РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 534/277/17

Провадження № 2/534/268/17

17 травня 2017 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області

в складі: головуючого судді Солохи О.В.

при секретарі Жуковій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог - ОСОБА_3, Горішньоплавнівська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду із позовом, в якому просила визнати її, ОСОБА_1, спадкоємцем ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову вказала, що 19.08.1993 Комсомольською міською радою народних депутатів, згідно розпорядження №719, було видано свідоцтво про право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, яка належить на праві спільної сумісної власності її чоловіку ОСОБА_5, її дочці ОСОБА_6, їй, ОСОБА_1 та її рідній тітці ОСОБА_4 Вище вказана квартира приватизована згідно чинного на той час законодавства та зареєстрована Кременчуцьким міжміським бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі за № 3/213. ЇЇ тітка, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Комсомольського міського управління юстиції у Полтавській області від ІНФОРМАЦІЯ_1 видано свідоцтво про смерть та зроблено відповідний актовий запис за № 145. Так як померла ОСОБА_4 проживала більше 30 років разом із сім'єю позивача та приймала участь у приватизації вказаної вище квартири, після її смерті позивач не зверталась до нотаріальної контори для оформлення спадщини. Після смерті чоловіка позивача, ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, позивач звернулась до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про спадщину, де їй було повідомлено, що частина квартири належить померлій ОСОБА_4 і згідно даних Спадкового реєстру, спадкова справа після померлої не заводилась, заповіти не посвідчувались. Також їй було відмовлено в оформленні спадщини після померлої тітки, ОСОБА_4 з підстав, що згідно норм ЦК УРСР племінники до числа спадкоємців за законом не належать. Не погоджуючись із даної відмовою, звернулась до суду із відповідним позовом.

Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали повністю та просили його задовольнити на підставах, зазначених у позові.

Представник відповідача Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області в судовому засіданні при розгляді позовної заяви поклався на розсуд суду та просив суд винести законне та обґрунтоване рішення.

Третя особа - ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримувала задоволення позовних вимог.

Горішньоплавнівська державна нотаріальна контора звернулася із заявою про розгляд справи без її участі.

Заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, квартира АДРЕСА_4, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 та членам його сім'ї - ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (а.с.6).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер, про що було зроблено відповідний актовий запис за №505 (а.с.17).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Комсомольського міського управління юстиції у Полтавській області було зроблено запис за № 145 та видано відповідне свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.16).

За поясненнями ОСОБА_1, померла ОСОБА_4 була рідною тіткою позивача, що також підтверджується наявними в справі доказами, а саме відповідними свідоцтвами про народження, свідоцтвами про одруження, тощо (а.с.11-15).

Позивач у судовому засіданні зазначила, що після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 звернулась до Горішньоплавнівської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, проте їй було відмовлено.

Із письмового повідомлення Горішньоплавнівської державної нотаріальної контори вбачається, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої ОСОБА_4 (а.с.5). Відмову обґрунтовано з посиланням на Постанову Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 №8, де зазначається, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідно правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Так, відповідно до норм ЦК УРСР племінники до числа спадкоємців за законом не належали.

Як вбачається з довідки від 09.02.2017 №658, виданої КЖЕП №3, ОСОБА_4 була зареєстрована з 04.02.1987 по ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартирі АДРЕСА_3 (а.с.19).

За правовою позицією Верховного Суду України викладеній у цивільній справі №6-138цс13 від 18 грудня 2013 року відносини спадкування регулюються нормами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року.

За змістом ст.524 ЦК Української РСР, який був чинним на час смерті ОСОБА_4, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в ст.21 цього Кодексу; місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст.17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Коло осіб, які мають право спадкування за законом, визначене відповідно до ст.ст. 529-531, 535 ЦК УРСР.

Отже, спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому ст.ст.529 - 535 ЦК УРСР.

Суд вказує, що при вирішенні питання, хто є спадкоємцями за законом, враховуються такі юридичні факти як: родинні стосунки (кровна спорідненість), шлюбні відносини, усиновлення (удочеріння), перебування на утриманні спадкодавця.

Цивільний кодекс УРСР 1963р. передбачав дві черги спадкоємців за законом: при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого; онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем (ст.529 ЦК УРСР). При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга, ст. 530 ЦК УРСР).

Судом встановлено, що згідно даних Спадкового реєстру спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 не заводилась, заповіти не посвідчувались (а.с.9,10).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України та ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності, і не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують цивільну відповідальність особи.

Пунктом 4 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України визначено, що цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

За змістом п.5 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно п.1 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

За роз'ясненнями, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» норми п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК (2004р.), згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР 1963 року; лише якщо спадщина відкрилась після 1 липня 2003 року та не була прийнята ніким зі спадкоємців, що мають право спадкування на підставі ЦК УРСР, право спадкування виникає також у спадкоємців за законом третьої, четвертої та п'ятої черг ("нових черг") відповідно до статей 1263 - 1265 ЦК.

Крім того, згідно ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав до держнотконтори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вказані в даній статті дії повинні бути здійснені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч.2 цієї статті).

З системного аналізу вказаних правових норм слідує висновок, що питання про прийняття спадщини за ЦК УРСР 1963р., може розглядатися лише щодо осіб, які входять в коло спадкоємців.

Враховуючи, що за нормами Цивільного кодексу УРСР 1963 року на день виникнення спірних правовідносин позивач не мала права спадкування після померлої рідної тітки ОСОБА_4, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за останньою права власності в порядку спадкування, не підлягають задоволенню, оскільки позивач не входила до кола спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_4

Одночасно суд наголошує, що вимога про визнання ОСОБА_1 спадкоємцем померлої ОСОБА_4 не належить до задоволення, оскільки не ґрунтується на вимогах законодавства, що діяло як на момент виникнення спірних правовідносин, так і на чинному законодавстві.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У силу вимог ст.60 ЦПК України позивачем не надано інших доказів на спростування встановлених судом обставин.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову.

Питання щодо судових витрат вирішено відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.59-61, 88, 208, 212-218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 22.05.2017.

Суддя підпис О.В. Солоха

Згідно з оригіналом.

Суддя О.В. Солоха