Ухвала

іменем україни

17 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Кафідової О.В., Коротуна В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів дарування частини нежитлових будівель за касаційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 5 вересня 2016 року,

встановила:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів дарування частини нежитлових будівель.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області

від 3 червня 2016 року позов задоволено.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 5 вересня

2016 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення суду першої інстанції закрито.

У касаційній скарзі ОСОБА_5просить скасувати ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції, якщо було порушено порядок, встановлений для його вирішення.

Закриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5, суд апеляційної інстанції виходив із того, що оскаржуваним рішенням місцевого суду не вирішувалося питання про права чи обов'язки заявника.

Проте даний висновок не ґрунтується на процесуальному законі.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

За положенням ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечено судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_5 посилалась на те, що згідно оспореного договору дарування вона є власником 40/100 частин кожного окремо з нежитлових приміщень, розташованих по АДРЕСА_1. Власником решти 60/100 частин вказаних нежитлових приміщень є

відповідач у даній справі ОСОБА_4 Оскільки частки не виділялись, то майно перебуває у їх спільній частковій власності, а відтак даний позов стосується її прав та інтересів як співвласника майна. Доводи апеляційної скарги підтверджено і змістом наявного у справі оскаржуваного договору дарування нежитлової будівлі від 31 березня 2009 року (а. с. 12).

За таких обставин висновок суду апеляційної інстанцій про те, що оскаржуваним рішенням суду не вирішувалось питання про права та обов'язки ОСОБА_5, жодних обов'язків на неї не покладалось та не зобов'язано до вчинення будь-яких дій є помилковим, суперечить змісту

ст. 292 ЦПК України та перешкоджає подальшому провадженню у справі.

З урахуванням наведеного постановлена апеляційним судом ухвала не може залишатись в силі та з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 5 вересня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.С. Висоцька

Судді:О.В. Кафідова В.М. Коротун О.В. Умнова І.М. Фаловська