім порівнюючи права та обов'язки кожного із батьків відносно спільної дитини.

Частиною 1 статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до ст. 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Батьки, які мають різні прізвища, можуть присвоїти дитині подвійне прізвище, утворене шляхом з'єднання їхніх прізвищ. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Згідно з ч.5 ст. 148 СК України у разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов'язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини.

Судом встановлено, що відповідач заперечував проти зміни прізвища дитині, а позивач у свою чергу не навела переконливих мотивів того, що зміна прізвища дитини буде відповідати її інтересам.

Суд вважає за необхідне зазначити, що дати згоду на зміну прізвища без згоди другого з батьків можливо за наявності умов, коли створилися якісь надзвичайні обставини у житті дитини і якщо її інтереси вимагають зміни прізвища.

Про наявність таких надзвичайних обставин позивач суд не повідомила та не надала доказів, які б свідчили про те, що зміна прізвища дитини буде відповідати її інтересам. У той же час позивачем надано письмові докази того, що він принаймні бере участь в утриманні дитини, намагається з дитиною зустрічатись, взагалі нею цікавиться, тобто деякі батьківські обов'язки виконує тощо.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що в частині цих позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 88, 208-209, 212, 213, 214-218 ЦПК України, ст. 104, 105, 110, 112, 113, 145, 148, 180, 182 -184, 191 СК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Шлюб укладений 06.02.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про що зроблено актовий запис № 3168 Відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві - розірвати.

Змінити прізвище ОСОБА_2 на дошлюбне - ОСОБА_5.

Неповнолітню дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити при матері.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 алімнети на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно до повнолітття дитини в розмірі -1355 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування судових витрат 551.21 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя