22-ц/775/529/2017(м)
Головуючий у 1 інстанції: Дочинець С.І.
Суддя-доповідач: Попова С.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Попової С.А.,

суддів Зайцевої С.А., Кочегарової Л.М.,

при секретарі Герасимовій Г.Є.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 09 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - Орган опіки та піклування Вугледарської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2, яка є бабусею неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулась до суду із даним позовом до свого зятя (батька дитини) ОСОБА_4, посилаючись на ухилення його з 2007 року від виконання своїх обов'язків по відношенню до дитини щодо її утримання і виховання. Зазначала, що у червні 2013 року мати дитини ОСОБА_6 (донька позивача) померла і з 2014 року онука ОСОБА_5 проживає із нею та знаходиться на її утриманні і вихованні. Відповідач не приймає участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, не проявляє щодо неї батьківської уваги та турботи, не піклується про фізичний та моральний розвиток дитини. Просила позбавити відповідача батьківських прав, призначити її опікуном малолітньої ОСОБА_5, а також стягнути аліменти на її користь на утримання неповнолітньої онуки у розмірі 1/4 частини від усіх доходів відповідача.

Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 09 червня 2017 року в задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 відмовлено. Попереджено ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов'язків. Зобов'язано орган опіки та піклування Вугледарської міської ради здійснювати контроль за виконанням ОСОБА_4 батьківських обов'язків.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача - ОСОБА_3, яка підтримала доводи скарги, розглянувши справу згідно із ч. 2 ст. 305 ЦПК України у відсутність повідомлених про дату і час розгляду справи відповідача ОСОБА_4, а також позивача ОСОБА_2 і органу опіки та піклування, від яких надійшли заяви про вирішення справи у їх відсутність, дослідивши письмові матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено і це вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 і ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.05.2005р. Від шлюбу подружжя має дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.н. (а.с. 8-9).

Мати дитини - ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 10).

За життя матері дитини - ОСОБА_6 на її користь стягувалися аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 з відповідача з листопада 2006р. у розмірі 25% (а.с. 13).

Як не заперечується сторонами, з 2014 року неповнолітня ОСОБА_5 фактично проживає разом із бабусею - позивачем ОСОБА_2 в квартирі за адресоюАДРЕСА_1Позивач ОСОБА_2 є пенсіонеркою, згідно довідок Управління Пенсійного фонду України в м. Вугледар розмір щомісячної пенсії - 1248грн. Інших доходів, в тому числі пенсій по втраті годувальника, не має (а.с. 17, 18, 38).

З характеристики Вугледарського НВК «Мрія», вбачається, що ОСОБА_5 проживає з бабусею, яка її виховує, приділяючи цьому належну увагу. Батько бере участь у вихованні дівчинки, відвідує 2-3 рази на місяць, цікавиться життям доньки, за можливістю допомагає матеріально, підтримує телефонний зв'язок з класним керівником. Стосунки у ОСОБА_5 з батьком доброзичливі, дитина відгукується про батька тільки позитивно (а.с. 11, 58).

Згідно висновку органу опіки та піклування, інформації про стан виховання, утримання і розвитку малолітньої дитини, акту обстеження умов проживання, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.н., проживає з бабусею - ОСОБА_8, має задовільні санітарно-гігієнічні умови проживання. Батько ОСОБА_4 бере участь у вихованні дівчинки, відвідує дитину, цікавлячись її життям доньки, за можливістю допомагає матеріально, підтримує телефонний зв'язок з класним керівником. За даними лікарні у разі захворювання дитини батько піклується про її здоров'я, в тому числі возив травмовану дитину на обстеження до іншого міста і дбав про госпіталізовану доньку. Орган опіки і піклування надає висновок про недоцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5 і встановлення опіки бабусі над дитиною (а.с. 56-61).

Відмовляючи в задоволенні позовної заяви, суд, усвідомлюючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, взяв до уваги зібрані докази в сукупності, врахував ставлення відповідача до дитини, висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Враховуючи виконання батьком свого батьківського обов'язку з утримання і виховання дитини не в повній мірі, суд виніс йому відповідне попередження. За відсутності підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, не доведення факту ухилення його від виконання своїх обов'язків, суд відмовив в задоволенні супутніх вимог про встановлення опіки бабусі над дитиною і стягнення на її користь аліментів на утримання дитини.

З такими висновками не можна не погодитись з огляду на наступне.

Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

У п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

За роз'ясненнями, які містяться в абз. 2 п. 18 вищенаведеної постанови Пленуму Верховного Суду України № 3, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Апеляційний суд погоджується, що поведінка відповідача щодо своєї дитини не є бездоганною. Втім, сама дитина ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечувала, що батько надавав на її утримання незначну суму грошей (2700грн.), висловлює бажання, аби батько сплачував на її утримання більше коштів. Про періодичне спілкування дитини ОСОБА_5 із батьком засвідчили свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10

З матеріалів справи вбачається, що в період травмування дитини в липні 2015 року батько возив її на обстеження в м. Волноваху, при госпіталізації дитини відвідував її в період лікування (а.с. 20-21, 60).

Відповідач, як встановлено перевіркою органу опіки і піклування, періодично цікавиться про навчання доньки, підтримує телефонний зв'язок з класним керівником, відгукується на його звернення, піклується про стан здоров'я дитини у разі захворювання, раніше не притягувався до відповідальності за ухилення від здійснення батьківських обов'язків.

Беручи до уваги те, що відсутні будь-які підтвердження жорстокого поводження, насильства, застосування недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини з боку відповідача, а також відсутність даних про перебування відповідача на обліку у лікарів нарколога і психіатра (а.с. 60), колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно відмовив в задоволенні вимог про позбавлення батьківських прав.

Зібраними у справі матеріалами, що супроводжуються негативним висновком органу опіки і піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, спростовуються доводи апеляційної скарги представника позивача щодо ненадання взагалі матеріальної допомоги на дитину, повну відсутність батьківської турботи, незастосування батьком будь-яких заходів по вихованню дитини. З огляду на досліджені в суді докази, в тому числі пояснення допитаних свідків, в їх числі і пояснення дитини ОСОБА_5, не можна з впевненістю стверджувати про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками щодо дитини.

В даному випадку виконання ОСОБА_4 своїх батьківських обов'язків щодо доньки ОСОБА_5 не в повній мірі, здатній повністю охопити матеріальне утримання, дбання за здоров'ям, виховання, не можна ототожнити із нормативно закріпленим поняттям ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків щодо дитини в сенсі ст. 164 СК України.

Разом з тим, за змістом ст. 150, ч. 2 ст. 157 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» на орган опіки та піклування Вугледарської міської ради покладено обов'язок здійснення контролю за виконанням ОСОБА_4 своїх батьківських обов'язків.

Враховуючи роз'яснення у постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 суд першої інстанції цілком слушно в резолютивній частині рішення виніс відповідачеві попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і зобов'язав орган опіки і піклування здійснювати контроль за виконанням ОСОБА_4 батьківських обов'язків.

Прагнучи підвищення відповідальності батька дитини, колегія суддів, в подовження теми, вважає за необхідне винести попередження ОСОБА_4, що подальше недостатньо сумлінне виконання ним батьківських обов'язків може призвести до позбавлення батьківських прав. У взаємопоєднанні з цим варто викласти пропозицію позивачеві ОСОБА_2, з якою на даний час проживає дитина, за сприянням і під наглядом органу опіки і піклування слідкувати за реалізацією добровільної заяви відповідача щодо відрахування з нього аліментів із заробітної плати в розмірі 17% і подальшими діями відповідача з виховання дитини в повній мірі (а.с. 88). У всякому випадку колегія суддів вважає за необхідне посилити вказівку суду першої інстанції роз'ясненням з приводу законодавчого мінімуму аліментів на дитину, який відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України (в редакції Закону № 2037-VIII від 17.05.2017р., чинного з 08.07.2017р.) не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зокрема, станом на день розгляду справи судом апеляційної інстанції прожитковий мінімум для дітей вікoм від 6 до 18 років становить 1777грн., 50% від якого складають 888,50грн.

В разі невиконання зазначеного обов'язку позивач не буде позбавлена можливості пред'явити повторний позов до суду.

Колегія суддів погоджує висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову в частині супутніх вимог про призначення позивача (бабусі дитини) опікуном і стягнення на її користь аліментів з батька дитини.

Відповідно до термінів, визначених у ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування»: діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв'язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов'язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов'язки, а також діти, розлучені із сім'єю, підкинуті діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовилися батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов'язків з причин, які неможливо з'ясувати у зв'язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України або в зоні проведення антитерористичної операції, та безпритульні діти.

Враховуючи, що ОСОБА_5 не має і не набула за результатами розгляду даної справи статусу дитини позбавленої батьківського піклування, суд не вбачив правових підстав для призначення останній опікуна, а тому в задоволенні позовних вимог щодо встановлення над ОСОБА_5 опіки та призначення опікуном ОСОБА_2 відмовлено вірно.

Частиною другою статті 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

В розумінні наведених норм, положень ч. 5 ст. 183 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Особами, які мають право звернутись до суду, можуть бути також інші законні представників дитини, разом з яким проживає дитина (опікуни (піклувальники), органи опіки та піклування, прокурор, адміністрація закладу, в якому перебуває дитина.

З аналізу наведених вище норм закону та матеріалів справи можна зробити висновок про те, що позивач на теперішній час не є законним представником неповнолітньої ОСОБА_5, а ухилення батька від виконання батьківських обов'язків щодо доньки ОСОБА_5 не доведено судовим розглядом, тому у неї на теперішній час право вимоги про стягнення аліментів на свою користь на утримання неповнолітньої дитини відсутнє.

Саме до таких висновків дійшов суд першої інстанції, що колегія суддів відзначає вірним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду позивачем і його представником не надано і в суді апеляційної інстанції. Порушень норм процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, на підставі ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 09 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий С.А.Попова

Судді С.А.Зайцева

Л.М.Кочегарова