Справа № 2-568/2009
Провадження № 22-ц/779/37/2017
Головуючий у 1 інстанції Сабадах Б.В.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,

секретаря Мельник О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою її представником ОСОБА_3 на рішення Косівського районного суду від 23 липня 2009 року, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2009 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Позовні вимоги обґрунтувало тим, що 23 серпня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № IFU0GA00000403, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 34 025,00 доларів США строком до 23 серпня 2017 року, зі сплатою відсотків у розмірі 11,04 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір від 23 серпня 2007 року, за умовами якого іпотекодавець передав у іпотеку житловий будинок по АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що позичальник належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором не виконує, у зв'язку з чим станом на 29 січня 2009 року заборгованість за кредитним договором становила 27 794,17 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 27 288,84 доларів США, заборгованість по процентам - 447,19 доларів США, заборгованість по комісії - 53,79 доларів США, пеня - 4,35 доларів США, банк просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаних предметів іпотеки з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, надання позивачу всіх повноважень необхідних для здійснення продажу та виселити ОСОБА_2 із даного житлового будинку із зняттям з реєстраційного обліку.

Заочним рішенням Косівського районного суду від 23 липня 2009 року позов задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № IFU0GA00000403 від 23 серпня 2007 року в розмірі 214 015,11 грн. (27 794,17 доларів США) звернуто стягнення на будинок та земельну ділянку ОСОБА_2, які розташовані в АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаних предметів іпотеки ЗАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також надання ЗАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 1 738,50 грн.

В решті позову відмовлено.

Ухвалою Косівського районного суду від 14 вересня 2016 року заяву представника ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Косівського районного суду від 23 липня 2009 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі на дане рішення представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають істотне значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом було порушено норми процесуального права, оскільки ОСОБА_2 жодного разу не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, а тому відповідач була позбавлена права на судовий захист.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 212-214 ЦК України не звернув уваги на те, що розрахунки заборгованості складені без підпису головного бухгалтера та без посилання на бухгалтерські документи первинного обліку.

Визначаючи розмір заборгованості, судом у рішення не зазначено розрахунків, з яких він виходив при її визначенні та судом не взято до уваги той факт, що кредитні кошти надавалися для споживчих потреб, а тому на правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем поширюється Закон України «Про захист прав споживачів».

Крім того, судом не було перевірено факту видачі кредиту та права позичальника на отримання такого кредиту, в свою чергу, в матеріалах справи відсутній документ, що підтверджує отримання позичальником 34 025,00 доларів США, крім того, тіло кредиту в розрахунку збільшується без підтвердження такого збільшення.

Судом не було враховано, що у випадку коли письмова вимога, передбачена ст. 35 Закону України «Про іпотеку» банком іпотекодавцю та/або боржнику не направлялася, то позов про звернення стягнення на предмет іпотеки є передчасним, а тому недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки є однією з підстав для відмови в задоволенні позову.

Звертаючи стягнення на предмет іпотеки, судом не вказана початкова ціна предмету іпотеки для його реалізації, крім того, суд не зазначив мотивів з яких дійшов висновку щодо співмірності вартості предмета іпотеки на який звернуто стягнення із розміром заборгованості за кредитом, оскільки вартість предмета іпотеки на час пред'явлення позову не встановлена.

У зв'язку з наведеним, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав з вищенаведених підстав.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Рокетська С.В. апеляційну скаргу заперечила, посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі статей 526, 1054 Цивільного кодексу України та Закону України «Про іпотеку» наявні правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу банком з укладенням від імені іпотекодавця з покупцем майна договору купівлі-продажу будь-яким способом.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна.

Судом встановлено, що 23 серпня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № IFU0GA00000403, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 29 500,00 доларів США для ремонту житлового будинку та 4 525,00 доларів США на сплату страхових платежів строком до 23 серпня 2017 року, зі сплатою відсотків у розмірі 11,04 % річних.

Того ж дня, з метою забезпечення належного виконання умов вищевказаного кредитного договору між сторонами було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідач передав в іпотеку банку належний їй на праві власності житловий будинок, загальною площею 204,6 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості, станом на 29 січня 2009 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором становила 27 794,17 доларів США і складалася із заборгованості за кредитом в розмірі 27 288,84 доларів США, заборгованості за процентами в розмірі 447,19 доларів США, заборгованості по комісії в розмірі 53,79 доларів США та пені в розмірі 4,35 доларів США.

У пункті 2.3.1 укладеного 23 серпня 2007 року між сторонами кредитного договору зазначено, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом в разі зміни кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміни курсу долара США до гривні більш ніж на 10 % порівняно з курсом долара США до гривні, встановленого Національним банком України на момент укладення цього договору; зміни облікової ставки НБУ; зміни розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміни середньозваженої ставки за кредитами банками України у відповідній валюті (за статистикою НБУ). При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом семи календарних днів з дати набуття чинності зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки банком у зазначеному порядку можливе в межах кількості пунктів, на яку збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка за кредитами або пропорційно збільшенню курсу долара США.

Аналогічні вимоги містять Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808.

За правилами частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (чинної на час укладення кредитного договору від 23 серпня 2007 року) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки НБУ або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Як встановлено апеляційним судом, з 20 листопада 2008 року банком в односторонньому порядку було збільшено відсоткову ставку до 13,08%.

При цьому, суду не надано жодних доказів того, що банком повідомлялася ОСОБА_2 про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом.

Згідно наданої банком виписки по кредитному договору (а.с. 173-174) вбачається, що у вересні 2007 року відповідачем було сплачено 460,00 дол. США., у жовтні 2007 року - 477,81 дол. США, у листопаді 2007 року - 468,78 дол. США, у грудні 2007 року - 468,94 дол. США, у січні 2008 року - 468,60 дол. США, у лютому 2008 року - 469,08 дол. США, у березні 2008 року відповідачем було сплачено 474,39 дол. США, у квітні 2008 року - 463,09 дол. США, у травні 2008 року - 469,27 дол. США, у червні 2008 року - 207,64 дол. США, у липні 2008 року -770,00 дол. США, у серпні 2008 року - 300,00 доларів США, у вересні 2008 року - 170,00 доларів США, у жовтні 2008 року - 468,60 доларів США, у листопаді 2008 року - 934,00 дол. США, у грудні 2008 року - 300,00 дол. США, у січні 2009 року відповідачем було сплачено 535,00 дол. США.

Умовами кредитного договору було передбачено, що щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку щомісячний платіж у сумі 468,60 доларів США, при цьому матеріали справи не містять доказів щодо встановлення нового розміру щомісячного платежу із врахуванням підвищеної процентної ставки.

Крім того, встановлено, що кредитні кошти було надано позичальнику на ремонт житлового будинку, отже, цей кредит є споживчим.

За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, яка діяла на час укладення договору, між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

За положеннями пункту 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; або перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п'ять відсотків суми кредиту; або іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту.

Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Аналогічні положення були передбачені і п.2.3.3 кредитного договору, за яким банк має право змінити умови договору і зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, згідно ст. 212, 611, 651 ЦК України щодо зобов'язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов'язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов'язання за договором у випадку затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, перевищення сумою заборгованості суми кредиту більше як на 10%, несплати позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5% суми кредиту, іншого істотного порушення умов даного договору.

Позичальник має право повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду, відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов'язання за договором протягом 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про таку вимогу від банку. Якщо протягом цього періоду позичальник усуне порушення даного договору, вимога банку втрачає чинність.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів направлення такої вимоги.

Згідно п. 18.8.2 договору іпотеки, з метою задоволення своїх вимог іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань за кредитним договором у випадках: затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, або, перевищення сумою заборгованості суми кредиту більше як на 10%, або, несплати іпотекодавцем більше однієї виплати, яка перевищує 5 % суми кредиту, або, іншого істотного порушення умов кредитного договору.

З врахуванням того, що банком з листопада 2008 року в односторонньому порядку було збільшено відсоткову ставку без повідомлення позичальника і таке збільшення відсоткової ставки призвело до виникнення заборгованості за кредитним договором, підстав для задоволення позову про дострокове стягнення шляхом звернення стягнення на іпотечне майно, на час постановлення рішення у суду першої інстанції не було.

У зв'язку з наведеним, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про звернення стягнення на будинок і земельну ділянку підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, поданою її представником ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Косівського районного суду від 23 липня 2009 року в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук