Справа № 461/1781/13 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський О.М.
Провадження № 22-ц/783/655/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Шандри М.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ОСББ «Дорошенка -25», Пецюх Н.Є.,

ОСОБА_3 - ОСОБА_4, представника ОСОБА_5-

ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Об»єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дорошенка 25», ОСОБА_2, ОСОБА_3 на заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 березня 2013 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_7 звернувся в суд з позовом до Відділу приватизації державного житлового фонду Галицького району м. Львова, реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про визнання права власності на нежитлові приміщення площею 52,2 м.кв., котрі знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та позначені на поверховому плані ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 22.01.2001 року під індексами 19-1 площею 11,3 м.кв, 19-2 площею 29,5 м.кв., 19-3 площею 11,4 м.кв., зобов'язання реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції зареєструвати за ОСОБА_5 право власності на нежитлові приміщення площею 52,2 м.кв., котрі знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та позначені на поверховому плані ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 22.01.2001 року під індексами 19-1 площею 11,3 м.кв, 19-2 площею 29,5 м.кв., 19-3 площею 11,4 м.кв.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_5 задоволено, визнано за ОСОБА_5 право власності на нежитлові приміщення площею 52,2 кв.м., які знаходяться у будинку АДРЕСА_1 та позначені на поверховому плані ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 22.01.2001 року індексами 19-1 площею 11,3 м.кв., 19-2 площею 29,5 м.кв. та 19-3 площею 11,4 м.кв. Зобов'язано реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції зареєструвати за ОСОБА_5 право власності на нежитлові приміщення площею 52,2 кв.м., які знаходяться у будинку АДРЕСА_1 та позначені на поверховому плані ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 22.01.2001 року індексами 19-1 площею 11,3 м.кв., 19-2 площею 29,5 м.кв. та 19-3 площею 11,4 м.кв.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСББ «Дорошенка - 25», ОСОБА_8, ОСОБА_3 - ОСОБА_4,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що апелянти не були залучені до участі у даній справі, проте оскаржуваним судовим рішенням визнано право власності на нежитлові приміщення багатоквартирного будинку АДРЕСА_1, загального користування, що знаходяться у спільній власності усіх співвласників цього будинку і відповідно стосується їх майнових прав та інтересів. Апелянт вказує на те, що ОСОБА_5 фактично не проживав і не був зареєстрований у квартирі НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, не користувався спірним нежитловим приміщенням, оскільки таке з 1984 року до 23.05.2010 року перебувало в оренді, а після закінчення дії строку оренди було звільнене орендарем і ніким не використовувалось. Крім цього, відповідно до рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів від 14.04.1987 року № 222 житловий будинок АДРЕСА_1 в цілому є власністю територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради, право власності на який зареєстровано 11.03.1988 р., а 05.02.2007 року в Реєстрі права власності на нерухоме майно, що підтверджується відповідним витягом, проте суд зазначені обставини не взяв до уваги, при ухваленні оскаржуваного рішення суду, не перевірив та не встановив, хто є власником житлового будинку, не залучиши до участі у справі Львівську міську раду. Апелянт також зазначає, що судом першої інстанції невірно застосовано ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України, абз. 2 ч. 1 ст. 1 Закон «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», що призвело до істотного порушення норм матеріального права та неправильного вирішення справи, оскільки спірне нежитлове приміщення не є допоміжним приміщенням, що обслуговує лише позивача, воно є спільною власністю усіх власників квартир (ч. 2 ст. 382 ЦК), а тому повинно бути передано їм усім безоплатно. Саме тому, як визначено у ч. 2 ст. 10 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду», нежитлові приміщення окремо приватизації не підлягають. З вищенаведених підстав апелянти просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСББ «Дорошенка-25», ОСОБА_3, ОСОБА_8 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 щодо задоволення апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про закриття апеляційного провадження з огляду на наступне.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не беруть участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права та обов»язки, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень у випадках та порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов»язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно з роз»ясненнями п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого ст. 292 ЦПК України права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов»язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному оскарженню,суддя - доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої стаття 297 ЦПК України постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

З апеляційної скарги на заочне рішення Галицького районного суду м.Львова від 04.03.2013 року, вбачається, що рішення оскаржили ОСББ «Дорошенка - 25», ОСОБА_8, ОСОБА_3, в апеляційному порядку оскаржили ОСББ «Дорошенка - 25», ОСОБА_8, ОСОБА_3, які не брали участі у справі.

Обгрунтовуючи подання апеляційної скарги на заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 04.03.2013 року, апелянти зазначають, що оскаржуваним рішенням визнано право власності на нежитлові приміщення багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 загального користування, що знаходяться у спільній власності усіх співвласників житлового будинку, якими, в тому числі, є апелянти, а відтак оскаржуване рішення стосується їх майнових прав та інтересів, оскаржуване рішення впливає на їх права, як мешканців житлового будинку АДРЕСА_1 та власників квартир НОМЕР_2 та НОМЕР_3 цього житлового будинку, на користування спірним нежитловим приміщенням, використання його, як допоміжного приміщення для збереження господарського інвентаря, оскільки, на думку апелянтів, зазначене приміщення знаходиться у спільній власності усіх співвласників цього будинку (власників квартир), призначене для обслуговування потреб всіх мешканців будинку, а відтак таке має бути передане всім мешканцям цього будинку.

Доводи апелянтів про те, що оскільки спірне нежитлове приміщення багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 знаходиться у спільній власності усіх співвласників цього будинку (власників квартир), то ухвалене Галицьким районним судом оскаржуване рішення стосується майнових прав та інтересів всіх співвласників квартир у цьому житловому будинку, спростовуються наступним.

Стаття 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачає, що приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв тощо) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

За змістом ст. ст. 1, 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у процесі приватизації громадяни набувають право власності на допоміжні приміщення багатоквартирного житлового будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, поза квартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти та машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов»язані брати участь у загальних витратах, пов»язаних з утриманням будинку і прибудинкової території, відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї тощо) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Цим положенням Закону дано офіційне тлумачення згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 02.03.2004 року №4-рп/2004, у якому зазначено, що власники квартир дво- або багатоквартирних житловий будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

У Рішенні Конституційного Суду України від 02.03.2004 року №4-рп/2004 (п.4) зазначено, що за законодавством України допоміжне приміщення у дво - або багатоквартирному житловому будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Під поняттям «Мешканці» треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб»єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об»єкт - допоміжні приміщення.

Апелянти, вважаючи допоміжними спірні нежитлові приміщення площею 52,2 м.кв., котрі знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та позначені на поверховому плані ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 22.01.2001 року під індексами 19-1 площею 11,3 м.кв, 19-2 площею 29,5 м.кв., 19-3 площею 11,4 м.кв., в апеляційній скарзі зазначали про те, що оскаржуваним рішенням суду порушуються їх права.

У ст. 1 Закону України «Про об»єднання співвласників багатоквартирного будинку», ч.2 ст. 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», зазначено, що співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку є власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку, тобто, співвласниками багатоквартирного житлового будинку є, як власники квартир, так і власники нежитлових приміщень.

Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначає особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов»язані з реалізацією прав та виконанням обов»язків співвласників багатоквартирного житлового будинку щодо його утримання та управління.

Відповідно до ст. 1 Про об»єднання співвласників багатоквартирного будинку», п.п. 1 п.1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, поза квартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкомори, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Аналогічне визначення «допоміжного приміщення» наведено в Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово - комунального господарства від 17.05.2005 року №76.

Відповідно до п.п. 3 п.1 ч.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об»єктом нерухомого майна. Нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відносить до житлового фонду і є самостійним об»єктом цивільно - правових відносин.

Згідно з п. 6 ч.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування ( у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині та за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди , які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі і споруди і його прибудинкова територія.

Відповідно до ст. 4 ЖК України до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торгівельних, побутових та інших потреб, і в результаті приватизації квартир такого будинку їх мешканцями право власності в останніх на ці приміщення не виникає.

Таким чином, поняття допоміжних приміщень та нежитлових приміщень в житлових будинках законодавством чітко розмежовані.

З врахуванням визначених Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» термінів «допоміжне приміщення» і «нежитлове приміщення», враховуючи те, що спірне нежитлове приміщення площею 52,2 м.кв, що знаходиться у житловому будинку АДРЕСА_1, що позначені на поверховому плані ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 22.01.2001 року під індексами 19-1 площею 11,3 м.кв, 19-2 площею 29,5 м.кв., 19-3 площею 11,4 м.кв., не виконує функцій допоміжного приміщення, оскільки не відповідає за забезпечення належного функціонування житлового комплексу, є нежитловим приміщенням, самостійним об»єктом цивільно - правових відносин, відчуження яких проводиться на підставі загальних норм, що регулюють порядок відчуження майна територіальної громади.

Наведене підтверджується і тим, що протягом тривалого часу спірне нежитлове приміщення площею 52,2 м.кв, що знаходиться у житловому будинку АДРЕСА_1, що позначені на поверховому плані ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 22.01.2001 року під індексами 19-1 площею 11,3 м.кв, 19-2 площею 29,5 м.кв., 19-3 площею 11,4 м.кв. надавалося в оренду, що підтверджується долученими до матеріалів справи договорами оренди, тобто, протягом тривалого часу було самостійним об»єктом цивільно - правових відносин.

Відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 21.06.2016 року, ОСОБА_3 є власником квартири НОМЕР_3 у житловому будинку АДРЕСА_1, яка складається з двох житлових кімнат та кухні; комора в підвалі -4.0 кв.м, квартира набута ним на підставі договору купівлі - продажу; а ОСОБА_8 є власником квартири НОМЕР_2 у житловому будинку АДРЕСА_1, загальною площею 61.4 кв.м.

Дублікатом витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно№13453293, виданим ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 05.022007 року, підтверджується право власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради на житловий будинок АДРЕСА_1 на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду.

Слід звернути увагу і на ту обставину, що Об»єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дорошенка 25» на момент ухвалення оскаржуваного рішення не було створене та не було зареєстроване, таке зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань лише 01.07.2016 року.

Апелянти не надали доказів на підтвердження передачі Львівською міською радою, як власником будинку, Об»єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Дорошенка - 25» спірного нежитлового приміщення площею 52,2 м.кв, що знаходиться у житловому будинку АДРЕСА_1.

Колегія суддів звертає увагу і на ту обставину, що у житловому будинку по АДРЕСА_1, крім спірного нежитлового приміщення, є інші нежитлові приміщення, які використовуються, як офісні приміщення.

Оцінивши доводи ОСББ «Дорошенка-25», ОСОБА_8, ОСОБА_3 щодо вирішення судом в оскаржуваному рішенні питань про їх права та обов»язки, проаналізувавши зміст оскаржуваного рішення, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не стосується прав та обов»язків апелянтів, ОСББ «Дорошенка-25», яке на момент ухвалення оскаржуваного рішення не було створене та зареєстроване, прав та законних інтересів ОСОБА_2, ОСОБА_3, оскільки ними не підтверджено їх доводи про те, що оскаржуване рішення впливає на їх права та законні інтереси, як співвласників житлового будинку АДРЕСА_1, оскільки апелянти, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, вважаючи спірне нежитлове приміщення допоміжним, не надали колегії суддів належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірне приміщення є допоміжним, не зазначили, які функції щодо забезпечення експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку виконує спірне нежитлове приміщення, не навели будь - яких доказів на підтвердження своїх висновків, що спірне приміщення є допоміжним та призначене для забезпечення експлуатації будинку.

Судом першої інстанції фактично вирішено спір, який виник з приводу нежитлового приміщення, власником якого була територіальна громада в особі Львівської міської ради, що свідчить про те, що судом фактично вирішено спір, який виник між територіальною громадою м. Львова, в особі Львівської міської ради, яка була власником спірного нежитлового приміщення, та ОСОБА_5

Оскільки оскаржуваним рішенням не вирішувались питання про права, законні інтереси та обов»язки Об»єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дорошенка 25», ОСОБА_8, ОСОБА_3, які не брала участі у справі, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуваним рішенням права та законні інтереси апелянтів не порушені, а відтак апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСББ «Дорошенка 25», ОСОБА_8, ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 04.03.2013 року слід закрити.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційне провадження за апеляційною скаргою Об»єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дорошенка 25», ОСОБА_8, ОСОБА_3 - закрити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Шандра М.М.

Цяцяк Р.П.