Справа № 359/1274/17
Провадження №2/359/1212/2017
Бориспільський міськрайонний суд Київської області
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
6 квітня 2017 року м. Бориспіль
Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі :
головуючого судді Вознюка С.М.,
при секретарі Пугач Д.О.,
за участю представника позивача адвоката ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не подав.
Відповідно до вимог ст. ст. 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечує.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ч.2 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Відповідно до вимог частини 4 вказаної статті постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.6 постанови №4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).
Зазначені позивачем обставини ДТП повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи.
Так, з матеріалів справи вбачається, що 30.03.2014 року близько 05 год. 00 хв. в с. Вишеньки Бориспільського району Київській області по вул. Гагаріна, водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1, під час руху був неуважним, не впорався з керуванням та здійснив наїзд на автомобіль НОМЕР_2, який знаходився за межами проїзної частини без руху та в якому перебувала ОСОБА_2 та пасажир ОСОБА_4 Внаслідок даної ДТП позивач отримала легкі тілесні ушкодження, а належний їй транспортний засіб зазнав механічних ушкоджень.
Постановою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.07.2014 р. ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. (а. с. 9-10)
Постановою судді Апеляційного суду Київської області від 28.08.2014 p., апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.07.2014 р. залишено без змін. (а. с. 11-12)
Згідно листка непрацездатності серії АГИ № 646888 позивач знаходилася на амбулаторному лікуванні з 31.03.2014 р. по 23.04.2014 р. (а.с. 50)
Згідно розширеної довідки № 9368293 про дорожньо-транспортну пригоду на момент ДТП автомобіль НОМЕР_3, яким керував відповідач відсутній поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або страховий сертифікат «Зелена карта». Зазначене підтверджується витягом з централізованої бази даних МТСБУ. Відповідно до евказаної довідки цивільно-правова відповідальність позивача була застрахована за полісом виданим ПАТ «СК «Країна».(а.с. 13-14)
У відповідності до вимог п. 41.1. ст. 41 Закону України « Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ (моторне (транспортне) страхове бюро України) за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Посилаючись на цю норму позивач звернулась до МТСБУ з заявою про страхове відшкодування.
На замовлення МТСБУ, субєктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 було проведено оцінку належного позивачу автомобіля НОМЕР_4 номер кузова НОМЕР_5.
Згідно висновку звіту № 542 від 06.05.2014 р. про оцінку даного ТЗ: вартість відновлювального ремонту автомобіля Ford Fiesta номер кузова НОМЕР_5, з урахуванням ПДВ складає 206 120,44 грн.; вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Ford Fiesta номер кузова НОМЕР_5 в результаті його пошкодження при ДТП, складає 91 009,15 грн. (а.с. 19-43)
У відповідності до вимог п.9.2. ст. 9 Закону України « Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхової суми за шкоду заподіяну майну потерпілих становить 50 000,00 грн. на одного потерпілого.
Згідно наказу № 6660 від 22.12.2014 р. МТСБУ 13.01.2015 р. було перераховано позивачу на її картку ПАТ «Приват Банк» відшкодування в сумі 50 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 9022 від 12.01.2015 року (а.с. 49)
У відповідності до ч. 1 ст. 1166 Цивільного Кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
У відповідності до ч. 2 ст. 1187 Цивільного Кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного Кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ч.1 ст. 1194 Цивільного Кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Таким чином, оскільки завданий позивачу матеріальний збиток у 91 009,15 грн. було частково відшкодовано МТСБУ в сумі 50 000,00 грн. у вигляді страхового відшкодування в межах страхової суми, то відповідно до вищевказаних норм законодавства з відповідача підлягає стягненню залишок невідшкодованого матеріального збитку в розмірі 41 009,15 грн.
З приводу стягнення з відповідача нарахованих позивачем, відповідно до ст. 526 та ч. 2 ст. 625 ЦК України індексу інфляції та трьох проценті річних від простроченої суми за період з 31.03.2014 року по 13.01.2017 року, слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.
Відтак, грошовим слід вважати будь-яке зобовязання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обовязок боржника сплатити гроші на користь кредитора.
З урахуванням викладеного положення ст. 625 ЦК регулюють зобовязальні правовідносини, тобто поширюються на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 3 ст. 11 ЦК, в якій йдеться про те, що цивільні права та обовязки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобовязань.
Крім того, із рішення суду зобовязальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність.
Відшкодування шкоди це відповідальність, а не боргове (грошове) зобовязання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності.
Таким чином, дія ч. 2 ст. 625 ЦК про обовязок боржника, який прострочив виконання грошового зобовязання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у звязку із завданням шкоди.
Таку правову позицію щодо питання неможливості застосування положень ст.625 ЦК України до не договірних зобовязань висловив ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму інформаційному листі від 16 січня 2013 р.№ 10-74/0/4-13.
Такої позиції також Верховний суд України, зокрема в Інформаційному листі ВСУ від 01.07.2014 р «Аналіз практики застосування ст.625 ЦКУ в цивільному судочинстві», де зазначено в імперативній формі, що «Таким чином, дія ч. 2 ст. 625 ЦК не поширюється на правовідносини, що виникають у звязку із завданням шкоди».
Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.1208 Цивільного Кодексу України за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду.
В судовому засіданні встановлено, що внаслідок отриманих в ДТП тілесних ушкоджень позивач змушена була витратити грошові кошти на лікування, що підтверджується копіями квитанцій (а.с.60). Даний факт також підтверджується копією медичної картки амбулаторного хворого та листком непрацездатності серії АГИ № 646888 згідно якого позивач знаходилася на амбулаторному лікуванні з 31.03.2014 р. по 23.04.2014 р. (а.с.50-60).
В задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми слід відмовити з наведених вище підстав.
Крім того, позивач у справі про адміністративне правопорушення стосовно відповідача за ст. 124 КУпАП, вимушена була звертатись до спеціалістів в області експертних авто технічних досліджень з заявою про проведення досліджень обставин цієї ДТП.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі, а саме судовий збір в сумі 1365 грн. 06 коп. слід стягнути з відповідача на користь позивача, оскільки рішення ухвалено на користь останньої.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 23, 60, 61, 368, 1167, 1188, 1194, 1208 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 169, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи: НОМЕР_6, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає та зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_7) суму судового збору в розмірі 1365 (одна тисяча триста шістдесят пять) грн. 06 коп.
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.
Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Бориспільського міськрайонного суду
Київської області ОСОБА_6