Справа № 629/628/17
Номер провадження 2-о/629/29/17
У Х В А Л А

27 лютого 2017 року суддя Лозівського міськрайонного суду Харківської області Смірнова Н.А., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з заявою до ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання, посилаючись на те, що 19 лютого 2005 року між нею та відповідачем по справі було укладено шлюб. Від даного шлюбу є неповнолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час між сторонами склалися обставини, які призвели до неможливості спільного проживання. Відповідач висилив ОСОБА_1 разом з дитиною з займаного ними житла, яке розташоване за адресою: с. Яковлівка, Лозівського району, Харківської області, вул. Дружби, б. 87, тому позивач на даний час повинна винаймати житло у сторонніх осіб. В звязку з чим просить встановити режим окремого проживання з її чоловіком ОСОБА_2. Крім цього просить звільнити її від сплати судового збору або про зменшення його розміру, відстрочення оплати до ухвалення рішення, мотивуючи це тим, що вона має незадовільний майновий стан.

Вказана заява підлягає залишенню без руху, оскільки вона подана з порушенням вимог ст. ст. 119, 120, 247 ЦПК України, а саме:

У відповідності зі ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити зокрема зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Дійсно, статтею 256 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, частина 2 цієї статті наголошує, що у судовому порядку можуть бути встановлені також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частина 3 статті 234 ЦПК України наголошує, що у порядку окремого провадження розглядаються справи зокрема і про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя.

Стаття 119 СК України зазначає, що виключно за заявою подружжя або за позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно.

Тобто ч. 3 ст. 234 ЦПК України та ст. 119 Сімейного кодексу України визначено інший порядок встановлення режиму окремого проживання ніж зазначено в заяві ОСОБА_1, а саме подається спільна заява подружжя, або позов одного з них.

Оскільки ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою саме про встановлення факту окремого проживання і це в свою чергу протирічить вимогам діючого ЦПК (статті 234 ч.3) та нормам закріпленим в Сімейному кодексі України (ст. 119, яка в свою чергу є спеціальною по відношенню до ЦПК України), вважаю за необхідне залишити її заяву без руху та надати час на усунення перелічених недоліків.

Таким чином заявнику необхідно визначитися з порядком звернення до суду, та в залежності від цього подати до суду позовну заяву про встановлення режиму окремого проживання або спільну заяву подружжя про встановлення режиму окремого проживання, з урахуванням вимог визначених нормами чинного законодавства.

Крім цього, згідно ч.1 ст. 119 СК України за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно.

В пункті 12 Постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що "… підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим. Режим окремого проживання може встановлюватися судом не тільки за позовом одного з подружжя, а й за заявою подружжя, яке досягло спільної згоди. Вирішуючи заяву в порядку ст. 119 СК України, суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань.

Вказана заява не відповідає вищенаведеним вимогам, зокрема, у заяві не зазначено доказів, що підтверджують викладені обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, а саме доказів неможливості спільного проживання та доцільності сепарації, висновку органу опіки та піклування щодо подальшого проживання дитини окремо одного з батьків.

Також, заява ОСОБА_1 виготовлена некоректно, а саме 2 аркуш заяви виготовлений на звороті іншої заяви, що унеможливлює розгляд даної справи, ксерокопії наданих до заяви документів не читаємі, виготовлена тільки частина документів.

Враховуючи наведене вважаю, що провадження у справі неможливо відкрити до усунення вказаних недоліків, а тому заяву слід залишити без руху, а заявнику надати строк для їх усунення.

Виходячи з вищезазначеного і відповідно до ст.121 ЦПК України, суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 119 і 120 ЦПК України, або не сплачено судовий збір (державне мито), постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків. В разі невиконання вимог, вказаних в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, позовна заява буде залишена без розгляду у відповідності до ч. 1 п. 8 ст. 207 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 119-121, 209, 210, 247 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків заяви, вказаних в мотивувальній частині ухвали, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Розяснити ОСОБА_1, що в разі невиконання вимог, вказаних в ухвалі про залишення заяви без руху, заява вважатиметься неподаною та буде їй повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.А. Смірнова