Справа № 466/5368/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/783/3028/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. П.
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

18 травня 2017 року суддя Апеляційного суду Львівської області Цяцяк Р.П., перевіривши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 31 березня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_3 і ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором кредиту,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 31 березня 2015 року вище згаданий позов задоволено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржила відповідачка ОСОБА_2, подавши на нього апеляційну скаргу з пропуском строку на апеляційне оскарження - лише 04 листопада 2016 року (а.с. 135): через більш як 1 (один) рік і 7 (сім) місяців) після ухвалення судом згаданого рішення.

В апеляційній скарзі апелянт просить поновити строк апеляційного оскарження згаданого рішення, покликаючись на те, що копію оскаржуваного рішення вона отримала лише 01.11.2016 року.

В той же час, матеріалами даної справи безспірно стверджується, що ОСОБА_2 було відомо про те, що Шевченківським районним судом м. Львова розглядається справа за позовом ПАТ «ВіЕс Банк» до ОСОБА_3 і ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором кредиту (а.с. 45-46, 49, 56, 57-58, 63, 66).

Крім цього, ще 06 липня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Шевченківського районного суду м. Львова з заявою про розстрочку виконання нею рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 31 березня 2015 року (яке на даний час оскаржується нею у апеляційному порядку); приймала участь у судовому засіданні по розгляду цієї заяви, яка (згадана заява) судом була частково задоволеною (арк. 1-5, 32, 33, 50, 51 справи Шевченківського районного суду м. Львова № 466/5368/14).

З урахуванням всіх вище наведених обставин ухвалою судді Апеляційного суду Львівської області від 03 квітня 2017 року наведені апелянтом причини пропуску нею строку на апеляційне оскарження було визнано надуманими і подану нею апеляційну скаргу було залишено без руху для наведення інших підстав для поновлення строку апеляційного оскарження, які можна було б визнати поважними.

На виконання вимог вище згаданої ухвали апелянт подала до суду заяву, у якій покликається на те, що «існування відносно (апелянта) обставин, на які звертає увагу суддя-доповідач в своїй ухвалі від 03.04.2017, не може слугувати законною підставою для обмеження (ОСОБА_2М.) у доступі до органів правосуддя при апеляційному перегляді рішення від 31.03.2015», оскільки «лише отримавши 01.11.2016 повний текст рішення від 31.03.2015, (апелянт) ознайомилась з мотивами його прийняття, які (їй) не були відомі при зверненні з заявою про розстрочення резолютивної частини рішення від 31.03.2015, що була викладена у виконавчому листі та постанові державного виконавця про відкриття виконавчого провадження».

За змістом норм, як матеріального, так і процесуального права, особи, які беруть участь у справі (а відтак і відповідачі), зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки (ч.3 ст. 27 ЦПК України); не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах, у разі недодержання чого суд може застосувати наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3 і 6 ст. 13 ЦК України), зокрема відмовити особі у захисті цивільного права та інтересу (ч.3 ст. 16 ЦК України).

У клопотанні відповідачки ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення від 31.03.2015 року міститься посилання також і на практику Європейського суду з прав людини.

В той же час, Європейський суд з прав людини у справі „ОСОБА_4 проти України відхилив скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на порушення права доступу до суду, незважаючи на той факт, що суд апеляційної інстанції не повідомив останніх про винесення рішення, зазначивши при цьому, що заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи, про що, зокрема, свідчить те, що вони протягом 1 року та 8 місяців не звертались до апеляційного суду за інформацією щодо стану розгляду їх апеляційної скарги.

Матеріалами справи Шевченківського районного суду м. Львова № 466/5368/14 безспірно стверджується, що щонайпізніше ще 06 липня 2016 року апелянту ОСОБА_2 вже було відомо про оскаржуване рішення, однак остання не виявили належної зацікавленості в оскарженні цього рішення, про що, зокрема, свідчить те, що вона до 01 листопада 2016 року (більше трьох місяців) жодних спроб для отримання цього рішення не робила.

Крім цього, як стверджується матеріалами справи, відповідачі по справі, ОСОБА_3 і ОСОБА_2, є подружжям (а.с. 24-зворот). Представник ОСОБА_3 отримав копію оскаржуваного рішення (а.с. 92), сам ОСОБА_3 оскаржував це рішення, подавши на нього апеляційні скарги ще 15.04.2015 року (а.с. 94) та 30.06.2015 року (а.с. 114-117).

З урахуванням всіх вище наведених обставин по справі в їх сукупності, вважаю, що апелянтом не спростовано висновків (які наведені в попередній ухвалі судді Апеляційного суду Львівської області від 03 квітня 2017 року про залишення апеляційної скарги без руху) про надуманість зазначених нею причин пропуску строку на апеляційне оскарження, що є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ч. 3 ст. 297 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 31 березня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Суддя Апеляційного суду

Львівської області ОСОБА_1