Справа № 316/1884/16-ц
Провадження № 2/316/222/17
"02" березня 2017 р. м.Енергодар
Енергодарський міський суд Запорізької області, у складі суду:
головуючий суддя: Капустинський М.В.,
секретар судового засідання: Терещенко О.П.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,
Позивачка звернулась до суду 09 грудня 2016 року із зазначеною позовною заявою, в якій просить стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на свою користь на утримання неповнолітніх дітей доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у розмірі 1/3 частини усіх заробітків відповідача, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання заяви і до досягнення дитьми повноліття.
Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу з відповідачем має неповнолітніх дітей доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4. Позивачка разом з дітьми проживає окремо від відповідача та самостійно утримувати дітей їй важко.
В судове засідання сторони не зявилися.
Позивачка надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.23).
У судове засідання відповідач повторно не зявився, про причину неявки суд не повідомив, заяв або клопотань про відкладання слухання справи до суду не надав.
Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місця знаходження, повістка надсилається на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає і не знаходиться.
Відповідно до ст.ст.74-75 ЦПК України - відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку.
Враховуючи, що відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв або клопотань про перенесення розгляду справи до суду від відповідача не надійшло, суд, відповідно до вимог ст.ст.169, 224 ЦПК України, ухвалив: розглянути справу у відсутності відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення.
Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
В судовому засіданні встановлено наступне: 21.07.2001 року позивачка та відповідач зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.3). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с.4,5).
Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 pоку, батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.
Частиною 8 ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною 3 ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Пунктом 17 Постанови Пленуму Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ч. 3 ст.70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей і відбування боржником покарання у виді виправних робіт. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків.
Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Згідно із ст.18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15 травня 2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України.
Згідно ч.1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобовязана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.
Згідно із ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки вимоги позивача підтверджуються наданими доказами та сторони не визначились з приводу утримання дітей за домовленістю у добровільному порядку.
Крім того, згідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у правах про стягнення аліментів.
Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», який діяв на час звернення позивача до суду з позовною заявою, судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно із п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (станом на грудень 2016 року) за подання до суду, фізичною особою, позовної заяви немайнового характеру, розмір ставки судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, згідно ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 р.», розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2016 року становить 1378 гривень, тобто розмір судового збору, становить 551 грн. 20 коп.
Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, у разі, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Отже, з відповідача підлягає також стягнення судового збіру у розмірі 551 грн. 20 коп. на користь держави.
На підставі ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 27 Конвенції про права дитини, ч.2 ст.51 Конституції України, ст.ст. 79, 80, 84, 180, 183 СК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 110, 169, 197, 209, 212-215, 224-226, 228, 233, 292, 294, 367 ЦПК України,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, ІПН: НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, аліменти на утримання неповнолітніх дітей доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини із усіх видів заробітку відповідача щомісяця, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 09.12.2016 року і до досягнення дітьми повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2, ІПН: НОМЕР_1, на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн..
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення до Апеляційного суду Запорізької області через Енергодарський міський суд Запорізької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого Цивільним процесуальним Кодексом України.
Суддя: М. В. Капустинський