Справа №463/5999/16-ц
Провадження №2/463/737/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2017 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідач про поділ спільного майна подружжя, а саме квартири АДРЕСА_1, виділивши кожному у власність по 1/2 частки цієї квартири вартістю 380 000 грн. за кожну частку.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 09.06.1990 року зареєструвала з відповідачем шлюб, який розірвано рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 26.12.2013р. В період шлюбу, за спільні сімейні кошти ними було придбано квартиру АДРЕСА_1. В добровільному порядку ними не досягнуто згоди щодо поділу цієї квартири як спільного майна подружжя, у зв'язку з чим просить здійснити такий поділ в судовому порядку, шляхом виділення кожному з них по 1/2 частки спірної квартири, вартістю 380 000 грн. за кожну частку.

В судовому засіданні позивач, а також її повноважний представник згідно належної довіреності від 14.12.2016р. ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали. Позивач, крім вищенаведеного, додатково пояснила, що спірна квартира дійсно придбавалась у шлюбі, однак питання оформлення права власності вирішував чоловік, у зв'язку з чим не обізнана на підставі якої цивільно-правової угоди набуто право власності. Просять позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечують.

Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про розгляд справи повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив. Зі згоди сторони позивача та на підставі наявних у справі доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 09.06.1990р. між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що міститься відмітка в паспорті позивача (а.с.6), який було розірвано рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 26.12.2013р. (а.с.9).

Згідно копії договору міни від 09.09.1999р. (а.с.42), ОСОБА_4 обміняла належну їй квартиру АДРЕСА_1 на квартиру АДРЕСА_2, що належала відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 28.09.1994р., який теж укладено в період шлюбу.

На підставі вказаного договору міни право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за відповідачем, в підтвердження чого до матеріалів справи долучено копію реєстраційного посвідчення (а.с.43).

За правилами ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який був чинним на момент набуття у власність квартири АДРЕСА_2, яка в кінцевому, була обміняна на спірну квартиру, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя врегульовано нормами ст. 69-72 СК України, а також приписами ст. 372 ЦК України.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Аналогічні положення закону закріплювались в ст. ст. 28, 29 Кодексу про шлюб та сім'ю України.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом - ч. 1 ст. 71 СК України.

У пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Верховний Суд України під час розгляду цивільної справо № 6-2811цс15 сформулював правову позицію від 30.03.2016р., в якій роз'яснив, що у разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п'ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи, що предмет поділу вважається неподільною річчю, позов про поділ майна подружжя підлягає до задоволення у спосіб визнання за позивачем та відповідачем права власності на 1/2 частки квартири, а не у спосіб виділення кожному з них 1/2 частки цієї квартири, що не буде виходом за межі позовних вимог, оскільки, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 Постанови № 5 від 12.06.2009р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, а зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 3500 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.20).

Керуючись ст.ст.10,60,61,209,212-215,218,224-226 ЦПК України, ст.ст. 69-72 СК, ст.ст. 11, 15, 16, 319, 321, 328, 331, 372 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Здійснити поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а саме

-визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частки квартири АДРЕСА_1,

-визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частки квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3500 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 294, 296 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте Личаківським районним судом м. Львова за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Леньо С. І.