№ 336/5580/16ц
Пр. 2/336/187/17
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И .
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Голубковій М.А, при секретарі Когут С.І,, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства « Мотор- Січ» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд-
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу , пояснив в судовому засіданні, що 24.04.2014 року по 09.04. 2015року він знаходився у трудових відносинах з ПАТ «Мотор Січ» (Запорізький моторобудівний завод «Мотор Січ»), працюючи у цеху № 17 слюсарем-інструментальником 4 розряду. Згідно наказу № 377 від 09.04.2015року він був звільнений із займаної посади у зв`язку із призовом на строкову військову службу, що підтверджується відповідною повісткою за підписом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2
09.04.2015р. ним у відділі кадрів була отримана трудова книжка із записом про звільнення на підставі пункту 3 статті 36 КЗпП України.
З 17.04.2015р. по 07.10.2016р. він перебував на строковій військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 НГ України міста Київ, що підтверджується довідками відділення кадрів військової частини НОМЕР_1 від 16.08.2016року за № 586, від 06.10.2016р. № 689 та записом у військовому квитку серії НОМЕР_2 .
Вважає своє звільнення з роботи у зв`язку із проходженням ним строкової військової служби незаконним, на підставі чого за захистом своїх порушених прав змушений був звернутися до суду.
Указом Президента України від 14.01.2015року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 15.01.2015р. № 113-VIII, оголошена та проведена протягом 2015року часткова мобілізація у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом (пункт 1).
Мобілізацію проведено на території, зокрема, Запорізької області (пункт 2 Указу) та здійснено призов військовозобов`язаних, резервістів та поставку транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, інших військових формувань України в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву (пункт 3 Указу).
Разом з цим, пунктом 7 зазначеного Указу передбачено доведення до відома керівників органів державної влади, підприємств, установ, організацій усіх форм власності, що згідно із ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.119 КЗпП України за громадянами, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, закріплені гарантії щодо збереження за ними місця роботи, посади.
Законом України від 15.01.2015р. № 116-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду», який набрав чинності з моменту опублікування 08.02.2015року, внесені зміни до частини 2 статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до яких за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, зберігається місце роботи, посада, середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від форми навчання.
Згідно п.3 ч.1 ст.36 КЗпП України у редакції, чинній на час призову його на військову службу і видачі наказу відповідача про звільнення, підставою припинення трудового договору є, зокрема, призов або вступ працівника на військову службу, направлення на альтернативну(невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до ч.3, 4 ст.119 КЗпП України.
Згідно ч.3 ст.119 КЗпП України у редакції, чинній на час призову на військову службу і видачі наказу відповідача про його звільнення, громадянам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про альтернативну(невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.
Одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, що визначено ч.6 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок військову службу».
Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період це період функціонування економіки, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ, організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону в Україні», часткова мобілізація, яка була оголошена на підставі Указів Президента України від 17.03.2014р. № 30/2014, від 14.01.2015р. № 15/2015 свідчить про настання в Україні особливого періоду.
Так, згідно норм діючого законодавства, за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та(або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата грошового забезпечення (компенсацій) проводиться в межах середнього заробітку за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно з ч.2 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини(військового навчального закладу, установи, тощо), у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Так, згідно запису у військовому квитку закінчення проходження ним військової служби демобілізація, відбулася 07.10.2016р., на підставі Указу Президента України від 29.03.2016р. № 122/2016.
Тому, його звільнення із роботи, займаної посади та невиплату у зв`язку із цим, йому середнього заробітку за період проходження ним строкової військової служби під час мобілізації, в особливий період, є незаконним.
Частиною 5 ст.17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Згідно п. 4 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», встановлені ст.233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд перевіряє причини пропуску цих строків, а також наводить мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк.
Про те, що його звільнення є незаконним, та за ним повинні бути збережені не тільки робота, посада, а й заробіток, йому стало відомо від співслужбовців, вже при проходженні ним служби у військовій частині.
Тому, просить суд врахувати ту обставину, що у зв`язку з проходженням мною у період з 09.04.2015р. по 07.10.2016р. військової служби, він не мав можливості вільно розпоряджатися своїм часом, та поновити визначений законом строк для звернення до суду за захистом свого порушеного права.
Представник відповідача позов не визнав, пояснив, що ОСОБА_1 наказом № 377 від 09.04.2015 р. був звільнений із посади слюсаря інструментальника розряду цеху 17 у зв`язку із призовом на строкову військову службу , що підтверджується повісткою за підписом Військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Звільнення ОСОБА_1 відбулося згідно з вимогами п.3 ст 36 КЗпП України : припинення трудового договору у зв`язку з призовом або вступом працівників на військову службу в редакції чинній на день звільнення позивача.
11.06.2015 р. набрав чинності Закон України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо питань соціального захисту громадян України , які проходять військову службу під час особливого періоду « від 14 травня 2015 р. № 433V11, яким передбачені зміни в регулюванні відносин щодо звільнення працівників у зв`язку з їх призовом.
Даним законом внесені зміни до деяких законодавчих актів України щодо питань соціального захисту громадян України , які проходять військову службу під час особливого періоду , а саме:
-п.3 ч.1 ст. 36 КЗпП України викладено в редакції ; 3/ призив або вступ працівників або власника фізичної особи на військову службу , направлення на альтернативну / не військову службу/ крім випадків , коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до ч.3 та 4 ст. 110 цього кодексу;
-у ч.3 ст 119 КЗпП України « слова « призваними на військову службу за призовом під час мобілізації , на особливий період» замінено словами « призваними на строкову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період» , а слова « до оголошення рішення про мобілізацію « але не більше одного року» - словами « до дня фактичної мобілізації»
-ч.4 ст. 119 КЗпП України викладено а такій редакції « за працівниками , які призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації , але не продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом , але не більш ніж на строк укладеного контракту, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації , в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України і порядку , визначеному Кабінетом Міністрів України.
Ст. 94 Конституції України ,зокрема ч.5 передбачено , що Закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачене самим законом , але раніше дня його опублікування.
В прикінцевих положеннях Закону України № 433 передбачено , що цей закон набирає чинності дня, наступного за днем його опублікування.
Враховуючи , що опублікування даного ЗУ відбулося 10.06.2015 р. у Голосі України № 101 , а тому цей закон набрав чинності на наступний день 11 .06.2015 р..
У зв`язку з набуттям чинності Закону № 433 з 11 червня 2015 р. відповідно до частини 3 ст. 119 КЗпП України за працівниками , призваними на строкову військову службу, теж зберігаються місце роботи , посада й середній заробіток нас підприємстві , в установі, організації, фермерському господарстві сільскогосподарському виробничому кооперативі незалежно віл підпорядкування та форми власності й у фізичних осіб підприємців , у яких вони працювали на час призову. Тобто між роботодавцем і працівниками зберігаються трудові відносини, а працівник лише відсторонюється від виконання виробничих або службових обов`язків на час військової служби. Такими працівникам також здійснюється виплата грошевого забезпечення на рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20. 12.1991 р. № 2011 Х11 .
Проте , ні самим законом № 433 , яким внесено зміни до п.3 частини першої ст. 36 і частини 3 і 4 ст. 119 КЗпП України , ні іншими нормативно-правовими актами не передбачено надання зворотної сили Закону № 433 , тобто не передбачено поширення дії цього Закону, зокрема в частині надання гарантій , передбачених частинами третьої і четвертою ст. 119 КЗпП України , на працівників , призваних на строкову військову службу до набуття чинності Закону № 433 , тобто з 11 червня 2015 р. .
Гарантії , передбачені ч.3 і 4 ст. 119 КЗпП України поширюються лише на працівників , що були признані на строкову військову службу після набуття чинності Законом № 433 , тобто з 11 червня 2015 р.
Підприємство вважає, що позивачів звільнено за ч.3 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з призовом на строкову військову службу , а не мобілізовано на призовом під час мобілізації, законно.
ОСОБА_1 був призваний на підставі п.2 Указу Президента № 88/2015 від 17.02.2015 р. « Про строки проведення чергових призовів, чергові призови громадян України на строкову військову службу та звільнення в запас військо службовців у 2015 році» , а не на підставі Указу Президента України № 15/2015 від 14.01.2015 р. « Про часткову мобілізацію» , що підтверджується тим, що у повістці на і`мя ОСОБА_1 вказано, що він призивається на строкову службу. Також у довідці , виданій на ім.»я ОСОБА_1 № 586 від 16.08.2016 р. зазначено, що він проходить строкову військову службу.
Листом від 21.08.2014 р. № 322 /7142 , виданим Головним управлінням оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних Сил України за дорученням Міністра Оборони України наголошено , що документом , який підтверджує призів та проходження військової служби військовослужбовцем у особливий період, а також підтверджує призів під час мобілізації резервістів та військовозобов`язаних. , є військовий квіток, в якому і відповідних розділах здійснюються службові відмітки.
Законодавство розмежовує строкову військову службу та військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, що підтверджується нижче вказаними приписами:
1/ призів по мобілізації та призів на строкову службу проходить на підставі двох різних Указів Президента № 15/2015 від 14.01. 2015 р. та № 88/2015 р від 17.02.2015 р.
2. п.6 ст 2 Закону України № 2232 - Х11 від 25.03.1992 р. « Про військовий обов`язок і військову службу « , який визначає загальні засади проходження в України військової служби та зазначає наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації , на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу, військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу, військова служба / навчання / курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути , факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки , відділення військової підготовки / далі вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів / військова служба за контрактом осіб офіцерського складу , військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
Законом України « Про внесення змін в деякі законодавчі акти України відносно питань особливого періоду № 433 від 14.5.2015 р. , який набрав чинності 11.06.2015 р. , були внесені зміни в ст. 36, 119 КЗпП України , які розширили гарантії для працівників під час виконання державних та громадських обов`язів , які були призвані на строкову службу .
Ст. 58 Конституції України встановлено , що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків , коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння , які під час вчинення не визнавались законом як правопорушення.
А відповідно до роз`яснення Держпраці від 17.04.2015 р. гарантії , встановлені ч.2 ст 39 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу». Застосовуються в разі виникнення кризової ситуації , що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та / або/ введення воєнного стану.
Указом Президента України « Про часткову мобілізацію « від 14.01.2015 р. № 15, затвердженим Законом України від 15.01.2015 р. № 113 із метою підтримання бойової та мобілізаційної готовності Збройних Сил України й інших військових формувань України на рівні , що гарантує адекватне реагування на загрози національної безпеці держави , оголошена часткова мобілізація.
За цим Указом мобілізуються військовослужбовці і резервісті , але аж ніяк не на строкову військову службу , куди призивають призовників.
п.3 ст. 36 КЗпП України в редакції чинній на день звільнення позивача , передбачено підставу для припинення трудового договору в разі призову або вступу працівника фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну / невійськову / службу , окрім призову працівника на військову службу за призовом під час мобілізації , на особливий період, але не більш , як один рік.
Разом з тим, Держпраці константує : за відсутності в Указі Президента України « Про часткову мобілізацію « умов, передбачених ч.2 ст. 39 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу» , у разі призову працівника на строкову військову службу трудовий договір розривається на підставі п.3 ст. 36 КЗпП України.
Підприємство також не згодне з сумою середнього заробітку позивача, який він просить стягнути з підприємства за час вимушеного прогулу, оскільки при обчисленні середнього заробітку береться середній заробіток працівника . а не підприємства.
Підприємство також вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки трудову книжку він отримав 09.04.2015 р. , на теперішній час минули всі строки звернення до суду, просить застосувати до даної позовної заяви ст. 233 КЗпП України.
У проханні позивача про поновлення строку позовної давності просить відмовити , тому що позивачем не наведено поважних пропуску строку позовної давності
Суд , вислухав сторони, вивчивши матеріали справи , приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню за мотивами:
ОСОБА_1 знаходився у трудових відносинах з ПАТ « Мотор-Січ» з24.04.2014 р.
09.04.2015 позивач отримав трудову книжку із записом про звільнення на підставі п.3 ст 36 КЗпП України.
На час звернення до суду позивач знаходився на строковій військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 НГ України , що було підтверджено довідкою відділення кадрів військової частині НОМЕР_1 від 16.08.2026 р. № 586., але 06.10 2016 р був звільнений , про що в його війському квитку серії НОМЕР_2 зроблено відповідну запис..
Позивач вважає своє звільнення за ч.3ст 36 КЗпП України незаконним з порушенням його прав.
Відповідно до п.1 Указу Президента України від 14.01.2015 р. № 15/2015 « Про часткову мобілізацію « , затвердженого Законом України від 15.01.2015 р № 113 , оголошена та проведена протягом 2015 р. часткова мобілізація у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом.
п. 7 вказаного Указу передбачає доведення до відома керівників органів державної влади, підприємств. Установ, організацій усіх форм власності, що згідно із ст 39 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу» , а ст. 119 КЗПП України передбачає, що за громадянами, які проходять військову службу за призов під час мобілізації, на особливий період, закріплені гарантії щодо збереження за ними місця роботи , посади.
Законом України від 15.01.2015 р. № 116 « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення поряду проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України ,які проходять військову службу під ас особливого періоду», який набрав чинності із моменту опублікування 08.02.2015 р внесені зміни до ч.2 ст. 39 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу « відповідно до яких за громадянами України , які призвані на строкову військову службу , військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період , або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації , що загрожує національної безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію , зберігається місце роботи, посада . середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від форми навчання.
Таким чином, на час звільнення позивача за ч.3 ст. 36 КЗпП України , у ст 119 КЗПп України вже були внесені зміни , які надавали гарантії та пільги для тих хто призивались на військову службу, у тому числі і строкову військову службу.
Одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації на особливий період як визначено ч.6 ст. 2 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу.».
Відповідно до ст .1 Закону України « Про оборону в Україні « , часткова мобілізація « яка була оголошена на підставі Указів Президента України від 17.03.2014 р. № 30/2014 , від 14.01.2015 № 15/2015 свідчить про настання в Україні особливого періоду.
Згідно до ч.2 ст. 24 Закону України « Про військовій обов`язок і військову службу « закінченням проходження військової служби вважається виключення військовослужбовця зі списків особливого складу військової частини у порядку , встановленому проходженням військової служби громадянами України
Відповідно до запису у військовому квітку позивача закінчення проходження ним військової служби демобілізація відбулася 07.10 2016 р. на підставі Указу Президента України від 29032016 № 122/2016.
На підставі викладеного, судом встановлено, що звільнення ОСОБА_1 за ч.3 ст. 36 КЗпП України відбулося з порушенням його права на зберігання за ним місця роботи та середнього заробітку на час проходження військової служби, , тому він підлягає поновленню на раніше займаної ним посади слюсаря інструментальника на підприємстві.
Судом також поновлюється для нього пропущений строк для звернення до суду, у зв`язку з проходженням військової служби в особливий період, який суд вважає поважною причиною захист незалежності та територіальної цілісності України .
В матеріалах справи є довідка про середній заробіток позивача за два місяця перед звільненням з посади . який складає 4150 грв в місяць. Довідка підписана гл. бухгалтером відповідача, тому при вирішення питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача з 09.04.2015 р. п 07.10 .2016 суд приймає до уваги цю довідку.
Суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що працівникам, призваними на строкову службу здійснюється виплата грошевого забезпечення за рахунок Державного бюджету України та доводи , про те, що при обчисленні середнього заробітку береться до уваги середній заробіток працівника , а не підприємства. Середній заробіток позивача розраховано із його заробітку на підприємстві, тому суд вважає його правльним.
Керуючись ст .212, 213, 215 ЦПК України , ст 36, 97,115, 119, 233, 335 КЗпП України , ст 24, 39 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу «, ст. 1 Закону України « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» , Указом Президента України від 14.01.2015 р № 15/2015 « Про часткову мобілізацію» , Законом України від 15.01.2015 р.№ 116 « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо до удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України , які проходять військову службу під час особливого періоду « , ст 27 Закону України « Про оплату праці» , суд-
В И Р І Ш И В :
Позов задовольнити у повному обсязі.
Скасувати наказ ПАТ « Мотор-СІЧ» від 09.04.2015 р. № 377 про звільнення ОСОБА_1 за ч.3 ст 36 КЗпП України .
Поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 на посаді слюсаря-інструментальщика 4 розряду з 09 квітня 2015 р.
Стягнути з ПАТ « Мотор СИЧ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.04.2015 р. по 0710.2016 р. у розмірі 74 566 , 80 грв.
Стягнути з ПАТ « Мотор Січ» на користь держави судовий збір у сумі 745 грв.67 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя М.А. Голубкова