Провадження № 2/537/430/2017
Справа № 537/612/17
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.09.2017 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Сьоря С.І. при секретарі Яворській А.Г. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом фізичної особи ОСОБА_1 до фізичної особи ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та за зустрічним позовом фізичної особи ОСОБА_2 до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини у зв»язку з навчанням, визначення місця проживання малолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, відповідно до якого просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, що укладений між нею та ОСОБА_2.

Свої вимоги мотивувала тим, що 27 вересня 1997 року між нею та ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстровано в Крюківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області за актовим записом № 332. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час шлюбні стосунки між нею та відповідачем припинені, спільне господарство не ведеться. Вони з відповідачем проживають окремо. За таких обставин подальше сумісне життя та збереження сім'ї з ОСОБА_2 вона вважає неможливим, а тому вимушена була звернутися до суду з вказаним позовом. На примирення з ОСОБА_2 не згодна.

В подальшому позивачка ОСОБА_1 збільшила позовні вимоги та остаточно просила суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, що укладений між нею та ОСОБА_2 та після розірвання шлюбу визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 із нею ОСОБА_1

Також ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, відповідно до якого просить ухвалити рішення, яким стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку.

Свої вимоги мотивувала тим, що 27 вересня 1997 року між нею та ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстровано в Крюківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області за актовим записом № 332. На даний час шлюбні стосунки між нею та відповідачем припинені, спільне господарство не ведеться. Вони з відповідачем проживають окремо. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1. Їх донька проживає із нею та перебуває на її утриманні. ОСОБА_2 у добровільному грошових коштів на утримання їх доньки не надає, тому вона змушена була звернутися до суду з даним позовом.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, відповідно до якого просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з ОСОБА_1 на його користь аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 650 грн. щомісячно до 22.10.2019 року.

Свої вимоги мотивував тим, що 20 березня 2017 року Крюківським районним судом м. Кременчука відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до нього про стягнення аліментів на утримання дитини. Дійсно, між ним та ОСОБА_1 був укладений шлюб, який зареєстрований у Крюківському відділі ДРАЦСу Кременчуцького МУЮ у Полтавській області. Від спільного проживання вони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час шлюб між ними не розірваний, місце проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 з одним із батьків не визначено ані судом, ані спільної згодою батьків. Разом з тим, їх старший син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, на даний час проживає разом з ним по вул. Локомотивній, 6 в м. Кременчуці. Згідно довідки № 182/17 від 24.03.2017 року ОСОБА_4 є студентом 2 курсу денного відділення Інституту електромеханіки, енергозбереження і систем управління КНУ ім. М. Остроградського (контрактної форми навчання). Відповідно до умов Договору № 215-ЕФ-079 від 23.12.2016 року про підготовку фахівця у КНУ ім. М. Остроградського, вартість навчання сина складає 22 540, 00 грн.. Син ОСОБА_5 перебуває на його повному утриманні, у зв'язку з навчанням самостійного заробітку не має. Щомісячно, окрім витрат на харчування та інші соціальні потреби дитини, він сплачує вартість його навчання в розмірі 779 гривень на місяць. Відповідачка ОСОБА_1 участі у вихованні сина та його утриманні під час навчання не бере. Враховуючи вищевикладене, він змушений був звернутися до суду з даним позовом.

В подальшому ОСОБА_2 збільшив позовні вимоги та остаточно просив суд ухвалити рішення, яким стягувати з ОСОБА_1 на його користь аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 650 грн. щомісячно до 22.10.2019 року, визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ним.

Позивачка за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні первісний позов підтримала в повному обсязі з підстав, що в ньому зазначені, а в задоволенні зустрічного позову просила відмовити у звязку з його необґрунтованістю, суду пояснила, що вона постійно забезпечувала та і на даний час забезпечує сімю. ОСОБА_2 ніякої активної участі у вихованні дітей не приймав. В шлюбі з відповідачем вона перебувала з 18 років. Сина ОСОБА_5 народила у 17 років. ОСОБА_2 не хотів з нею одружуватися, але для реєстрації дитини необхідно було укласти шлюб. 15.09.2007 року у них народилась дочка ОСОБА_6. В 2014 році до Італії переїхав їх син ОСОБА_5, оскільки мав намір там навчатися. Вона з ОСОБА_2 також вирішили переїхали на постійне місце проживання до Італії. В серпні 2015 року вона з дочкою ОСОБА_6 поїхала до Італії по туристичній візі, а потім приїхав ОСОБА_2. проживали вони в орендованій квартирі, яку їм допомагала оплачувати її мати.

В лютому 2016 року ОСОБА_2 її побив, після чого вона пішла з сімї та забрала дочку ОСОБА_6. Через тиждень вона повернулась в сімю. 15.09.2016 року у їх доньки ОСОБА_3 було день народження, святкування його вони перенесли на 18.09.2016 року, оскільки її мати працювала і не могла бути присутньою на день народженні. 18.09.2016 року вони усією сімєю виїхали на природу, щоб відсвяткувати день народження ОСОБА_7. В звязку з виниклим конфліктом ОСОБА_2 побив її та її матір. В цьому також приймав участь її син ОСОБА_5. Вони відібрали в неї ОСОБА_7 та розбили їй телефон. ОСОБА_8 викликав поліцію. Поліція забрала ОСОБА_7 у ОСОБА_2 та віддала її їй, оскільки дитина дуже плакала. Поліція запропонувала їй зявитися на наступний день до відділку та зняти побої, однак вона пошкодувала ОСОБА_2 та цього не зробила. ОСОБА_2 і раніше її бив, однак в поліцію вона не зверталась, оскільки його боялась. На наступний день вона зателефонувала ОСОБА_2 та запропонувала йому на протязі двох тижнів звільнити квартиру, або зробити договір найму квартири на нього, оскільки в сімю вона вже більше не повернеться. ОСОБА_2 разом з ОСОБА_4 вирішили повернутися в Україну. Вона дала їм 310 євро на квитки та придбала продукти харчування в дорогу. 08.10.2016 року ОСОБА_2 з ОСОБА_4 повернулися в Україну. З 08 жовтня 2016 року ОСОБА_2 дочки не бачив, матеріально їй не допомагає. Раніше він спілкувався з нею по телефону, однак на даний час вони припинили спілкування. ОСОБА_2 звертався до консульства Італії з проханням повернути її та дочку ОСОБА_6 на територію України. В заяві він вказував що вона веде аморальний спосіб життя, вживає алкогольні напої, а її мати займається продажем наркотичних речовин. З дочкою спілкуватися ОСОБА_2 вона не забороняє. Дочка має свій особистий номер телефону, по якому вона спілкується з ОСОБА_8. Він має можливість приїжджати до Італії і спілкуватися з нею. Дочка спілкується по телефону зі своїм дідусем та бабусею по батьковій лінії. На даний час у ОСОБА_3 закінчилася дія закордонного паспорту. Вона звернулась в консульство в м. Неаполь, де їй розяснили, що необхідний дозвіл батька на відновлення закордонного паспорту. Вона зателефонувала ОСОБА_2 з проханням надати доручення, щоб зробити закордонний паспорт дитині, однак він відмовив. Вона б привезла б дитину з собою, однак без паспорта дитина не зможе перетнути кордон. Вона має дозвіл на проживання в Італії, винаймає двокімнатну квартиру та має місце роботи строком до 2021 року. Також матеріально їй допомагає її мати. Дочка ОСОБА_6 навчається в школі, а тому повертатися до України на даний час вона не має наміру. Відновлювати нормальні сімейні стосунки з відповідачем вона не бажає. Кошти на утримання сина вона не надає, оскільки утримує молодшу дитину.

Відповідач за первісним позовом, а за зустрічним позовом позивач ОСОБА_2 судовому засіданні зустрічний позов підтримав з підстав, що зазначені в ньому та в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 просив відмовити в звязку з його необґрунтованістю, суду пояснив, що 15 травня 2015 року ОСОБА_1 виїхала до Італії з його дочкою по туристичній візі. Він приїхав в Італію 18 серпня 2015 року. Їх старший син поїхав до Італії на навчання у 2014 році. В Італії вони проживали в орендованій квартирі, за яку платила мати ОСОБА_1. квартира була дуже холодна та в ній були відсутні комунікації. За 11 місяців проживання в Італії він працював лише чотири місці. ОСОБА_5 навчався в інституті. Коли в їхній родині почались сварки із-за відсутності коштів, ОСОБА_4 кинув навчання в інституті і пішов працювати разом з ним до рибної лавки. Вони з сином ОСОБА_5 вирішили повернутися в Україну та забрати з собою ОСОБА_3. ОСОБА_1 зробила свій вибір, вирішила залишитися проживати в Італії. Він звернувся до поліції, де йому розяснили, що дитина по італійським законам залишиться проживати з матірю, а йому необхідно звернутися до суду для вирішення питання щодо проживання дочки з ним. Йому відомо, що ОСОБА_1 дитиною не займається. Дочка цілими днями сидить в соціальних мережах та не виходить з квартири. ОСОБА_1 за своє життя жодного дня не працювала, постійно займалася дітьми. З 08 жовтня 2016 року вони разом не проживають та спільного господарства не ведуть. З цього часу він проживає із сином в Україні, а дружина проживає з дочкою в Італії. Кошти на утримання дочки він не надає, так як повністю забезпечує сина ОСОБА_5, який навчається та не працює. В свою чергу ОСОБА_1 кошти на утримання сина не надає. Які відносини між дочкою та ОСОБА_1 йому не відомо. На даний момент у нього з дочкою фактично вільного спілкування не має. Під час спілкування із дочкою по телефону остання йому повідомила, що йде займатися танцями. На запитання чого вона не приїхала з мамою, остання повідомила, що мама сказала їй залишатися в Італії. До цього він спілкувався з дитиною останній раз три тижні тому. Дочка йому повідомляє, що має бажання приїхати в Україну, побачити брата ОСОБА_4 та дідуся. Він пише смс повідомлення дочці кожного ранку та вечора, однак вона на них не відповідає. По телефону він спілкується з нею два три рази у місць. В нього є можливість з нею поспілкуватися в суботу, коли ОСОБА_1 і її мати працюють в ресторані. Особисто дочку він бачив в останній раз 08 жовтня 2016 року. ОСОБА_1 до нього не зверталась з приводу необхідності надавати матеріальну допомогу на утримання дочки ОСОБА_6, а він також не звертався до ОСОБА_1 з проханням надавати матеріальну допомогу на утримання сина ОСОБА_5. Вважає за доцільне визначити місце проживання дочки з ним, оскільки ОСОБА_1 не в змозі утримувати дочку. Проти розірвання шлюбу він заперечує, бажає зберегти сімю, щоб рідні брат та сестра проживали в одній родині. Вважає, що ще не втрачена можливість поновити нормальні сімейні стосунки.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні позов ОСОБА_2 підтримав, суду пояснив, що на даний час він навчається в Кременчуцькому національному університеті імені ОСОБА_9 на денній формі навчання, у зв»язку з чим не працює. Матеріально його забезпечує тільки батько, а мати кошти на його утримання не надає. ОСОБА_2 завжди приймав участь у житті та вихованні його та сестри. Вони були завжди забезпечені усім необхідним. Батько працював, а мати займалась їх вихованням, завжди приділяла їм увагу. До переїзду в Італію мати ніколи не працювала. В 2014 році він поїхав в Італію на навчання, а в жовтні 2016 року повернувся в Україну. З лютого 2017 року він навчається на денному факультеті в інституті. В Італії він фактично не навчався, а працював в рибному цеху та офіціантом. Він не звертався до неї з проханням надавати допомогу. З сестрою він спілкується по телефону. Коли вдома мати вона з ним не спілкується, а спілкується лише тоді, коли в неї нема контролю з боку матері та бабусі.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради суду пояснив, що у звязку з тим, що малолітня ОСОБА_3 фактично постійно проживає за межами території України, надати висновок щодо розвязання спору в частині визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 не є можливим, однак просила суд при прийнятті рішення врахувати те, що 08.09.2017 року до органу опіки та піклування звернулась ОСОБА_1 та надала пояснення з приводу даної справи та документи, які були залучені до матеріалів справи. Також за допомогою засобів телекомунікаційного зв»язку в її присутності начальником служби у справах дітей було проведено бесіду з дитиною ОСОБА_3. Дитина повідомила, що в Італії її все влаштовує і вона хоче проживати з мамою в Італії. Проте вона зазначила, що бажає спілкуватися також і з батьком і приїжджати в Україну коли в нею будуть канікули.

Вислухавши пояснення сторін по справі та їх представників, пояснення третьої особи та представника органу опіки та піклування, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне:

Шлюб між сторонами в справі зареєстрований 27 вересня 1997 року в Крюківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області за актовим записом №332, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1 КЕ №131521, яке видане повторно 21.05.2015 року.

Від вищезазначеного шлюбу сторони мають повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І КЕ №195843, яке видане повторно Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області 11.02.2014 року, де зазначено, що батьком ОСОБА_4 є ОСОБА_2, а матірю ОСОБА_1 та малолітню дочку ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І КЕ №221730, яке видане Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області 21.05.2015 року, де зазначено, що батьком ОСОБА_3 є ОСОБА_2, а матірю ОСОБА_1.

Сторони не підтримують шлюбних відносин з 08 жовтня 2016 року, з цього часу проживають окремо та спільного господарства не ведуть.

Як встановлено судом, та це не заперечується сторонами, з вказаного часу ОСОБА_1 фактично постійно проживає із малолітньою ОСОБА_3 в республіці Італія, а ОСОБА_2 проживає із повнолітнім сином ОСОБА_4 у м.Кременчуці Полтавської області.

Спільне життя сторін не склалося у звязку із різними поглядами на подружнє життя, відсутністю взаєморозуміння.

Судом, на виконання вимог ст..111 СК України, вживались заходи щодо примирення подружжя та надавався строк для примирення, однак подружжя примирення не досягли, нормальні сімейні стосунки не відновили.

Позивачка ОСОБА_1 почуття любові і поваги до відповідача ОСОБА_2 втратила і бажання та наміри відновити нормальні сімейні стосунки із ОСОБА_2 у неї відсутні.

Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Оскільки, як встановлено судом, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача ОСОБА_1, то шлюб підлягає розірванню.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст..11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ст..141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Ст..14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Ст. 3 ч.1 «Конвенції про права дитини», яка прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року передбачено, що у усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналогічне відображено в ч. 8 ст. 7 СК України, де вказано, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

У ст. 9 ч.1 «Конвенції про права дитини», яка прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст..160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а ч.1 ст..161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Як достовірно встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами по справі, сторони по справі з 08.10.2016 року проживають окремо та малолітня дочка сторін проживає із ОСОБА_1 у республіці Італія, а ОСОБА_2 проживає у ІНФОРМАЦІЯ_5.

Відповідно до ст..161 СК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини, яка прийнята резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матірю.

«Конвенція про права дитини», яка прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року є міжнародним договором, приєднавшись до якого в 1991 році, Україна взяла на себе зобов'язання щодо забезпечення прав дитини, закріплених у цьому документі. Конвенція - частина законодавства України, як міжнародний договір має пріоритет над національним законодавством, її застосування обов'язкове. Вона ґрунтується на принципах, закріплених у Декларації прав дитини, і розвиває її положення, встановлюючи зобов'язання для країн-учасниць.

Національне сімейне законодавство, яке будується на основі Конвенції, передбачає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суд виходить з принципу рівності прав і обов'язків обох батьків, віддаючи перевагу тому з них, хто може створити найбільш сприятливі умови для виховання дитини.

Сімейним законодавством визначено, що при вирішенні спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного із них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу від 10.09.2001 року на праві власності належить 2/3 частини житлового будинку №6 по вул..Локомотивній в м.Кременчуці Полтавської області.

Згідно довідки фізичної особи підприємця ОСОБА_11 від 03.05.2017 року №5, ОСОБА_2 працює у ФОП ОСОБА_11 водієм транспортного засобу з 17.01.2017 року по теперішній час.

Як вбачається з повідомлення про зміни у трудових відносинах з помічницею по дому №-10 від 29.08.2017 року, ОСОБА_1 працює з 30.08.2017 року за контрактом, який укладено на невизначений строк, доглядальницею в сімї Лігуорі у м.Салерно Республіка Італія та отримує погодинну заробітну плату в розмір 4,54 Є.

ОСОБА_1 має дозвіл на проживання у республіці Італія, який дійсний до 28.01.2018 року.

Згідно довідки №3666, виданої Кременчуцьким обласним наркологічним диспансером 04.09.2017 року у ОСОБА_1 ознак психічних розладів, повязаних із зловживанням алкогольними напоями, наркотичними засобами, психотропними речовинами не виявлено.

Відповідно до довідки, виданої Кременчуцьким обласним психоневрологічним диспансером 30.08.2017 року, ОСОБА_1 на диспансерному обліку не перебуває, за медичною допомогою не звертався.

Як вбачається із звіту, складеного 31 травня 2017 року соціальним асистентом Боттільєро Джузеппіна сектору соціальної політики Комуни міста ОСОБА_7 П»ємонте (провінція Салерно), стосовно неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, сім»я ОСОБА_3 на даній території проживає з серпня 2015 року. ОСОБА_12 працює в сімї в м. Салерно як помічниця по господарству, а в суботу в ресторані «Мессіко е нувола» в м.Салерно. Неповнолітня ОСОБА_3 оточена турботою, навчається в третьому класі початкової школи м. Сан Манго П'ємонте і вона дуже добре інтегрувалася в шкільний колектив. Викладачі задоволені успіхами неповнолітньої, яка проявила себе дуже вихованою і старанною. ОСОБА_1 дбає про дитину, а для підтримки є бабуся по материнській лінії, яка допомагає коли мати працює. Дитина спілкується по телефону з батьком.

Відповідно до довідки наданої Спортивною асоціацією любителів різних видів спорту «ЛЕ ПЛЕЯДІ» 19.07.2017 року, ОСОБА_3 відвідувала та успішно проходила зимові курси з плавання у муніципальному басейні «Арбостелла» м. Салерно та літній курс у курортній структурі (базі відпочинку) Італійського обєднаного синдикату працівників поліції м. Салерно. Вона призвичаїлась та повністю освоїлась у спортивній групі вказаної асоціації, оскільки вважалася надійним членом команди та дуже перспективною у дисципліні плавання. Вказане підтвердження видане в тому числі і з метою майбутньої співпраці зі спортсменкою.

Відповідно до оціночного документу за навчальний рік 2016/2017, виданого Комплексним Інститутом Салерно , ОСОБА_3 навчається в третьому класі початкової державної школи ОСОБА_13 ПЬЄМОНТЕ (провінція Салерно) та за час навчання досягла гарного рівня розуміння та пізнання, що дасть їй можливість суттєво розширити її власні знання в повній мірі. З огляду на навчальні акти та оцінки викладачів курсу, підтверджується що учениця переведена до наступного класу.

Як вбачається рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №871 від 21.08.2017 року, у звязку з тим, що малолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за межами території України, надати висновок органу опіки та піклування щодо розвязання спору в частині визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є неможливим.

Однак, як вбачається з пояснень, наданих в судовому засіданні представником органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, начальником служби у справах дітей виконавчого комітету Кременчуцької міської ради за допомогою засобів телекомунікаційного зв»язку було проведено бесіду з дитиною ОСОБА_3, яка повідомила, що її все влаштовує в Італії і вона хоче проживати з мамою в Італії. Проте вона зазначила, що бажає спілкуватися з батьком і приїжджати в Україну коли в неї будуть канікули.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що обоє батьків під час спільного проживання добросовісно ставилися до виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню малолітньої дочки, а тому вирішуючи цей спір, суд виходить саме з рівності прав та обов'язків матері та батька і при цьому максимально можливо враховує інтереси дитини.

Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, оцінюючи в сукупності надані сторонами докази, а також те, що позивачем ОСОБА_1 в процесі судового розгляду доведено, що виходячи з сукупності матеріальних, морально психологічних, етичних та інших факторів, малолітній ОСОБА_3 буде більш комфортно проживати разом з нею, а відповідач ОСОБА_2, в свою чергу, не довів суду, що він має реальну можливість створити кращі, ніж мати, матеріальні та моральні умови для виховання, розвитку та проживання малолітньої дитини, то суд приходить до висновку, що в найкращих інтересах малолітньої дитини місце проживання останньої необхідно визначити з матірю позивачкою по справі ОСОБА_1, а тому позов ОСОБА_1 в цій частині підлягає задоволення, а у задоволенні позову ОСОБА_2 в цій частині необхідно відмовити..

Відповідно до ст. 27 ч.1 «Конвенції про права дитини», яка прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Враховуючи положення ст.3 ч.1 Конвенції, ч.ч.7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Ст. 18 ч.1 Конвенції визначає принцип загальної та однакової відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини та декларує, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст..ст.180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Як встановлено судом, відповідно до ст. 187 Сімейного кодексу України ОСОБА_2 за власною ініціативою аліменти не виплачує, в порядку ст..188 Сімейного Кодексу України від обов'язку утримувати дочку ОСОБА_6 не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст.189 Сімейного кодексу України між сторонами не укладено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ненадання матеріальної допомоги на утримання малолітньої дочки ОСОБА_6 є порушенням обов'язку ОСОБА_2 піклуватися про свою дочку .

Таким чином, виходячи з інтересів дитини, враховуючи встановлені судом обставини справи, вимоги ст..182 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є законними та обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню з урахуванням того, що ОСОБА_14 суду не надано належних доказів, які свідчили про необхідність стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини саме у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку.

Відповідно до ст.. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Як встановлено судом та це не заперечується сторонами, повнолітній син сторін ОСОБА_4 на даний час проживає із батьком ОСОБА_2, навчається на денній формі навчання в Кременчуцькому національному університеті імені ОСОБА_9 і термін навчання складає з 01.02.2017 року по 30.06.2019 року, що підтверджується довідкою, виданою Кременчуцьким національним університетом імені ОСОБА_9 24.03.2017 року за вих..№182/17 та перебуває на утриманні батька ОСОБА_2

Таким чином, між сторонами в справі виникли правовідносини, щодо реалізації батьківських обовязків з утримання їх повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Судом встановлено, що відповідно до ст. 187 Сімейного кодексу України ОСОБА_1 за власною ініціативою аліменти не виплачує, в порядку ст. 188 Сімейного кодексу України від обовязку утримувати сина ОСОБА_5 не звільнена, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст.189 Сімейного кодексу України між сторонами не укладено.

Ненадання матеріальної допомоги повнолітній дитині, яка навчається і потребує в звязку з цим допомоги, є порушенням батьківського обовязку, передбаченого ст. 199 Сімейного Кодексу України.

Згідно ст..200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст..182 Цього кодексу.

Відповідно до ст..182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Приймаючи до уваги викладене, матеріальний стан позивачки, відповідача та дитини, наявність у сторін малолітньої дитини, встановлений Законом прожитковий мінімум для особи відповідного віку, встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 є законним та обґрунтованим і підлягає задоволенню та і з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути аліменти у розмірі 650 грн. щомісячно, починаючи з 27 березня 2017 року та до 30 червня 2019 року, тобто до закінчення навчання.

Відповідно до ст..88 ЦПК України, враховуючи, що первісний та зустрічний позови про стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню, то із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь держави необхідно стягнути судовий збір.

Оскільки первісний позов підлягає частковому задоволенню, то з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути сплачений останньою судовий збір.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 104, 105 ч.2, 110, 112, 114, 115, 180, 181, 182, 183, 184, 182, 199, 200 Сімейного Кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований 27 вересня 1997 року у Крюківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області за актовим записом №332 між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище Сидорова) ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_7 - розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище набуте після реєстрації шлюбу «Фокіна».

Місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 встановити з матірю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9 аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 (п»ятидесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 починаючи з 10.03.2017 року і до досягнення нею повноліття.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в іншій частині відмовити.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини у звязку з навчанням, визначення місця проживання малолітньої дитини задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9 аліменти на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 650 грн. щомісячно, починаючи з 27 березня 2017 року та до 30 червня 2019 року, тобто до закінчення навчання.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9 - 1280 грн. сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь держави 640 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9 на користь держави 640 грн. судового збору.

Дане рішення суду, після набрання ним законної сили, є документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: