АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/6653/16-ц Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 22ц/774/403/К/17 суддя Тимошенко Т.І.
Категорія № 26 (1) Доповідач Барильська А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Зубакової В.П., Митрофанової Л.В.,

секретар: Гладиш К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та в обґрунтування позовних вимог зазначив, що протягом більше 10 років працював на шахті ім. Орджонікідзе Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі ОСОБА_2 «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат») у шкідливих умовах виробництва, у звязку із чим, отримав професійне захворювання.

20 квітня 2010 року, під час виконання трудових обовязків з ним стався нещасний випадок, в результаті якого він був травмований, про що було складено Акт розслідування нещасного випадку та Акт про нещасний випадок та встановлено вину підприємства відповідача у настанні нещасного випадку.

Висновком МСЕК від 17.11.2010 року йому вперше встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 20 %, а повторним висновком МСЕК від 08.06.2016 року 10% втрата професійної працездатності, безстроково.

У звязку із отриманою травмою, йому спричинено моральну шкоду, яку оцінює в 100000 грн. та просить стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24 листопада 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 10000 грн., без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ОСОБА_2 «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» в доход держави судовий збір 551,20 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про зміну рішення суду в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди з ОСОБА_2 «ЦГЗК», та зменшення розміру стягнутої моральної шкоди з 10000 грн. до 5000 грн.

На думку представника ОСОБА_2 ««ЦГЗК», позивачем не доведено факту спричинення йому моральної шкоди, висновки суду в цій частині ґрунтуються на припущеннях, оскільки відповідач не вчиняв будь-яких протиправний дій, які б знаходились у причинному звязку із виникненням у позивача моральних страждань, оскільки ОСОБА_1 травмувався лише через те, що впав, не втримавшись на ногах.

Крім того, судом не взято до уваги те, що позивач є застрахованою особою та перебуває на обліку у Фонді соціального страхування та користується пільгами та компенсаціями, які направлені на покращення його здоровя.

Сторони в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені.

Відповідно до ч. 5 ст. 76 ЦПК України вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку учасників процесу в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював з 01.07.2004 року по 15.08.2014 року прохідником з повним робочим днем в підземних умовах на шахті ім. ОрджонікідзеОСОБА_2 «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» та звільнився за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію (а.с. 7-12).

Під час виконання трудових обовязків 20.04.2010 року з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, внаслідок якого останній отримав виробничу травму з діагнозом: забій, часткове пошкодження звязок лівого колінного суглобу. Больовий синдром. Гемартроз. Ступінь тяжкості легка.

Згідно з Актом форми Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом №11 від 19.06.2010 року (а.с. 13-16) та Акту форми Н-5 про розслідування нещасного випадку від 19.06.2010 року (а.с. 17-20), вказаний нещасний випадок визнано таким, що пов'язаний з виробництвом. Причиною нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1, встановлено: недостатній контроль під час виконання робіт по зарядці свердловин, порушення вимог Посадової інструкції майстра гірничого підземної дільниці добувної дільниці № 23 шахти ім. Орджонікідзе. Особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці: ОСОБА_3 майстер гірничого підземної дільниці добувної дільниці № 23.

Висновком МСЕК від 17.11.2010 року позивачу первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 20% у звязку з виробничою з 15.11.2010 року, з датою повторного переогляду 01.12.2011 року (а.с. 21)

Згідно висновку МСЕК від 08.06.2016 року ОСОБА_1, при повторному огляді, встановлено 65% втрати професійної працездатності (40% по вібраційній хворобі, 10% по радикулопатії, 5% по ХОЗЛ та 10% по виробничій травмі) з 01.06.2016 року, безстроково, із встановленням 3 групи інвалідності (а.с. 22).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що у звязку з отриманою виробничою травмою та встановленням ступеня втрати професійної працездатності, йому спричинено моральну шкоду, яку має компенсувати відповідач.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, 173 КЗпП України, ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» й виходив з обовязку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у звязку з отриманою ним на виробництві травмою.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Статтею ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до розяснень, які містяться в п. п. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоровя від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку.

Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі Закон № 1105-XIV), Закону від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці» (у редакції Закону від 21 листопада 2002 року № 229-IV), КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів.

Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. ОСОБА_2 на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 18 квітня 2012 року у справі № 6-26цс12, і в силу ст. 214, 360-7 ЦПК Україну, яка має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Правова основа, економічний механізм та організаційна структура загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві та пов'язана з цим діяльність Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України регулюється, зокрема Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (далі - Закон).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1105-XIV завданнями страхування від нещасного випадку є, зокрема, відшкодування шкоди, пов'язаної з втратою застрахованими особами заробітної плати або відповідної її частини під час виконання трудових обов'язків, надання їм соціальних послуг у зв'язку з ушкодженням здоров'я.

Нещасний випадок це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть (ч. 1 ст. 14 Закону № 1105-XIV).

Відповідно до підп. «Є» п.1 ч.1 ст.21 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», у редакції від 22.07.2005 року, у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку, своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Частиною 3 ст. 28 цього Закону, у редакції від 22.07.2005 року, зазначено, що при наявності факту спричинення моральної шкоди потерпілому проводиться страхова виплата за моральну шкоду.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп. «Є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а з 01.01.2008 року відшкодування Відділенням Фонду моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припинено.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 року 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Враховуючи те, що на час виникнення у ОСОБА_1 права на відшкодування моральної шкоди вищезазначені положення ст.ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», котрі передбачали відшкодування моральної шкоди, не діяли, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України обовязок по відшкодуванню моральної шкоди судом першої інстанції обґрунтовано покладено на підприємство, під час роботи на якому позивач отримав виробничу травму. У звязку з чим колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що позивачем не було надано до суду доказів вини відповідача в отриманні ним виробничої травми, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, підтверджується матеріалами справи, а саме: актами форми Н-5 від 19.06.2010 року і Н-1 від 19.06.2010 року, якими встановлено, що особою, дія чи бездіяльність якої призвели до нещасного випадку, є ОСОБА_3 майстер гірничого підземної дільниці добувної дільниці № 23 шахти ім. Орджонікідзе, який недостатньо контролював виконання робіт по зарядці свердловин.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з правильним висновком суду першої інстанції про порушення керівництвом підприємства, де працював позивач, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці, та наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди у звязку з отриманою виробничою травмою.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на відсутність причинно-наслідковий звязку між діями відповідача та необережними діями самого потерпілого під час виконання ним трудових обовязків, який впав, не втримавшись на ногах, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки причини настання нещасного випадку та обставини щодо незабезпечення відповідачем позивачу безпечних та нешкідливих умов праці встановлені Актом форми Н-1 про нещасний випадок на виробництві № 11 від 19.06.2010 року та Актом форми Н-5 про розслідування нещасного випадку від 19.06.2010 року, складених комісією з розслідування вказаного нещасного випадку та затверджених в.о. генерального директораВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», які міститься у матеріалах справи та є дійсними.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у звязку з отриманою виробничою травмою встановлений в судовому засіданні. Так, позивач зазнав зменшення обсягу трудової діяльності, був змушений пройти курс лікування та потребує його продовження, переносить щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих звязків, у звязку з тим, що наслідки отриманої на виробництві травми обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, судом враховано характер отриманої ОСОБА_1 професійної травми, відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, неможливість відновлення попереднього стану, у звязку із чим колегія суддів погоджується, що визначений судом розмір моральної шкоди відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду, на підставі ст.308 ЦПК України, має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: В.П. Зубакова

ОСОБА_4