Справа № 185/9364/16-ц
Провадження № 2/185/674/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2017 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді - Шаповалової І.С.,

за участі секретаря судових засідань - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого,-

В С Т А Н О В И В :

21 листопада 2016 року позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача про відшкодування майнової шкоди, яким просили суд стягнути із відповідача на свою користь в рахунок відшкодування майнової шкоди, спричиненої у зв'язку зі смертю сина ОСОБА_6, витрати на поховання та встановлення надгробного пам'ятника, у розмірі 15 323 грн. 15 коп. на користь кожного позивача, та витрати на правову допомогу у розмірі 250 грн. на користь кожного позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 20 листопада 2013 року. ОСОБА_5, керуючи технічно справним автобусом марки "Кароса 735" з реєстраційним номером АЕ 1956 ВА, який на праві власності належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4, з яким він перебував у трудових відносинах на підставі трудового договору від 01 серпня 2013 року, вчинив ДТП, в результаті якого син позивачів ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження. Смерть ОСОБА_6 настала від травматичного шоку. Вироком Павлоградського міськрайонного суду від 17 вересня 2014 року третю особа ОСОБА_5 було визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки. Скоєним третьою особою кримінальним правопорушенням позивачам спричинена майнова шкода, оскільки вони втратили сина.

У судовому засідання позивач ОСОБА_2 надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує повністю.

У судовому засіданні відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_7 надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, вказавши, що позовні вимоги визнає.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Вироком суду було встановлено, що під час виконання маневру розвороту праворуч, навпроти будинку № 3-а, не діяв таким чином, щоб не піддавати небезпеці життя та здоров'я громадян, проявляючи при цьому крайню неуважність до дорожньої обстановки, не вибрав в установлених межах безпечну швидкість руху, з урахуванням дорожньої обстановки, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6, який перетинав проїжджу частину зліва направо, відносно напрямку руху автобуса, чим грубо порушив вимоги п. п. 1.3, 1.5, 2.3 б) та 12.3 Правил дорожнього руху України.

Невиконання вищезгаданих пунктів Правил дорожнього руху України, призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої ОСОБА_6 згідно висновку судово-медичної експертизи № 539 від 03 грудня 2013 року були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: множинних двосторонніх переломів ребер з пошкодженням (розривами) пристінкової плеври та легень, розрив легеневої артерії, розривів діафрагми та селезінки, розтрощення печінки, множинних переломів кісток таза, перелому грудного відділу хребта, крововиливів в брижу, плевральні і черевну порожнину (гемоперетоніум та гемоторакс в об'ємах, відповідно 1700 та 500 мл.), забійної рани лівого ліктьового суглобу, множинних саден тулубу та кінцівок, крововиливів в лівій поперековій області (сліди протектору), які утворилися при життєво в короткий проміжок часу від дії тупих предметів, та відносяться до тяжких пошкоджень за ознакою небезпечних для життя в момент заподіяння. Смерть ОСОБА_6 настала від травматичного шоку, внаслідок вищеописаною сумісної травми тіла. Таким чином, між виявленими тілесними ушкодженнями та настанням смерті потерпілого ОСОБА_6, мається прямий причинно-наслідковий зв'язок.

Відповідно до ч.1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Згідно з нормою ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Як передбачено ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року зазначено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Як зазначено в п.п.4,6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч.1 ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Відповідно ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству; намогильні споруди - пам'ятні споруди, що встановлюються на могилах та увічнюють пам'ять про померлих.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992р. у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов'язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати. Витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості.

Згідно ч.4 ст.12 Закону України «Про поховання та похоронну справу» суб'єкти господарювання можуть самостійно на підставі звернення осіб, які зобов'язалися поховати померлого, виготовляти та реалізовувати предмети ритуальної належності, якщо вони відповідають державним стандартам та затвердженій вартості, де це передбачено законодавством.

На підтвердження понесених витрат позивачів на поховання суду надані відповідні документи на загальну суму 7 146, 29 грн., а саме:

- косметичні послуги та підготовка тіла до поховання, доставка тіла, що підтверджується квитанцією №1/56 від 21 листопада 2013 року на 35,00 грн., товарним чеком на суму 186,50 грн. та актом квитанцією до прибуткового ордера №1389 від 21 листопада 2013 року на суму 89,30 грн.;

- чоловічий одяг для поховальної церемонії, що підтверджується товарними чеками від 22 листопада 2013 року на загальну суму 3 335,99 грн.

На підтвердження понесених витрат на спорудження надгробного пам'ятника позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 надали суду відповідні документи.

Розмір витрат на спорудження надгробного пам'ятника складає 23 500 грн. та підтверджується товарним чеком № 1260/16 від 14 листопада 2016 року.

Також, згідно із ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди визнав повністю.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню.

Згідно ч.3 ст.1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Відповідно до ст. 27 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України та приймаючи до уваги, що позивач за п.п.2, 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору при подачі позову (у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи та у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення), суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст.23, 1166, 1192 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 61, 88, 209, 212, 214-215, 218, 224 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого - задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати на поховання та встановлення пам'ятника ОСОБА_6 в розмірі 15 323 грн. 14 коп.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на поховання та встановлення пам'ятника ОСОБА_6 в розмірі 15 323 грн. 14 коп.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 250 грн.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в розмірі 250 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 грн. 20коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. С. Шаповалова