АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/4288/16-ц Номер провадження 22-ц/786/591/17Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Карпушина Г.Л., Дорош А.І.

при секретарі Рибак О.О.

за участі представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 січня 2017 року

по справі за позовом Закладу об'єднання громадян "Полтавський міський спортивно-технічний клуб Товариства сприяння обороні України" до ОСОБА_4 про витребування майна та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року Заклад ОГ "Полтавський міський спортивно-технічний клуб Товариства сприяння обороні України" звернувся до суду із вказаним позовом та, остаточно визначившись у позовних вимогах відповідно до заяви від 26 грудня 2016 року (а.с. 125-126), просив стягнути зі ОСОБА_4 167 000 грн. в рахунок компенсації вартості автомобіля НОМЕР_1 та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог вказувало, що відповідно до рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 30.04.2015 року, яке набрало законної сили, визнано недійсною довідку-рахунок від 07.02.2014 року видану ТОВ «Білар» на імя ОСОБА_4 щодо придбання транспортного засобу автомобіля «Hyundai Accent», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, визнано недійсним договір купівлі-продажу даного транспортного засобу.

У звязку з тим, що спірний автомобіль вибув з користування відповідача, позивач вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 грошові кошти в рахунок відшкодування вартості автомобіля.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 12 січня 2017 року позовні вимоги Закладу ОГ "Полтавський міський спортивно-технічний клуб Товариства сприяння обороні України" задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь Закладу ОГ "Полтавський міський спортивно-технічний клуб Товариства сприяння обороні України" 167000 гривень відшкодування вартості автомобіля, 551,20 гривень судового збору та 2900 гривень витрат на правову допомогу.

Не погодившись із вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_4, просив скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Закладу ОГ "Полтавський міський спортивно-технічний клуб Товариства сприяння обороні України" у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі не повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 30.04.2015 року Октябрським районним судом м. Полтави ухвалено рішення за позовом Закладу ОГ «Полтавського міського спортивно - технічного клубу Товариства сприяння обороні України» до ОСОБА_4 про визнання недійсними довідки-рахунку, договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації автомобіля.

Вказаним рішенням визнано недійсною довідку-рахунок від 07.02.2014 року видану ТОВ «Білар» на імя ОСОБА_4 щодо придбання транспортного засобу автомобіля «Hyundai Accent», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу від 10.02.2014 року, який укладено між Закладом ОГ «Полтавський міський спортивно-технічний клуб товариства сприяння обороні України» та ОСОБА_4 як покупцем.

Сторонами по справі визнано, а тому відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню, що автомобіль «Hyundai Accent», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 вибув із володіння ОСОБА_4, проте не був повернутий Закладу ОГ «Полтавського міського спортивно - технічного клубу Товариства сприяння обороні України».

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог Закладу ОГ «Полтавського міського спортивно - технічного клубу Товариства сприяння обороні України», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 не повернув позивачеві безпідставно набутий автомобіль, а за відсутності можливості його повернення в натурі має бути відшкодована його вартість.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

Доводи апелянта про те, що позивач не є власником транспортного засобу «Hyundai Accent», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 оскільки він зареєстрований за ОСОБА_4 є безпідставними, оскільки рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30 квітня 2015 року, яке набрало законної сили, встановлено, що на момент укладення договору купівлі-продажу від 10 лютого 2014 року вказаний автомобіль належав на праві власності Закладу ОГ «Полтавського міського спортивно - технічного клубу Товариства сприяння обороні України».

Вказаним судовим рішенням визнано недійсним договір купівлі-продажу, за яким право власності на автомобіль перейшло до ОСОБА_4

Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що автомобіль «Hyundai Accent», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 вибув із власності позивача.

Реалізувавши своє право, визначене ч. 2 ст. 31 ЦПК України, позивач змінив свої позовні вимоги та фактично поставив питання про відшкодування вартості майна, що набуте відповідачем без достатньої правової підстави.

Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Враховуючи, що ОСОБА_4 не повернув одержаний за недійсним договором автомобіль, Заклад ОГ «Полтавського міського спортивно - технічного клубу Товариства сприяння обороні України» заявив правомірну вимогу про відшкодування його вартості.

При цьому, безпідставними є посилання апелянта на те, що майно може бути повернуто лише в натурі, оскільки згідно із ч. 2 ст. 1213 ЦК України у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Вартість спірного автомобіля, визначена субєктом оціної діяльності фізичною собою-підприємцем ОСОБА_6, в межах судово-товарознавчої експертизи, призначеної за ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 03.10.2016 року.

Обґрунтованих заперечень, які б вказували на помилковість висновку судово-товарознавчої експертизи про вартість автомобіля, апелянтом не надано.

Так, в судовому засіданні ОСОБА_4 повідомив про вибуття із його володіння автомобіля внаслідок неправомірних дій третіх осіб.

Також, відповідачем 10.11.2016 року був отриманий лист субєкта оціночної діяльності ОСОБА_6 про час і місце проведення натурного обстеження транспортного засобу з пропозицією надати його для огляду. Відповідачем ці вимоги виконані не були, автомобіль для огляду не наданий, про що було складено відповідний протокол.

У звязку з неможливістю огляду автомобіля за дозволом суду експертиза по визначенню його вартості була проведена за наступними документами, що характеризують легковий автомобіль:

- копії наказу Полтавської обласної організації товариства сприяння обороні України № 15-00 від 18 грудня 2015 року;

- копії наказу Полтавського міського спортивно-технічного клубу товариства сприяння обороні України № 18 від 19.11.2008 року;

- копії інвентарної картки обліку основних засобів легкового автомобіля «Hyundai Accent»(ВІ 9789 ВА);

- копії акту технічного огляду транспортних засобів від 19 листопада 2008 року;

- копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВІС 110678;

- копії Відомості про транспортні засоби Полтавського МСТК ТСОУ;

- копії Договору купівлі-продажу від 10 лютого 2014 року;

- копії ОСОБА_7 списання основних засобів.

На підставі даних наданих замовником, після проведення маркетингових досліджень, з урахуванням обмежувальних умов, які вплинули на вартість, із застосуванням методології, станом на 30.11.2016 р., ринкова вартість легкового автомобіля «Hyundai Accent» 2008 року випуску, аналогічного до легкового автомобіля «Hyundai Accent» 2008 року випуску, кузов NLHCM 41 AP9Z140796, з урахуванням ПДВ 20%.

Експертний висновок відповідає вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року № 1440 Про затвердження Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна й майнових прав» та відповідачем у судовому засіданні не оспорювався.

При цьому, керуючись положенням ч. 2 ст. 1213 ЦК України, колегія суддів відкидає доводи апелянта про вартість автомобіля, яка була встановлена у 2014 році, оскільки вона визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Також, не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_4 щодо визначення вартості автомобіля за його наказом № 16 від 07.02.2014 року, яка визначалася з метою його реалізації у розмірі 12 0000 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30.04.2015 року встановлено, що ОСОБА_4 вийшов за межі наданих йому повноважень директора закладу об'єднання громадян "Полтавський міський спортивно-технічний клуб Товариства сприяння обороні України" при вирішенні питань реалізації автомобіля. При цьому, судом встановлено, що вартість транспортного засобу в розмірі 12 000 грн. є значно заниженою, не відповідає його ринковій вартості.

Доводи апелянта про безпідставність стягнення з нього витрат позивача на правову допомогу є неспроможними з наступних підстав.

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-УІ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191 -VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Згідно ст. 1 Закону України № 4191-VІ від 20.12.2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, та не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25 грудня 2015 № 928-VIII з 01.01.2016 розмір мінімальної заробітної плати складає 1 378,00 гривень.

У звязку з цим, на підставі ст. 1 Закону України № 4191-УІ від 20.12.2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25 грудня 2015 № 928-УІІІ, п. 47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», Закладом обєднання громадян «Полтавський міський спортивно-технічний клуб Товариства сприяння обороні України» було сплачено ОСОБА_3 грошові кошти за надання правової допомоги в сумі 2 900,00 гривень, що підтверджується квитанцією №7 (а.с.54).

При цьому, відповідно до свідоцтва платника єдиного податку (а.с. 57) ОСОБА_3 здійснює підприємницьку діяльність у галузі права.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком місцевого суду про стягнення з відповідача судових витрат, повязаних зі сплатою позивачем судового збору за подання позовної заяви.

Суд першої інстанції при вирішенні питання стягнення судових витрат на користь позивача, не врахував, що станом на 12 січня 2017 року відповідач ОСОБА_4 був інвалідом 2 групи та відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Згідно ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Викладене узгоджується з розясненнями, що містяться в п. 35 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Виходячи з викладеного, у звязку з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції ухвалено помилкове рішення в частині стягнення зі ОСОБА_4 судового збору, яке відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. 4, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 січня 2017 року в частині стягнення зі ОСОБА_4 судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Компенсувати Закладу об'єднання громадян "Полтавський міський спортивно-технічний клуб Товариства сприяння обороні України" судові витрати повязані зі сплатою судового збору у розмірі 551,20 грн. за рахунок держави.

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 січня 2017 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді: О.Ю. Кузнєцова

ОСОБА_8

ОСОБА_7