Справа № 440/1145/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Мельник С.Р.
Провадження № 22-ц/783/2841/17 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю апелянта - ОСОБА_1, представника апелянта - ОСОБА_2, відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Буського районного суду Львівської області від 28 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и л а:

В серпні 2016 року позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу. Просив розірвати шлюб з відповідачкою, покликаючись на те, що сімейне життя не склалось через постійні сварки між ними, причиною яких було те, що відповідачка зловживала спиртним, що впливало на психіку дітей, які були свідками конфліктів в сім»ї. Перебуваючи в стані алкогольного сп»яніння, відповідачка поводилась неадекватно і часто була ініціатором бійок. На його думку, відповідачка зраджувала йому, були випадки коли він заставав її у сумнівній компанії іншого мужчини. Усі його намагання навернути відповідачку до нормального сімейного життя бажаного результату не дали. В квітні 2016 року відповідачка без попередження та будь-яких пояснень забрала дітей і покинула їх помешкання. І з того часу вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть і не підтримують жодних стосунків.

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 28 лютого 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - відмовлено.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 28 лютого 2017 року оскаржив позивач ОСОБА_1, подавши апеляційну скаргу.

В обгрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного з»ясування всіх обставин справи, із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що сторони дійсно перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають трьох дітей - ОСОБА_6 і ОСОБА_4, обоє ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, Спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, з причин, які викладено в позовній заяві. Усі намагання апелянта повернути дружину до нормального сімейного життя результатів не дали. Сім»я розпалась, примирення між сторонами не можливе. Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та безпідставно відмовив у задоволенні позову.

Просить рішення Буського районного суду Львівської області від 28 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався.

За приписами ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що показання в судовому засіданні тітки позивача ОСОБА_7, допитаної в якості свідка не підтвердили пояснення позивача про зловживання відповідачем ОСОБА_3 алкогольними напоями та подружню зраду, а тому з підстав зазначених в позовній заяві та на підставі наданих суду доказів, позов до задоволення не підлягає.

Проте, колегія з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім»ї.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно із ч.1 ст. 24 цього ж Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 56 ч.3 згаданого Кодексу кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

За приписами ч.2 ст. 104 згаданого Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно ч.3 ст. 105 цього ж Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Ч.1 ст. 110 Кодексу передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Ч.2 статті 112 Сімейного кодексу України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до змісту п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 24 грудня 2010 року між сторонами укладено шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 115. У шлюбі в сторін народилося троє дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Встановлено й те, що сторони припинили подружні відносини рік тому, тобто протягом часу, який оцінюється тривалим, не ведуть спільне господарство, не підтримують подружніх відносин та їх шлюб носить формальний характер.

Причинами розпаду сім'ї є різні погляди подружжя на шлюб, сім'ю, відсутність взаєморозуміння. В суді апеляційної інстанції позивач пояснив, що на даний час вже перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою і має намір такі узаконити. Відповідач цю обставину не заперечила.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить висновку, що на даний час сім'я фактично розпалася, спільного господарства сторони не ведуть, подружніх відносин не підтримують, подальше спільне життя подружжя і збереження сім»ї суперечить інтересам позивача, оскільки він втратив почуття любові та поваги до відповідача, має намір створити нову сім»ю, шлюб існує формально, примушування до такого не допускається, подальше проживання сторін у даному шлюбі та збереження їхньої сім'ї є неможливим, а тому шлюб між сторонами слід розірвати.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що мотиви рішення суду про відмову в задоволенні позову не ґрунтуються на матеріалах справи, внаслідок чого судом першої інстанції невірно застосовано матеріальний закон. Рішення суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.

Оскільки, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, що згідно вимог ст. 309 ЦПК України є безумовною підставою для скасування рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч. 1 п. 1-4 , 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 28 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб, укладний між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 24 грудня 2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Буського районного управління юстиції Львівської області, актовий запис №115.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.