Справа № 347/2204/16
Провадження № 2/346/424/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 р. м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі: головуючої - судді Беркещук Б.Б.,

секретаря Матушевської Г.Д.,

з участю позивача ОСОБА_1В

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики , мотивуючи тим, що 29.09.2015 р відповідач ОСОБА_2 позичив у нього, позивача грошові кошти в розмірі 145 000 грн. , і котрі зобовязався повернути у до 01.03.2016 р. , про що видав відповідну розписку .

Аналогічні договора були укладені між ним, позивачем та відповідачем 09.10.2015 р. на суму 140 000 грн. з кінцевим терміном повернення 09.03.2016 р. ; 15.10.2015 р. на суму 120 000 грн. з кінцевим терміном повернення 15.03.2016р.; 12.11.2015 р. на суму 140 000 грн. з кінцевим терміном повернення 12.04.2016 р.; 27.11.2015 р. на суму 100 000 грн. з кінцевим терміном повернення 27.04.2016 р.; 02.12.2015 на суму 125 000 грн. з кінцевим терміном повернення 02.05.2016 р.; 04.12.2015 р. на суму 130 000 грн. з кінцевим терміном повернення 04.05.2016 р; 15.12.2015 р. на суму 100 000 грн. з кінцевим терміном повернення 15.05.2016 р., на загальну суму 1 000 000 грн.,

В зазначений строк відповідач свого зобовязання по поверненню боргу не виконав, на його, позивача письмові вимоги повернути позичені кошти , відповідач відповів листом про неможливість їх повернення у звязку з важким матеріальним становищем.

Просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за вищезгаданими договорами позик на загальну суму 1000 000грн. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 30 000 гривень, а всього - 1 030 000 (один мільйон тридцять тисяч )грн. 00 коп.

Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином

Враховуючи пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти) у такій же самій кількості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж установлено договором (ч. 1 ст. 1051 ЦК). При цьому, за змістом ч. 2 ст. 1051 ЦК, при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не може ґрунтуватись на поясненнях свідків, а може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами (ч. 2 ст. 58, ст. 59 ЦПК).

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 530 ч. 1 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Встановлено, що відповідно до письмової розписки від 29.09.2015 р. відповідач ОСОБА_2 позичив у позивача ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 145 000 грн., котрі зобовязався повернути в строк до 01.03.2016 р. (а.с.60)

Відповідно до письмової розписки від 09.10.2015 р. відповідач ОСОБА_2 позичив у позивача ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 140 000 грн., котрі зобовязався повернути в строк до 09.03.2016 р. (а.с.61)

Згідно з письмовою розпискою від 15.10.2015 р. відповідач ОСОБА_2 позичив у позивача ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 120 000 грн., котрі зобовязався повернути до 15.03.2016 р. (а.с.62)

З письмової розписки від 12.11.2015 р., вбачається що відповідач ОСОБА_2 позичив у позивача ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 140 000 грн., котрі зобовязався повернути в строк до 12.04.2016 р. (а.с.63)

Відповідно до письмової розписки від 27.11.2015 р. відповідач ОСОБА_2 позичив у позивача ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 100 000 грн., котрі зобовязався повернути в строк до 27.04.2016 р. (а.с.64)

З письмової розписки від 02.12.2015 р. видно , що ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 125 000 грн., котрі зобовязався повернути в строк до 02.05.2016 р. (а.с.65)

Відповідно до письмової розписки від 04.12.2015 р. відповідач ОСОБА_2 позичив у позивача ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 130 000 грн., котрі зобовязався повернути в строк до 04.05.2016 р. (а.с.66)

Згідно з розпискою від 15.12.2015 р. відповідач ОСОБА_2 позичив у позивача ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 100 000 грн., котрі зобовязався повернути в строк до 15.05.2016 р. (а.с.67)

У розписках ОСОБА_2 зазначено, що кошти надаються та повертаються без сплати будь яких відсотків за користування ними. Дані розписки власноручно підписані відповідачем по справі

У вказаний строк відповідач на порушення своїх договірних зобовязань позику не повернув.

Письмових доказів, які б свідчили про безгрошовість укладеного сторонами договору позики, відповідачем суду не подано. Крім того відсутні докази, що розписка була написана відповідачем під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості або під впливом тяжкої обставини (ст. ст. 230 - 233 ЦК), унаслідок чого допускаються в якості доказів пояснення свідків і правочин визнається недійсним.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення.

Згідно ст. 527 ч. 1 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

В силу ст. 1050 ч. 1 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ч.ч. 1, 2 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 549 ч. 1 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Отже, суд вважає, що загальну суму основного боргу по вищезгаданих договорах позики 1 000 000 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача та враховуючи, що позивач підтримує свої позовні вимоги, суд вважає, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача 3 % річних від простроченої суми в розмірі 30 000 грн. підлягає до задоволення, оскільки інший розмір процентів не встановлений договором.

На підставі наведеного, ст.ст. 509, 524, 526, 536, 610-612, 625, 640, 1046-1049 ЦК України, керуючись ст.ст.88,209,213,214, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 аАДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4 суму боргу за договорами позик від 29.09.2015 р. на суму 145 000 грн.; від 09.10.2015 р. на суму 140 000 грн. ; від 15.10.2015 р. на суму 120 000 грн. ; від 12.11.2015 р. на суму 140 000 грн. ; від 27.11.2016 р. на суму 100 000 грн. ; від 02.12.2015 на суму 125 000 грн.; від 04.12.2015 р. на суму 130 000 грн.; від 15.12.2015 р. на суму 100 000 грн., на загальну суму 1 000 000 грн., та 3% річних від простроченої суми в розмірі 30 000 гривень, а всього - 1 030 000 (один мільйон тридцять тисяч )грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Івано-Франківської області через Коломийський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, або отримання його копії.

Суддя Беркещук Б. Б.