Справа № 1326/9347/2012 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/783/248/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю позивача - ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на повторне заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа на стороні позивача - Франківська районна адміністрація Львівської міської ради про стягнення заборгованості за аліменти та пені, -

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2012 року позивач звернулася в суд з позовом, який неодноразово уточнювала, до ОСОБА_4, третя особа на стороні позивача - Франківська районна адміністрація Львівської міської ради про стягнення заборгованості за аліментами та пені.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що згідно рішення Франківського районного суду міста Львова від 12.03.2007 року з громадянина ОСОБА_4 на її користь стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 від всіх видів доходів, починаючи з 23.11.2006 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. На підставі зазначеного вище рішення Франківський районний суд міста Львова 13.03.2007 року видав виконавчий лист №2-1338/07. Даний виконавчий лист був направлений нею у Франківський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції де відкрито виконавче провадження. Відповідач ухиляється від сплати аліментів, у звязку з чим утворилася заборгованість по аліментах.

Заочним рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 липня 2013 року позовні вимоги задоволено частково.

Не погоджуючись із заочним рішенням, відповідач подав заяву від 23 вересня 2013 року про його перегляд.

Згідно ухвали суду від 30 квітня 2014 року заяву задоволено, заочне рішення скасовано.

Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 10 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа на стороні позивача - Франківська районна адміністрація Львівської міської ради про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Вирішено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів нараховану до 01 жовтня 2012 року в сумі 195478 ( сто девяносто пять тисяч чотириста сімдесят вісім ) грн. 44 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Дане рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_4

В обгрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного з»ясування всіх обставин справи та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що з моменту розірвання шлюбу та до моменту пред»явлення позивачем даного позову, апелянт, виконуючи свій обов»язок, встановлений приписами ст. ст. 180, 185 СК України постійно, добровільно сплачував кошти на утримання дитини, проте не шляхом перерахунку таких на рахунок, а передачою коштів безпосередньо позивачу. Вважає, що розмір розрахунку заборгованості по аліментах та, відповідно, нарахованої позивачем неустойки за прострочення сплати аліментів є значно завищені нею та не могли бути задоволені рішенням суду.

На думку апелянта, суд під час розгляду справи повинен був встановити обставини з якими закон пов»язує звільнення від відповідальності платника аліментів за їх прострочення або зменшення розміру аліментів, або хоча б міг перевірити правильність нарахування позивачем пені.

Звертає увагу на правовий висновок Верховного суду України від 16 березня 2016 року у справі № 6-300 цс 16. А відтак, на думку апелянта, неустойка (пеня) за одним місяць обчислюється наступним чином: заборгованість по аліментах за один місяць помножена на 1% пені та кількість днів місяця в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів ( за кожен місяць). З урахуванням наведеного, сума пені має складати 8823 грн. 50 коп., а не 195 478 грн. 44 коп., як визначено рішенням Франківського районного суду м. Львова від 10 вересня 2015 року.

Просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового процесу, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково виходячи із наступного.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався лише частково.

За приписами ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення пені, суд першої інстанції виходив з розяснень, наданих у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», приписів ст. ст. 139, 166, 194, ч. 1 ст. 196, СК України. Вважав, що у виникненні заборгованості зі сплати аліментів наявна вина відповідача і на спростування такого висновку будь-яких доказів відповідачем не надано. Також, суд першої інстанції керувався тим, що визначаючи розмір пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Однак, виходячи з наявних матеріалів справи та досліджених судом доказів, судова колегія не в повній мірі погоджується з оскаржуваним рішенням, зокрема в частині проведених нарахувань та періоду, за який проведено стягнення пені, тому таке не може залишатись в законній силі.

Як вбачається з матеріалів справи та безспірно встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого 07 грудня 1996 року народився їхній син, ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Згідно рішення Франківського районного суду міста Львова від 12.03.2007 року вирішено стягувати з громадянина ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 від всіх видів доходів, починаючи з 23.11.2006 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. На підставі зазначеного вище рішення Франківський районний суд міста Львова 13.03.2007 року видав виконавчий лист № 2-1338.

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 18.07.2012 року ОСОБА_4 позбавлено батьківських прав відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Дане рішення не оскаржувалось та набуло законної сили. Також даним рішенням встановлено що ОСОБА_4 ухиляється від своїх батьківських обовязків, не бере участі у вихованні сина, не допомагає матеріально, не цікавиться його життям та вихованням.

Згідно із розрахунку Франківського відділу державної виконавчої служби від 13.07.2016 року (т.2 а.с.90) заборгованість по аліментах ОСОБА_4 з грудня 2006 року по грудень 2014 року становить 48057 грн. 95 коп. з врахуванням сплачених ним за цей же період аліментів у сумі 1780 грн. 80 коп. Таким чином, наявність та розмір заборгованості підтверджено належними у справі доказами, що відповідачем не оскаржується.

Судова колегія звертає увагу на те, що складовою справедливого судового розгляду згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства та практики Європейського суду з прав людини є своєчасне та повне виконання судових рішень, з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Статтею 180 СК України встановлено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обовязку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобовязання. Її завдання сприяти належному виконанню зобовязання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обовязку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Така правова позиція про стягнення пені за прострочення сплати аліментів викладена у постанові Верховного Суду України № 6-94цс15 від 01.07.2015 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК має враховуватися іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, при розрахунку розміру неустойки (пені) за прострочення їх виплати судом правильно застосований матеріальний закон, однак судова колегія не погоджується з розрахунком неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, який зроблений судом першої інстанції невірно.

Колегія суддів вважає, що платник аліментів не виконував зобовязання, що виникло з рішення суду від 12 березня 2007 року щодо сплати аліментів з грудня 2006 року, відтак нарахування пені за прострочення сплати аліментів необхідно проводити з вказаної дати і до дати досягнення дитиною повноліття, яке настало 07 грудня 2014 року, тобто від дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Така правова позиція висловлена Верховнм Судом України при розгляді справи 11.09.2013 року за №6-81цс/13

Таким чином, пеню слід стягувати станом на день ухвалення рішення, тобто за період з грудня 2006 року по грудень 2014 року включно, застосовуючи правило нарахування пені, де заборгованість за аліментами за місяць множиться спочатку на 1 % пені, а потім на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць), колегія суддів приходить до висновку, що загальний розмір пені за весь період стягнення ( з грудня 2006 року по грудень 2014 року) становить - 14634 грн. 25 коп. , а не 195 478 грн. 44 коп., як вказав суд першої інстанції. Тому в цій частині рішення суд підлягає зміні.

В частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості по аліментах рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з ОСОБА_4 в користь держави судовий збір в розмірі 1463 грн. (одна тисяча чотириста шістдесят три грн. 42 коп.).

Керуючись ст. ст. 88, 303, 304, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. 4 , 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Повторне заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 вересня 2015 року змінити в частині періоду та суми стягуваної пені і судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з грудня 2006 року по грудень 2014 року включно в сумі 14 634 ( чотирнадцять тисяч шістсот тридцять чотири грн. 25 коп.).

Стягнути з ОСОБА_4 в користь держави судовий збір в розмірі 1463 грн. ( одна тисяча чотириста шістдесят три грн. 42 коп.).

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_6