САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 206/6955/16-ц
Провадження № 2/206/313/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" вересня 2017 р.

Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого - судді Зайченко С.В., при секретареві Щербині Є.С., Дубовик Г.Е., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом та уточнивши позовні вимоги просить зобовязати ОСОБА_3 спростувати зазначену недостовірну інформацію шляхом розміщення на фасаді магазину «Продукти», який знаходиться по вул. Кадрова,30 в с. Шевченко м. Дніпро, плакату розміром: ширина 1,5 м висота 1 м із її фото із вибаченнями та зазначенням у ньому тексту: «Раніше поширена інформація, що ОСОБА_2 злодійка є недостовірною та образливою. ПП ОСОБА_3 просить вибачення у ОСОБА_2В.». Даний плакат ОСОБА_3 має повісити протягом тридцяти днів з дня набрання рішенням законної сили та даний плакат має провісити на магазині не менше тридцяти діб. Вищезазначений плакат має вивішуватися та зніматися виключно в її присутності. Стягнути з ОСОБА_3 на її користь в рахунок відшкодування завданої їй моральної шкоди грошові кошти в сумі 100000,00 грн. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2240,00 грн. та витрати повязані з наданням правової допомоги у розмірі 1500,00 грн.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона працювала продавцем з листопада 2015 року по 30.10.2016 року в магазині «Продукти», який знаходиться по вул. Кадрова,30 в с. Шевченко м. Дніпро, який зареєстрований за ПП «Стасенко» - ОСОБА_3 Наприкінці жовтня 2016 року вона повідомила відповідача про намір звільнитися, проте відповідачка її не звільнила, не надала заробітної плати, не віддала трудової книжки. Відповідачка повідомила їй про необхідність відпрацювати тиждень до дня звільнення. Крім того, по закінченню відпрацьованого тижня, вона звинуватила її у недостачі в розмірі 4200,00 грн., яку разом зі своєю напарницею по зміні вона повинна була повернути. Відпрацювавши ще тиждень, відповідачка знову звинуватила її у недостачі в розмірі 4600,00 грн. та повідомила, що надасть розрахунок та її трудову книжку лише після відшкодування нею недостачі. 16.11.2016 року відповідач в належному їй магазині «Продукти», вивісила плакат із її фото та з образливим написом «Здодіка (Воровка)», в якому в образливій формі наводила на неї наклеп та образу. Плакат із ганебними висловами на її адресу бачила велика кількість сторонніх осіб, оскільки продуктовий магазин є місцем загального користування. Своїми діями відповідач охарактеризувала її, як особу, що з легкістю порушує закон та як особу, яка немає високих моральних цінностей. Така необґрунтована характеристика пригнічує її честь і гідність. Образливі та необґрунтовані висловлювання відповідача можуть сформувати у невизначеного кола осіб негативну думку про неї та її особисті моральні і ділові якості. Обгрунтований розмір завданої їй моральної шкоди на її думку становить 100000,00 грн.

В свою чергу відповідач ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом про зобовязання ОСОБА_2 спростувати недостовірну інформацію стосовно її вимагання у неї грошових коштів, шляхом прилюдного вибачення з боку ОСОБА_2 в приміщенні магазину «Шевченківський», що розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Кадрова,30, стягнути з ОСОБА_2 на її користь завдану моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн., мотивуючи тим, що вона є фізичною особою-підприємцем здійснює підприємницьку діяльність, а саме утримує магазин «Шевченківський», який розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Кадрова,30. Влітку 2016 року до неї звернулась одна з її працівниць з питання працевлаштування в її закладі її знайомої ОСОБА_2 У звязку з тим, що ОСОБА_2 надала їй трудову книжку, в якій не містилось жодного запису стосовно стажу роботи в галузі реалізації продовольчих товарів, вони домовились, що вона до офіційного працевлаштування в її закладі буде перевіряти її знання та відповідність зайняття в подальшому посади продавця у магазині. Вони домовились про період за який вона набереться навиків, а також погодили її графік роботи у магазині. Спочатку до її роботи в неї не виникало жодних нарікань, проте в один із днів до неї звернулась працівниця, що працювала у зміні зі ОСОБА_2 та поскаржилась, що остання відображала у звіті товар, якого не було. Другий випадок стався у жовтні 2016 року, коли їй зателефонувала ОСОБА_2 і сказала, що в неї при передачі зміни відбулась нестача на загальну суму 4600,00 грн. Вона їй сказала, що приїде до магазину і буде розбиратися у ситуації, що склалася. Проте, коли вона приїхала до магазину ОСОБА_2 вже не було. На телефонні дзвінки вона не відповідала, тому вона приїхала до будинку де вона мешкає, але розмовляти з нею вона не схотіла. Після чого почались погрози на її адресу з боку її близьких матері та чоловіка, які в грубій формі ображали її, звинувачували її в ому, чого вона ніколи не робила, і це було не тільки в її кабінеті, а й у торгівельній залі, де знаходились постійні покупці її магазину. Потім її почали викликати до відділку поліції для дачі пояснень за заявами ОСОБА_2, в яких вона її винуватила у вимаганні з неї грошей. Через неправдиві звинувачення з боку ОСОБА_2, вона постійно знаходиться у стресовому стані та вимушена приймати заспокійливі ліки, звертатися до лікарів за допомогою. Такими неправомірними діями відповідача було не тільки порушено її право на повагу честі та гідності, а перш за все зіпсована її ділова репутація, у звязку з чим їй була завдана моральна шкода, яку вона оцінює у 50000,00 грн.

Представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_4 в судовому засіданні уточненні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні та просив відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви.

Представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що позивачем не надано доказів, що плакат з її фотографією висів саме в магазині ОСОБА_3, а не в якомусь іншому закладі де колись працювала ОСОБА_2 Наполягала на задоволенні зустрічної позовної заяви.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 працювала продавцем в магазині по вул. Кадрова,30. Коли вона одного разу зайшла до магазину, то побачила, що на стіні висить плакат із фотографією ОСОБА_2 на написом «злодійка». Скільки він там провісив їй невідомо.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 її кума, а ОСОБА_3 колишній працедавець. Олена працювала в магазині з грудня 2015 року та її теж туди запросила працювати. Восени 2016 року ОСОБА_2 повідомила їй ніби про недостачу в магазині. З цього приводу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відбувся конфлікт. В листопаді 2016 року в магазині вона побачила плакат з фотографією ОСОБА_2 та написом на ньому «злодійка». Плакат висів точно з місяць. Плакат повісив працівник магазину ОСОБА_8 на прохання ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що вона працювала в одному магазині з ОСОБА_2 Через ОСОБА_2 в магазині постійно виникали недостачі. Плакат з фотографією ОСОБА_2 зявився в магазині в листопаді 2016 року, хто його повісив та чому їй невідомо.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона працює продавцем в магазині ОСОБА_3 При роботі з ОСОБА_2 завжди виникали нестачі. Плакат з фотографією ОСОБА_2 та написом «злодійка» висів в магазині. Вона його побачила, коли вийшла на зміну.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що ОСОБА_3 його дружина. Продавці повідомляли, що ОСОБА_2 краде, тому і була недостача. ОСОБА_3 ніколи не вимагала грошей від працівників. Плакат з фотографією ОСОБА_2 він бачив, однак хто його повісив невідомо. Про плакат у своєї дружини він не запитував.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що вона бачила в магазині плакат з фотографією ОСОБА_2 та написом «увага, злодійка». Як їй відомо плакат висів близько місяця.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_2 працювала в магазині продавцем. Він також працював в цьому ж магазині. Восени в кінці робочого дня , точної дати він не памятає, він за наказом ОСОБА_3, разом з її чоловіком повісив плакат з фотографією ОСОБА_13 та образливим написом на ньому «Увага, злодійка». Даний плакат в магазині висів довго, близько місяця. ОСОБА_3 казала, що цей плакат висить тому, що ОСОБА_2 її обікрала.

Суд заслухав доводи сторін, покази свідків, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, прийшов до наступного.

Статтею 1 ЦПК України установлено, що завданнями цивільного судочинства є, зокрема справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 57 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно зі ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працювала продавцем у фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 в продовольчому магазині «Шевченківський», який розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Кадрова,30.

Дана обставина визнана сторонами, а тому відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

З пояснень свідка ОСОБА_8 судом встановлений факт того, що в листопаді 2016 року в вищезазначеному магазині ним був повішений за наказом ОСОБА_3 плакат з фотографією ОСОБА_2 та написом «Увага злодійка (Внимание воровка)». З цих же пояснень встановлено, що причиною появи цього плакату стало те, що за словами ОСОБА_3, ОСОБА_2 її обікрала.

Те, що даний плакат ОСОБА_8 повісив саме за наказом ОСОБА_3 підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_7

Той факт, що плакат з фотографією ОСОБА_14 та написом на ньому «Увага, злодійка (Внимание воровка)» висів саме в продовольчому магазині «Шевченківський», який розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Кадрова,30, підтвердили свідки, що були допитані в судовому засіданні.

За змістом ст. ст. 94, 277 ЦК України, ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказано, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Оціночними судженнями, з огляду на приписи ч. ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

Таким чином, вирішуючи питання про визнання інформації недостовірною, суди повинні визначитися з характером такої інформації, та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального та процесуального права, враховуючи зміст поширеної інформації, а також те, що відповідачем ОСОБА_3 та її представником не надано доказів на підтвердження правдивості викладених у поширеній інформації обставин, а згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд приходить до висновку, що поширена ОСОБА_3 на плакаті в магазині інформація стосовно позивача ОСОБА_2 є негативною та такою, що не відповідає дійсності, порушує права та свободи, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивача.

У звязку з чим, суд вважає необхідним спростувати інформацію шляхом зобовязання ОСОБА_3 протягом тридцяти днів з дня набрання рішенням законної сили розмістити в магазині за адресою: м. Дніпро, с. Шевченко, вул. Кадрова,6, плакат із фотом позивача ОСОБА_2 та зазначенням на ньому тексту, що "Раніше поширена інформація, що ОСОБА_2 "Злодійка" є недостовірною", який має там провісити протягом тридцяти днів.

Вимоги про зобовязання того, щоб плакат був розміщений на фасаді магазину та був розміром (шириною 1,5 м, висотою 1 м) та вивішувався і знімався виключно в присутності позивача ОСОБА_2, задоволенню не підлягають, оскільки спростування інформаціє підлягає у спосіб, який вона поширювалась, а таких обставин при поширенні ОСОБА_3 недостовірної інформації судом встановлено не було.

Щодо вимоги про зазначення на плакаті вибачень ОСОБА_3, то вона також задоволенню не підлягає, оскільки суд не вправі зобовязувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 100 000 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Фізична особа, особисте немайнове право якої порушено, в силу ст. 280 ЦК України має право на відшкодування майнової та (або) моральної шкоди, яку їй завдано у зв'язку з таким порушенням.

Компенсація моральної шкоди - це вчинення стосовно людини, котрій спричинено таку шкоду порушенням її загальносоціальних (природних) прав чи свобод, певних дій, які спрямовані на усунення або ж послаблення в неї негативних психічних станів і процесів, викликаних - внаслідок цього порушення - приниженням оцінки її гідності.

Право на компенсацію моральної шкоди - це можливість людини, котрій заподіяно таку шкоду внаслідок порушення її загальносоціальних (природних) прав чи свобод, вимагати від порушника його обов'язку вчинити певні дії, спрямовані на усунення або ж послаблення в неї негативних психічних станів та процесів, викликаних (внаслідок цього порушення) приниженням оцінки її гідності; а також її можливості звернутися, в разі потреби, до компетентних національних чи міжнародних органів по примусове забезпечення виконання зазначеного обов'язку.

У деяких випадках оцінка гідності людини стає безпосереднім, самостійним і, можливо, навіть єдиним об'єктом умисного, цілеспрямованого її приниження. Але ця оцінка страждає також і тоді, коли відбувається порушення яких би то не було прав чи свобод людини. Підрив, руйнація гідності людини - це неминучий супутник, соціальна "тінь" будь-чийого зазіхання на всяке її право, оскільки й у таких випадках у потерпілого зазвичай виникають почуття приниженості, образи й інші негативні переживання, стан психічної пригніченості тощо.

Таким чином, там, де є порушення якогось права людини чи якоїсь свободи, завжди потерпає її гідність. Отже, немає такого порушення права чи свободи людини, яке не призвело б до виникнення в неї конкретного права на компенсацію моральної шкоди, конкретної можливості вимагати такої компенсації.

При цьому, моральною шкодою, яку зазнав позивач від протиправних дій відповідача, є зниження престижу в суспільстві, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Тому, суд, керуючись принципами розумності, виваженості та справедливості, вважає, що справедливою сатисфакцією моральної шкоди буде розмір відшкодування у 1000грн.

Що стосується вимог зустрічної позовної заяви, то суд зазначає наступне.

Пунктом 3 Рішення Конституційного суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 визначено, що відповідно до Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк (стаття 40); кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга статті 55).

Згідно з частиною п'ятою статті 55 Конституції України "кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань", а статтею 4 Закону України "Про звернення громадян" передбачено підстави, які дають громадянам право оскаржувати рішення, дії, бездіяльність).

З огляду на викладене Конституційний Суд України вважає, що звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення, не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи.

Таким чином, звернення ОСОБА_2 за заявами до правоохоронних органів щодо ОСОБА_15, не є поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи.

До того ж, суд, оцінюючи вимоги ОСОБА_15 за зустрічним позовом в частині спростування недостовірної інформації з огляду на приписи п. 15 Постанови ПВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року N 1, приходить до висновку, що юридичний склад правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, відсутній, оскільки немає сукупності обставин складу правопорушення, а саме: не встановлено факту поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; порушення особистих немайнових прав, тобто або завдання шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджання особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

З огляду на відсутність юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, інші позовні вимоги ОСОБА_15 за зустрічним позовом про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки будь-яких фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність обставин, що обґрунтовують вимоги в порядку ст.ст. 11, 57 ЦПК України ОСОБА_15 до суду не надано, а обраний спосіб захисту порушеного на думку позивача за зустрічним позовом права, суперечить вимогам ч. 7 ст. 277 ЦК України та ст. 23 ЦК України.

Таким чином, суд не має підстав для задоволення вимог за зустрічним позовом.

Що стосується розподілу судових витрат, то відповідно до ст. ст..79,88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_15 на користь позивача ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1929,20 грн. (1378,00 грн. (вимога про відшкодування моральної шкоди) + 551,20 грн. (немайнова вимога про спростування інформації), а також підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн.(кошти сплачені адвокату за підготовку позову (а.с.17)).

В іншій частині судові витрати на правову допомогу стягненню з відповідача ОСОБА_15 на користь ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, оскільки за додатковою угодою про надання правової допомоги ОСОБА_2, окрім гонорару за складання позову сплачувались кошти адвокату за його участь у суді, однак ніякої участі в судових засіданнях він не приймав, а тому підстав для стягнення цих коштів суд не має.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати, що поширена ОСОБА_3 інформація в магазині за адресою: м. Дніпро, с. Шевченко, вул. Кадрова,6 на плакаті з фотом ОСОБА_2 , про те, що вона є "Злодійкою" є недостовірною, порочить її гідність, честь та ділову репутацію.

Зобов'язати ОСОБА_3 протягом тридцяти днів з дня набрання рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію у спосіб розміщення в магазині за адресою: м. Дніпро, с. Шевченко, вул. Кадрова,6 плакату із фотом ОСОБА_2 та зазначенням на ньому тексту, що "Раніше поширена інформація, що ОСОБА_2 "Злодійка" є недостовірною", який має там провісити протягом тридцяти днів.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок компенсації завданої моральної шкоди 1000,00 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 2929,20 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С.В. Зайченко