Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 331/7934/14 Головуючий у 1 інстанції: Мінасов В.В.
Провадження № 22-ц/778/258/17 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів Подліянової Г.С., Кочеткової І.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року банк звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що 26 травня 2006р. між АКБ «Форум», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Форум», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 0339/06/07-КЕ, за яким останній отримав кредит в сумі 737 376,75 гривень на строк до 25 листопада 2019 року під 15% річних. Для належного виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором 26.05.2006р. ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з банком були укладені договори поруки, за умовами яких вони зобов'язалися нести відповідальність перед позивачем за виконання позичальником умов кредитного договору. Оскільки свої зобов'язання, передбачені кредитним договором, боржник не виконував належним чином, то станом на 03 вересня 2014 року у нього утворилась загальна заборгованість у розмірі 823 925,51 грн., яка складається із: суми заборгованості по кредиту - 725 369,55 грн.; нарахованих і несплачених відсотків - 85 570,81 грн.; пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів та сплату процентів - 12 985,15 грн., яку позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2014 року позов задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «БАНК ФОРУМ» заборгованість по кредитному договору № 0339/06/07-КЕ від 26 травня 2006 року у загальному розмірі 823 925,51 гривень.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3, та ОСОБА_2, на користь ПАТ «БАНК ФОРУМ» заборгованість по кредитному договору № 0339/06/07-КЕ від 26 травня 2006 року в загальному розмірі 823 925,51 гривень.

Загальну суму стягнення на користь ПАТ «БАНК ФОРУМ» за цим рішенням обмежено розміром 823 925,51 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

За наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 30 червня 2015р. вказане рішення місцевого суду залишено без змін ( Т. 1 а.с. 166-167).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення відмовлено ( Т. 2 а.с. 12).

Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог Банку відмовити у повному обсязі.

В судове засідання апеляційного суду Запорізької області 02 березня 2017р. з»явилась адвокат Кузьменко Є.В., яка надає правову допомогу ОСОБА_2 на підставі договору від 03.02.2017р., та представник Банку.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до засідання 02 березня 2017р. не з»явились, а направлені їм судові повістки за адресою їх зареєстрованого місця мешкання повернулись без вручення за збігом терміну зберігання.

Проте, як свідчать матеріали справи, вказані відповідачі не з»являлись до судових засідань апеляційного суду і у випадку їх повідомлення про дату і час судового засідання. Так, отримавши судові повістки у судові засідання на 08.12.2016р. та 09.02.2017р., ОСОБА_4 і ОСОБА_3 до нього не з»явились, не надавши клопотань про відкладення розгляду справи та заяв про причини своєї неявки ( Т. 2 а.с. 212, 213, Т. 3 а.с. 14, 15)).

Зважаючи на вказані обставини та вимоги ст. 27 ЦПК України, згідно з якими сторони зобов»язані добросовісно виконувати свої процесуальні обов»язки, а також враховуючи те, що апелянт ОСОБА_2 є дочкою відповідачів, яка обізнана про розгляд справи, колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 травня 2006 року між АКБ «Форум», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Форум», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 0339/06/07-КЕ, згідно з яким банк відкрив позичальнику кредитну лінію на споживчі цілі з лімітом кредитування 90 000 дол. США строком до 25 травня 2011р. із встановленням за користування кредитними коштами відсоткової ставки у розмірі 14 % річних (Т. 1 а.с. 7-8).

Графік повернення кредиту та сплати процентів був визначений у Додатковій угоді № 1 ( Т. 1 а.с. 9).

З метою забезпечення належного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором 26 травня 2006 року між банком та ОСОБА_4 і ОСОБА_2 з кожною окремо були укладені окремі договори поруки, відповідно № 63 та № 64, за умовами яких поручителі зобов'язалися нести відповідальність перед позивачем за вказаним кредитним договором у повному обсязі, тобто по всіх зобов»язаннях позичальника (Т. 1 а.с. 23, 34).

Банк надав ОСОБА_3 обумовлені договором кредитні кошти, що підтверджуєть-

ся матеріалами справи ( Т. 1 а.с. 45-47 ).

В подальшому між банком і позичальником було укладено ряд додаткових угод, за якими відбувалась реструктуризація боргів позичальника, зміна строків повернення кредитних коштів, зміна процентної ставки, зміна розміру кредитного ліміту, у зв»язку з чим з кожним з поручителів укладались додаткові договори до договорів поруки з відповідними змінами ( Т. 1 а.с. 10-20, 24-33, 35-44 ).

Останнім додатковим договором № 10 від 30 вересня 2013р. до кредитного договору № 0339/06/07-КЕ визначено, що з моменту набрання ним чинності всі попередні домовленості, договори про внесення змін, додаткові договори, листи, заяви та будь-які інші документи чи домовленості втрачають свою силу та не застосовуються до правовідносин між ними ( а.с. 21-22).

Згідно з пунктом 1 додаткового договору № 10 від 30 вересня 2013р. до кредитного договору № 0339/06/07-КЕ, сума заборгованості за цим кредитним договором у зв»язку з проведенням реструктуризації складає 737 376,76 грн., строк її повернення визначено сторонами до 25 листопада 2019р., відсотки за користування кредитними коштами залишились у розмірі 15 % річних.

Графіком до цього додаткового договору визначено, що щомісячний платіж має здійснюватись кожного 20 числа місяця у розмірі 15 207,11 грн., до якого включено тіло кредиту та відсотки ( Т. 1 а.с. 21).

Додатковим договором № 7 від 30 вересня 2013р. до договору поруки № 63 з ОСОБА_4 та додатковим договором № 7 від 30 вересня 2013р. до договору поруки № 64 з ОСОБА_2, які мають однакові умови та укладені у відповідності до останньої редакції кредитного договору № 0339/06/07-КЕ від 26.05.2006р., викладеної у додатковому договорі № 10 від 30.09.2013р., внесені остаточні зміни до цих договорів поруки.

Відповідно до п.п. 1.1, 2.1 договорів поруки поручителі ОСОБА_4 і ОСОБА_2 поручаються перед кредитором за належне та своєчасне виконання ОСОБА_3 у повному обсязі зобов»язань за кредитним договором, а саме: повернення суми кредиту у розмірі 737 376.76 грн., сплата процентів за користування кредитом у розмірі 15 % річних, комісій, а також можливої неустойки (штрафу, пені) ( Т. 1 а.с. 30-33, 41-44).

Свої зобов'язання, передбачені кредитним договором, боржник ОСОБА_3 належним чином не виконував, тому станом на 03 вересня 2014 року у нього уторилась заборгованість по кредитному договору у розмірі 823 925,51 грн., яка складається із: суми заборгованості за кредитом - 725 369,55 грн., суми заборгованості за відсотками - 85 570,81 грн.; пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів та сплату процентів - 12 986,15 грн. Вказану заборгованість банк просив стягнути в солідарному порядку з усіх боржників: попарно з кожного поручителя і позичальника, обмежившись загальною сумою стягнення у розмірі 823 925,51 грн.

Задовольняючи позов банку в повному обсягу шляхом ухвалення заочного рішення, суд першої інстанції вважав обґрунтованими і доведеними ці вимоги банку, а суму заборгованості такою, що відповідає наданому розрахунку та умовам кредитного договору.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 вказує, що судом допущено неповноту у з»ясуванні обставин справи в частині дослідження умов договорів поруки та розміру заборгованості і строків її утворення, внаслідок чого суд дійшов помилкових висновків про можливість стягнення заборгованості з поручителів, в той час як, на думку апелянта, договори поруки є припиненими у відповідності до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Перевіривши вказані доводи апеляційної скарги, колегія встановила наступне.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень ст.ст. 526, 611, 623, 625 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов»язвання не встановлений або встановлений момент пред»явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред»явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, для чинності поруки слід, насамперед, з»ясувати строк, на який укладено договори поруки, та лише у разі відсутності такого обумовленого сторонами строку його дії, починають діяти положення, викладені в другому і третьому реченні вказаної норми закону.

Як вже зазначено вище, остання редакція договору поруки набула чинності в день підписання додаткового договору № 7 від 30 вересня 2013р. до договору поруки № 64 від 26.05.2006р. з апелянтом ОСОБА_2

Згідно з пунктом 5.9.3 додаткового договору № 7 від 20.09.2013р. до договору поруки № 64, порука припиняється, якщо кредитор в межах трирічного строку з дня настання терміну виконання зобов»язання, забезпеченого порукою, не пред»явить вимоги до поручителя.

За умовами останньої редакції кредитного договору строк повернення кредиту визначено до 25 листопада 2019р.

З наданих банком розрахунків вбачається, що позичальник ОСОБА_3 тривалий час намагався виконувати умови кредитного договору, а у разі настання заборгованості сторони вирішували питання щодо реструктуризації боргу, про що укладались додаткові договори як до кредитного договору, так і до договорів поруки.

Так, з розрахунку вбачається, що ОСОБА_3 з дати укладення договору 26 травня 2006р. по 27.11.2013р. щомісячно погашав відсотки, не допускаючи їх прострочку, а за тілом кредиту періодично відбувалась реструктуризація боргу, що погоджувалось укладенням додаткових договорів між банком і позичальником та окремими договорами між банком і кожним з поручителів. Тобто позичальник жодного разу до 27.11.2013р. не пропустив щомісячного платежу, припинивши їх сплату з грудня 2013р.

Останній платіж ОСОБА_3 здійснив 27.11.2013р., погасивши відсотки в розмірі 9338,68 грн., та після цього припинив сплачувати кредит, у зв»язку з чим банк у відповідності до п. 2.3 кредитного договору, який не зазнав змін укладеними додатковими договорами, згідно якого порушення позичальником умов погашення кредиту та сплати процентів є підставою для вимоги дострокового повернення кредитних коштів, стягнення процентів та неустойки, 03.10.2014р. звернувся до суду з позовом про дострокове повернення всього кредиту та всієї нарахованої заборгованості.

Отже, уклавши додаткові договори про згоду на надання поруки за реструктуризованими боргами, а також про згоду на збільшення строку поруки до трьох років, поручителі не можуть ставити питання про її припинення за положеннями закону, оскільки це питання врегульовано договорами.

Зважаючи на те, що останній платіж ОСОБА_3 здійснив 27.11.2013р., а банк звернувся до суду з позовом про дострокове повернення кредиту 03.10.2014р., тобто через 10 місяців з моменту порушення умов кредитного договору позичальником, а строк поруки збільшено до 3-х років, то порука не є припиненою за усією заборгованістю, яку поручителі визнали шляхом укладення додаткового договору № 7 від 30 вересня 2013р. до договорів поруки від 26.05.2006р.

Таким чином, встановленими обставинами щодо правовідносин з поруки у цій справі з»ясовано, що порука ОСОБА_2 та ОСОБА_4 по зобов»язанням ОСОБА_3 за кредитним договором не є припиненою.

Решта доводів апелянта ОСОБА_2 зводиться до порушення судом норм процесуального права щодо її неповідомлення судом першої інстанції про розгляд справи, що унеможливлює ухвалення заочного рішення в такому випадку.

Дійсно, з матеріалів справи видно, що спрямовані судом на її адресу місця реєстрації судова повістка та позовна заява повернулись без вручення із зазначенням про сплив терміну зберігання ( Т. 1 а.с. 80).

Але відповідач ОСОБА_2 визнає, що в цей час не проживала за вказаною адресою, мешкаючи в іншій області у сім»ї чоловіка у зв»язку з народженням дитини. А її батьки, які також є відповідачами у цій справі, мали можливість повідомити суд про її дійсну адресу, де вона тимчасово мешкає, проте цього ними не було зроблено. Та і сама ОСОБА_2 в подальшому зазначала тільки свою адресу реєстрації, не надаючи адресу місця тимчасового мешкання чи перебування, внаслідок чого і всі решта судових повісток повертались до суду без вручення адресату.

У відповідності до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов»язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов»язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов»язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження у справі. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Таким чином, саме поведінка відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4, які були повідомлені про судове засідання на 27.11.2014р. та не з»явились у нього та не повідомили судові про місце мешкання ОСОБА_2 як своєї дочки та особи, яка бере участь у справі, сприяла тому, що апелянт не отримала судової повістки.

Разом з тим, за положеннями ч. 3 статті 309 ЦПК України порушення судом норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія з огляду на з»ясовані нею обставини вважає, що справа правильно вирішена судом першої інстанції, а повідомлення відповідача ОСОБА_2 відбулось у відповідності до ч. 1 ст. 77 ЦПК України.

Враховуючи все вищевикладене, колегія визнає апеляційну скаргу ОСОБА_2 необґрунтованою, тому у відповідності до вимог ст. 308 ЦПК України відхиляє її із залишен-

ням без змін оскаржуваного заочного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Подліянова Г.С.

Кочеткова І.В.