АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Литвинюк І.М., Яремко В.В.

секретар: Герман Я.І.

за участю: представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «ВІТ» до Мигівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними свідоцтв про право власності на нерухоме майно та договорів купівлі-продажу нерухомого майна, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 грудня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2016 року приватно-орендне сільськогосподарське підприємство «ВІТ» звернулось до суду з позовом до Мигівської сільської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними свідоцтв про право власності на нерухоме майно та договорів купівлі-продажу нерухомого майна.

Посилалася на те, що між ПОСП «ВІТ», як співвласником майнових паїв реорганізованого КСП «Прикарпаття», і як користувача майнових паїв згідно договорів оренди майнових паїв, та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 з 2006 року триває майновий спір про виділення останній в натурі та визнання права власності на нерухоме майно, зокрема щодо: ковбасного цеху з обладнанням, корівника на 105 голів, заправки з обладнанням на тракторній бригаді, навісу для сільськогосподарських машин.

Зазначало, що згідно прийнятих господарськими судами рішень ОСОБА_4 не є і не була власником зазначеного нерухомого майна.

№22ц-794/202/17 Головуючий у І інстанції Пилип»юк І.В.

Категорія 2.5 Суддя-доповідач ОСОБА_6

На початку вересня 2009 року ПОСП «ВІТ» стало відомо про те, що Мигівська сільська рада прийняла рішення №37 від 10.09.2008 року, яким визнала за ОСОБА_4 право власності на спірне нерухоме майно і видала їй свідоцтво про право власності.

Постановою Вижницького районного суду від 29.08.2011 року, яке набрало законної сили, дане рішення Мигівської сільської ради було визнано протиправним та скасовано.

Разом з тим, 03.02.2009 року, тобто до винесення даного рішення ОСОБА_4 продала спірне нерухоме майно ОСОБА_3

З підстав ст.ст.203, 215 ЦК України просили визнати недійсними свідоцтва про право власності, видані виконавчим комітетом Мигівської сільської ради ОСОБА_4 на нежитлові будівлі в с. Мигове, вул.. Буковинська, №2-б, по вул..Центральна,143-б, вул.Центральна, 146-д та договори купівлі- продажу нерухомого майна, укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 03.02.2009 року на це майно.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 грудня 2016 року позов задоволено.

На дане рішення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилаються на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що рішення Мигівської сільської ради №37 від 10.09.2008 року про визнання за ОСОБА_4 права власності на спірне майно, яке стало підставою для видачі свідоцтв про право власності, визнано протиправним і скасовано. А тому, отримані свідоцтва про право власності та договори купівлі-продажу спірного майна також повинні бути визнані недійсними.

Проте з таким висновком суду в повній мірі погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним нормам не відповідає.

Питання про виділення майнових паїв в натурі врегульовано Законом України «Про колективне сільськогосподарське підприємство»,Указом Президента України «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки» від 29 січня 2001 року № 62/2009, постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки», Наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62 «Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств» (далі - Порядок).

Спосіб забезпечення цих прав і інтересів члена КСП та підприємства визначений п. 3 ст. 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», згідно з яким, у разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій за згодою сторін, формі.

Аналогічний підхід до реалізації права членів КСП на вільний вихід з цих підприємств із майновими паями з метою створення на їх основі приватних (приватно-орендних) підприємств, селянських (фермерських) господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб'єктів господарювання, заснованих на приватній власності, передбачено і в Указі Президента України від 3 грудня 1999 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки».

У відповідності до п.9 Порядку розподілу майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Мінагрополітики України № 62 від 14 березня 2001 року виділення із складу пайового фонду майна у натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством-правонаступником (користувачем) на підставі рішення зборів співвласників.

Виходячи з викладеного, загальні збори пайовиків уповноважені вирішувати будь-які основні питання, пов'язані з майновим паєм, у тому числі рішенням загальних зборів колишніх членів реорганізованого підприємства (рішенням зборів співвласників) вирішується про порядок паювання майна; про список осіб, що мають право на майновий пай; затверджується індивідуальний майновий пай; виявляються невідповідності. У разі невиконання рішення зборів співвласників щодо виділення підприємством-правонаступником (користувачем) майна у натурі власнику майнового паю, подальший захист прав власника майнового паю вирішується у судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що у 2000 році рішеннями загальних зборів колгоспників та правління колгоспу «Прикарпаття» с.Мигове було розпочато реорганізацію і ліквідацію колгоспу «Прикарпаття» та створення на його основі нової організаційно-правової форми господарювання СВК «Прикарпаття». Було затверджено пайовий фонд колгоспу та структуру його розподілу, в тому числі затверджено фонд для розпаювання між членами колгоспу (1139 пайовиками) майна на суму 4168000 грн.

Відповідно до протоколу №1 загальних зборів пайовиків КСП «Прикарпаття» від 8 вересня 2005 року загальні збори пайовиків КСП «Прикарпаття» розглядали заяву ОСОБА_4 про виділення в натурі ковбасного цеху вартістю 193350 грн., обладнання ковбасного цеху вартістю 15799 грн., корівника на 105 голів вартістю 54907 грн., заправки на тракторній бригаді вартістю 33362 грн., обладнання заправки вартістю 11108 грн., навісу для сільськогосподарських машин вартістю 34252 грн. Загальними зборами пайовиків вирішено задоволити заяву ОСОБА_4 та виділити їй вказане майно в натурі (т.1 а.с.169-170). На даних зборах був присутнім директор ПОСП «Віт» ОСОБА_1, який голосував проти задоволення заяви ОСОБА_4

На виконання рішення загальних зборів пайовиків відповідно до акту передачі-приймання майна пайового фонду СВК «Прикарпаття» від 8 вересня 2005 року ОСОБА_4 прийняла в натурі зазначене майно (т.1 а.с.168).

Зазначене рішення загальних зборів пайовиків СВК «Прикарпаття» оскаржено в судовому порядку ні ПОСП «ВІТ», ні його директором ОСОБА_1 не було та не скасовано, а відповідно на сьогоднішній день воно є чинним.

19 вересня 2008 року ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно на нежитлову будівлю корівника літ. «А» загальною площею 953,20 кв.м., що розташована по вул..Центральній, 146-д в с.Мигове Вижницького району Чернівецької області.

19 вересня 2008 року ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно на нежитлову будівлю АЗС, навісу із заправ очними колонками, ємкість для палива, сарай літ. «Г», убиральню літ. «Д», фундамент літ. «Е», огорожу №1-2, що розташовані по вул..Центральній, 143-б в с.Мигове Вижницького району Чернівецької області.

25 вересня 2008 року ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно на ковбасний цех літ. «А» загальною площею 191,10 кв.м., ковбасний цех літ. «Б» загальною площею 263,10 кв.м., сарай літ. «В», сарай літ. «Г», що розташовані по вул.Буковинській, 2-б в с.Мигове Вижницького району Чернівецької області.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 3 лютого 2009 року ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_3 купила нежитлову будівлю загальною площею 454,20 кв.м., що складається із ковбасного цеху загальною площею 191,10 кв.м., ковбасного цеху загальною площею 263,10 кв.м., сараю літ «В», сараю літ. «Г», що розташовані по вул.Буковинській, 2-б в с.Мигове Вижницького району Чернівецької області (т.1 а.с.55-56).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 3 лютого 2009 року ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_3 купила нежитлову будівлю, що складається із будівлі АЗС загальною площею 20,00 кв.м., навісу із заправ очними колонками літ. «Б», ємкості для палива літ. «В», сараю літ. «Г», убиральні літ. «Д», цементу літ. «Е», огорожі №1-2, що розташовані по вул..Центральній, 143-б в с.Мигове Вижницького району Чернівецької області (т.1 а.с.63-64).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 3 лютого 2009 року ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_3 купила нежитлову будівлю, що складається з будівлі корівника загальною площею 953,20 кв.м. та розташована по вул..Центральній, 146-д в с.Мигове Вижницького району Чернівецької області (т.1 а.с.71-72).

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що оскільки рішення загальних зборів пайовиків СВК «Прикарпаття» не оскаржувалось і є чинним, то ОСОБА_4 правомірно отримала на передане зборами їй майно свідоцтва про право власності, а пізніше правомірно його відчужила.

Суд першої інстанції даних обставин справи не врахував і дійшов до помилкового висновку про задоволення позову.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

У ч. 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач не надав належних та допустимих доказів, що спірне майно йому виділялося за рішенням загальних зборів пайовиків СВК «Прикарпаття» та що видачею ОСОБА_4 свідоцтв про право власності на спірне майно порушено його право як власника майнових паїв реорганізованого КСП «Прикарпаття».

Є безпідставними посилання представника позивача на встановлені в судових рішеннях господарських судів обставин того, що він є співвласником майнових паїв, оскільки матеріали справи не містять жодного рішення господарського суду, яке б набрало законної сили.

Наданий представником позивача в засіданні апеляційної інстанції акт передачі майна СВК «Прикарпаття» ПОСП «ВІТ» не підтверджує набуття у власність ПОСП «ВІТ» спірного майна.

Крім цього, визнаючи недійсними свідоцтва про право власності на майно суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст.203, 215 ЦК України. Однак не врахував, що ці норми регулюють правовідносини з приводу визнання недійсним правочину.

Видані на підставі рішення Мигівської сільської ради свідоцтва про право власності не є правочином, а відтак вони не можуть визнаватися недійсними згідно вказаних норм.

З огляду на викладені обставини колегія суддів вважає, що право ПОСП «ВІТ» не є порушеним. Рішення загальних зборів пайовиків КСП «Прикарпаття» від 8 вересня 2005 року, яким було вирішено передати в натурі спірне майно ОСОБА_4, не визнано в установленому законом порядку незаконним. А тому свідоцтва про право власності на спірне майно видані ОСОБА_4 правомірно.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з позивача підлягають стягненню судові витрати за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 грудня 2016 року скасувати.

В задоволенні позову Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «ВІТ» до Мигівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними свідоцтв про право власності на нерухоме майно та договорів купівлі-продажу нерухомого майна відмовити.

Стягнути з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «ВІТ» на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 3032 грн.

Стягнути з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «ВІТ» на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 3032 грн.

Рішеннянабирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: підпис

Судді: підписи