1Справа № 335/4428/16-ц 2/335/99/2017
Р І Ш Е Н Н Я І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 січня 2017 року місто Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді при секретаріОСОБА_1 ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державного вищого навчального закладу «Запорізький будівельний коледж» про визнання дій неправомірними, скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за час неповного розрахунку при звільненні, стягнення моральної шкоди,

встановив:

В квітні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з уточненим у подальшому позовом в якому просила визнати незаконними дії Державного вищого навчального закладу «Запорізький будівельний коледж» (надалі «ДВНЗ» або «коледж») при її звільненні, оформленні запису в трудовій книжці, просила скасувати наказ №13 від 15.03.2016 року «Про скасування наказу №81 від 25.12.2015 року» та поновити її на роботі, на раніше займаній посаді лаборанта. Просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток як за час вимушеного прогулу, за час неповного розрахунку при звільненні, а також 10000 тис. грн. в якості компенсації моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що знаходився у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді лаборанта кабінету «Будівельні конструкції» ДВНЗ «Запорізький будівельний коледж» та була звільнена з роботи за наказом директора коледжу №13-к від 15.03.2016 року у зв'язку рішенням Апеляційного суду Запорізької області. З даним наказом вона не згодна, оскільки була звільнена з роботи заднім числом, до її трудового стажу не зараховано час перебування у трудових відносинах, також в день звільнення не був проведений розрахунок, обставини викладені у наказі про звільнення не відповідають дійсності та вимогам закону, у звязку чим порушені її права передбачені трудовим законодавством та основним законом.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі, додатково зазначивши, що з моменту поновлення позивача на роботі розпочалися нові трудові відносини. Оскільки чинне законодавство не містить такої підстави для припинення відносин, як визнання недійсним наказу про поновлення на роботі, а відтак усі супутні дії відповідача, повязані зі звільненням є незаконними.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечила, вказавши, що рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 24.12.2015 року позивача було поновлено на роботі, як лаборанта кабінету «Будівельних конструкції». Зазначене рішення допущене до негайного виконання, як наслідок наказом ДВНЗ №81 від 25.12.2015 року позивача поновлено на роботі.

Оскільки рішення суду, яким позивач поновлювалася на роботі було скасоване 02.03.2016 року судом апеляційної інстанції, ДВНЗ віддано оспорюваний наказ про скасування наказу про поновлення на роботі. Наказ про скасування наказу про поновлення на роботі був відданий після виходу позивача на роботу з лікарняного та надання відповідних документів. А відтак, оскільки рішеннями судів підтверджено законність дій коледжу по звільненню позивача, остання вважається звільненою 01.12.2014 року у звязку зі скороченням штату працівників, нові трудові відносини не розпочиналися. Представник відповідача клопотала відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у судовому розгляді, зясувавши фактичні обставини, що мають значення для справи, перевіривши їх доказами з огляду на їх достатність та взаємозвязок, суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом та не оспорюється сторонами, позивач перебувала з відповідачем у трудових відносинах, працювала лаборантом кабінету «Будівельні конструкції» ДВНЗ «Запорізький будівельний коледж». 01.12.2014 року позивача ознайомлено з наказом №76-к від 01.12.2014 року про її звільнення у зв'язку зі скороченням штату працівників і відмовою від переведення на іншу роботу (а.с.67).

Не погоджуючись зі звільненням, за захистом порушеного права, позивач звернулася до суду. Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 24.12.2015 року позовні вимоги задоволено частково, зокрема позивача поновлено на посаді лаборанта кабінету «Будівельні конструкції» ДВНЗ «Запорізький будівельний коледж». Рішення в частині поновлення допущено до негайного виконання.

На виконання рішення суду 25.12.2015 року ДВНЗ «Запорізький будівельний коледж» віддано наказ №81-к про поновлення ОСОБА_3 на раніше займаній посаді (а.с.68).

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 02.03.2016 року за результатом розгляду скарг ОСОБА_3 та ДВНЗ рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 24.12.2015 року було скасоване, у задоволенні позову, зокрема, у поновленні на роботі було відмовлено.

У звязку зі скасуванням рішення суду першої інстанції ДВНЗ «Запорізький будівельний коледж» 15.03.2016 року віддано наказ №13-к, яким скасовано наказ №81-к від 25.12.2015 року, зобовязано бухгалтерію коледжу провести остаточний розрахунок з ОСОБА_3 (а.с.70).

Судом встановлено, що рішення Апеляційного суду Запорізької області від 02.03.2016 року залишене в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, касаційна скарга ОСОБА_3 була відхилена (а.с. 47-48).

Згідно записам трудової книжки ОСОБА_3 була прийнята на роботу на посаду лаборанта кабінету «Будівельні конструкції» ДВНЗ «Запорізький будівельний коледж» 18.06.2013 року та звільнена з роботи в коледжі 01.12.2014 року (а.с. 40-41).

Відповідно до вимог ч.1 ст.20 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 22 КЗпП України встановлені гарантії при укладенні, зміні та припиненні трудового договору. А саме забороняється та не допускається будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому обєднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання.

Частиною 3 ст.24 КЗпП України встановлено, що укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

З огляду на викладене, ОСОБА_3 перебувала у трудових відносинах з ДВНЗ «Запорізький будівельний коледж» з 18.06.2013 року по 01.12.2014 року. Після ухвалення Вільнянським районним судом Запорізької області рішення нові трудові відносини не розпочалися по новому. Судом, лише прийнято рішення щодо порушеного, як вважалося, права позивача на працю.

Наказом відповідача №13-к від 15.03.2016 року скасовано наказ №81-к від 25.12.2015 року про поновлення ОСОБА_3 на посаді (а.с.70), оскільки, як встановлено рішенням суду апеляційної інстанції поновлення ОСОБА_3 на роботі було безпідставним, оскільки трудові права останньої не були порушеними (а.с.15-20).

Дана ситуація стала можливою у звязку з гарантією, що міститься в ст.367 ЦПК України та передбачає негайне виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого, хоча й судове рішення ще на даний момент не набрало законної сили.

Розглянувши дану цивільну справу у рамках заявлених вимог, на основі дотримання принципів диспозитивності, змагальності і справедливості судочинства, всебічного та повного дослідження обставин справи, перевірки їх наданими сторонами доказами, оцінивши їх у сукупності, виконавши вимоги процесуального закону, суд дійшов висновку, що вимога позивача про поновлення її на роботі задоволенню не підлягає за її безпідставністю. Дії відповідача не суперечать вимогам чинного трудового законодавства. Не підлягають і задоволенню вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди, оскільки вони є похідними від вищевказаної. Відтак в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Державного вищого навчального закладу «Запорізький будівельний коледж» залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання скарги до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О.Ю.Бойко