Дата документу 14.02.2017
Справа № 334/5076/16-ц
Провадження № 2/334/566/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14 лютого 2017 року Ленінський районній суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Дубини Л.А., при секретарі Нестеренко Ю.І., за участю адвоката ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому вказує, що у лютому 2013 року між ним та відповідачем досягнуто усної домовленості щодо купівлі-продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_1, на виконання усної домовленості ОСОБА_2М і ОСОБА_3 уклали 13.02.2013 року Договір про наміри купівлі-продажу вказаної квартири, згідно умов якого домовилися про ціну продажу, строки укладення основного договору до 13.05.2013 року, а також згідно умов договору покупець передав продавцю суму завдатку у розмірі 24 300 грн., що еквівалентно 3000 доларів США за курсом НБУ 8,10 грн., у забезпечення прийнятих сторонами зобовязань і намірів. У разі невиконання продавцем своїх зобовязань він зобовязується повернути суму завдатку у подвійному розмірі

Договір про наміри не був нотаріально посвідченим оскільки на момент його укладання ОСОБА_3 у вказаній квартирі належала 1/4 її частина, на інші 3/4 частини квартири ним не були оформлені спадкові права.

06.05.2013 року ОСОБА_2М і ОСОБА_3 підписано Доповнення до ОСОБА_4 про наміри, у яких сторони погодили новий строк укладання основного договору до 31.07.2013 року та визначили, що у разі невиконання продавцем своїх зобовязань він зобовязується повернути суму завдатку у подвійному розмірі, тобто 6000 доларів США

18.07.2013 року ОСОБА_2М і ОСОБА_3 укради Попередній договір купівлі-продажу 1/4 частини квартири, яки було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5

Згідно умов Попереднього договору основний договір купівлі-продажу мав бути укладений до 18.12.2013 року, визначено ціну предмету договору купівлі - продажу та для підготовки документів щодо укладення основного договору покупець передав продавцю передоплату у сумі 32400 грн.

13.12.2013 року приватним нотаріусом було посвідчено Договір про внесення змін до попереднього договору від 18.07.2013 року, у якому було визначено нову дату укладання основного договору - до 30.10.2014 року та викладено у новій редакції пункт щодо розмір у суми передоплати для оформлення документів, а саме передоплата скала 48600 грн.

У визначений Попереднім договором строк основний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладений не був, т.я. продавець ОСОБА_3 ухиляється від його укладання, до нотаріальної контори у визначений строк не зявився та уникає будь-якого спілкування з ОСОБА_2

Таким чином, відповідач відповідно до умов укладених договорів отримав від позивача грошові кошти у сумі 155363,23 грн., виходячи з такого розрахунку: 3000 доларів США х 24,787745 грн. ( офіційний курс долара США до гривні на 26.07.2016 року на момент подачі позову) = 74363,23 грн.+ 32400 грн.+48600 грн.

Позивач вважає, що оскільки основний договір купівлі-продажу не був укладений з вини продавця ОСОБА_3, то останній має повернути отримані кошти у подвійному розмірі, а саме 310 726,46 грн.

Позивач просить суд стягнути на його користь 310 726,46 грн, та понесені судові витрати на оплату судового збору у сумі 3107,27 грн.

У судовому засіданні позивач та його адвокат підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі, і просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, разом з тим, судові повістки до суду повернуті без вручення, заперечень на позов не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, у звязку з чим, відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення.

Вислухавши пояснення позивача, думку адвоката, дослідивши матеріали справи, та надані докази у їх сукупності, суд дійшов такого висновку,

Ст. 509 ЦК України визначає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст..11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто.

Ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст.. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Ст. 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Нормами ст. 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Судом установлено, що у лютому 2013 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 досягнуто усної домовленості щодо купівлі-продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_1.

На виконання усної домовленості ОСОБА_2М і ОСОБА_3 уклали 13.02.2013 року Договір про наміри купівлі-продажу вказаної квартири, згідно умов якого домовилися про ціну продажу, строки укладення основного договору до 13.05.2013 року.

Відповідно до п.4.2 цього ОСОБА_4 потенційний покупець лубенський М.М, передав потенційному продавцю ОСОБА_3 суму завдатку у розмірі 24 300 грн., що еквівалентно 3000 доларів США за курсом НБУ 8,10 грн.. Дана сума є забезпеченням прийнятих сторонами зобовязань і намірів.

Відповідно до п. 5.2 ОСОБА_4 у разі невиконання продавцем своїх зобовязань він зобовязується повернути суму завдатку у подвійному розмірі. ( а.с.6-7).

Договір про наміри не був нотаріально посвідченим, оскільки на момент його укладання ОСОБА_3 у вказаній квартирі належала 1/4 її частина, на інші 3/4 частини квартири ним не були оформлені спадкові права, і були оформлені лише 17.12.2014 року ( а.с 15-21).

06.05.2013 року ОСОБА_2М і ОСОБА_3 підписано Доповнення до ОСОБА_4 про наміри, у яких сторони погодили новий строк укладання основного договору до 31.07.2013 року та визначили, що у разі невиконання продавцем своїх зобовязань він зобовязується повернути суму завдатку у подвійному розмірі, тобто 6000 доларів США ( а.с. 8-9)

18.07.2013 року ОСОБА_2М і ОСОБА_3 укради Попередній договір купівлі-продажу 1/4 частини квартири, який було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 (а.с. 10)

Згідно умов п.1 Попереднього договору основний договір купівлі-продажу мав бути укладений до 18.12.2013 року, визначено ціну предмету договору купівлі продажу (п.3) та для підготовки документів щодо укладення основного договору покупець передав продавцю передоплату у сумі 32400 грн. (п.4).

Відповідно до умов п.7 цього договору у випадку безпідставної відмови продавця від виконання своїх зобовязань він повертає покупцю подвійну суму передоплати, зазначену у п.4, а у разі безпідставної відмови покупця від виконання своїх зобовязань, він втрачає право вимагати повернення передоплати у повному обсязі.

13.12.2013 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 було посвідчено Договір про внесення змін до попереднього договору від 18.07.2013 року, у якому було визначено нову дату укладання основного договору - до 30.10.2014 року та викладено у новій редакції пункт щодо розміру суми передоплати для оформлення документів, а саме передоплата скала 48600 грн. ( а.с.11).

У визначений Попереднім договором строк основний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладений не був, т.я. продавець ОСОБА_3 ухилився від його укладання і до нотаріальної контори у визначений строк не зявився.

Надіслане на його адресу повідомлення, отримано не було ( а.с12-14).

Позивач вважає, що відповідно до умов укладених з відповідачем ОСОБА_4 ним було передано відповідачу саме завдаток, але такі доводи і позивача є хибними з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 570 ЦК України встановлено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Таким чином, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, тобто укладеного між сторонами договору, яким визначено предмет та істотні умови.

Законодавець установив, що в такому випадку ці кошти є авансом (ч. 2 ст. 570 ЦК України ).

Оскільки, виходячи із встановлених обставин, правова природа отриманих відповідачем коштів визначена законом, то те, що сторонами вони зазначені як завдаток правового значення не має і не може тягти за собою наслідків, передбачених ст. 571 ЦК України.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2012 року № 6-176цс12 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Аналогічні висновки містяться в постанові судової палати у цивільних справах Верховного суду України по справі № 6-176цс12 від 13 лютого 2013 року, які, відповідно до вимог ст. 360-7 УПК України, мають враховуватися судом при застосуванні вищевказаних норм права.

Правила ст. 570 ЦК України про завдаток поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна зі сторін ухиляється від його виконання (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 вересня 2013 р. у справі № 6-82цс13). Як установлено судом, договір купівлі-продажу між сторонами укладений не був, у зв'язку з чим відсутні підстави вважати передані ОСОБА_2М кошти завдатком, і у останнього виникло право вимоги повернення суми авансу.

Позивач просить стягнути на його користь суму завдатку 3000 доларів США, передану відповідачу відповідно до умов п. 4.2 ОСОБА_4 по наміри від 13.02.12013 року ( а.с.6, зворот) у розрахунку офіційного курсу долара США до гривні, встановленого НБУ на 26.07.2016 року, тобто на період звернення до суду з даним позовом 24,787745 грн. за 1 долар США.

Але, відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Разом із тим із змісту ОСОБА_4 по наміри від 13.02.12013 року ( а.с.6, зворот) вбачається, що покупець передав, а продавець отримали грошову суму в розмірі 24300 грн., що еквівалентно 3000 доларів США. Із змісту даного договору випливає, що ціна предмету договору також визначена у гривні 121500 грн., що еквівалентно 15000 доларів США. Із змісту Ппаопереднь8го договору купівлі - продажу від 18,07.2013 року та наступних доповнень до нього також вбачається. що розрахунок має бути здійснено у національні й валюті - гривні.

Вказані договори фіксують еквівалент в доларах США грошових коштів, отриманих відповідачем у гривнях, проте в них не обумовлено, що цей еквівалент має бути застосований при поверненні грошових коштів. Оскільки відповідач отримав від позивача грошові кошти у гривнях, підстав для повернення грошових коштів із привязкою до іноземної валюти немає.

Таким чином, твердження позивача, що стягнення із відповідача на його користь 3000 доларів США за курсом долара до української гривні на момент подачі позову , що еквівалентно 74363,23 грн., є помилковими і не ґрунтуються на вимогах закону.

Так само, суд не приймає до уваги покази свідка ОСОБА_6, що у його присутності були передані 3000 доларів США та інші грошові кошти, з тих підстав, що в силу ст. 59 ЦПК України такі обставини не можуть бути доведені показами свідка.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що на користь позивача підлягають стягненню 24300 грн. переданих 13.02.2013 року 32400 грн. переданих 18.07.2013 року і 48600 грн. переданих 13.12.2013 року, а всього 98300 грн.

Згідно ст. 10 та ст.. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Зважаючи на викладене суд вважає, що заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги є обґрунтованими і доведеними, між тим, підлягають задоволенню частково з вище викладених підстав.

Згідно ст.88 ЦПК України стороні на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Так, суд дійшов висновку, що на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню 98300 грн., які суми заявлених до стягнення вимог 310726,46 грн.,. становлять 31,6% ( 98300 грн. х10% : 310726,46 грн). Тому на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог 981,90 грн ( 3107,27 грн. х 31,6% :100%).

В іншій частині позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215,224-226 ЦПК України, ст. 11,509, 525,526, 520, 615, 635,637, 570,571 суд, -

В и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) грошові кошти у сумі 98300 грн (девяносто вісім тисяч триста грн.), а також витрати на оплату судового збору у сумі 981,90 грн.(девятсо вісімдесят одна грн.. 90 коп)/

В іншій частині позову - відмовити

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Дубина Л. А.