У х в а л а

28 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 8 жовтня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 4 серпня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2017 року та клопотання про зупинення судових рішень у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності,

в с т а н о в и л а :

Дарницький районний суд м. Києва заочним рішенням від 8 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 4 серпня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнив: визнав ОСОБА_4 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 та виселив її з цієї квартири.

Суд також вирішив питання про розподіл судових витрат.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 1 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 8 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 4 серпня 2016 року залишила без змін.

20 квітня 2017 року ОСОБА_4 звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 8 жовтня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 4 серпня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2017 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статті 391 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 72 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР).

На обґрунтування підстави перегляду зазначених судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 червня 2014 року та 15 лютого 2017 року, рішення цього ж суду від 4 липня 2012 року та постанови Верховного Суду України від 18 вересня і 25 грудня 2013 року, в яких, на її думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 1 березня 2017 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, суд касаційної інстанції, залишивши в силі судові рішення, погодився з їх висновками про те, що відповідачка без достатніх правових підстав користується спірною квартирою, у зв'язку із чим порушує право позивача у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Разом з тим у судових рішеннях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих для порівняння, містяться такі висновки:

- у рішенні від 4 липня 2012 року суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на те, що для визнання за особою, яка проживала з іншою особою без укладення шлюбу, права власності на частку у спірному майні (набутому до 1 січня 2004 року) вона має надати суду належні та допустимі докази про власну участь у набутті цього майна, оскільки сам по собі факт спільного проживання без визначення ступеня участі особи працею і коштами у створенні спільної часткової власності не може бути підставою для визнання права власності на половину спірного майна;

- в ухвалах від 11 червня 2014 року та 15 лютого 2017 року суд касаційної інстанції, направивши справи на новий розгляд до судів першої інстанції, указав на порушення судами норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справ.

Порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Разом з тим постанови Верховного Суду України від 18 вересня і 25 грудня 2013 року, на які заявниця посилається у поданій заяві, не є судовими рішеннями суду касаційної інстанції у розумінні пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України, а тому не можуть слугувати підтвердженням підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Отже, відсутні й правові підстави для розгляду клопотання ОСОБА_4 про зупинення виконання заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 8 жовтня 2015 року та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 4 серпня 2016 року.

Керуючись частиною другою статті 360 колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 8 жовтня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 4 серпня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2017 року відмовити.

Клопотання ОСОБА_4 про зупинення заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 8 жовтня 2015 року та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 4 серпня 2016 року залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко