АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 766/6414/16-ц Головуючий в І інстанції: Майдан С.І.
Номер провадження: №22-ц/791/305/17 Доповідач: Майданік В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.

секретар Цулукіані І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 21 грудня 2016 року у справі за позовом Міського комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення, -

В С Т А Н О В И Л А:

05 липня 2016 року представник позивача ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на користь МКП "ВУВКГ" м.Херсона заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01.01.2006 року по 01.06.2016 року в сумі 5404,13грн. та судові витрати.

Позов обґрунтований наступним. Відповідач ОСОБА_2 є абонентом МКП "ВУВКГ" (особовий рахунок НОМЕР_1) та споживачем послуг з водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1, яка надається населенню МКП "ВУВКГ". Відповідач по справі не сплачує вказані послуги, за період з 01.01.2006 року по 01.06.2016 року виникла заборгованість перед МКП "ВУВКГ" у сумі 5404,13грн. Ухвалою Комсомольського районного суду м.Херсона від 29.12.2015 року судовий наказ від 08.05.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за зазначені послуги у сумі 5461,92грн. скасовано, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 21 грудня 2016 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01.01.2006 року по 01.06.2016 року у сумі 5404,13грн. та судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1378,00грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права. Зокрема, вказав, що заборгованості з 2012 року в нього немає, тому що з цього року він розрахувався з ними у повному обсязі. Крім того, апелянт зазначив, що в нього є переплата за цей період, враховуючи субсидію 263,88 грн. Також, ОСОБА_2 стверджує, що позивач зобов'язаний поставити йому лічильник безкоштовно як інваліду ІІІ групи. Апелянт вказав, що систематично ним сплачується заборгованість з 2013 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається таке.

ОСОБА_2 зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 та є споживачем послуг з водопостачання та водовідведення, які надає МКП "ВУВКГ" (особовий рахунок НОМЕР_1). Зазначена обставина сторонами визнається та підтверджується довідкою про місце реєстрації відповідача (а.с.33).

Згідно долученої при апеляційному розгляді справи копії свідоцтва про право власності на житло від 07.10.1996 року №4109 квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної приватної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Ухвалою Комсомольського районного суду м. Херсона від 29.12.2015 року скасовано судовий наказ, виданий 08.05.2014 року, про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення зі період з 01.01.1997 року по 01.02.2014 року у розмірі 5461,92 грн. та судового збору у розмірі 121,80 грн. ( а.с.4).

Згідно розрахунку в період з 01.01.2006 року по 01.06.2016 року відповідач у повному обсязі або частково не сплачує вартість послуг з водопостачання та водовідведення, у зв'язку із чим утворилась заборгованість у сумі 5404,13 грн. (а.с.5-6).

Із вказаного розрахунку вбачається таке:

--- вперше відповідачем здійснена оплата за послуги в червні 2007 року;

--- з того часу відповідач систематично, майже щомісяця, сплачував за надані послуги, але в основному в меншому розмірі, ніж нараховано;

--- у 2007 році він не сплатив 1 раз, у 2008 році - 3 рази, у 2009 році - 4 рази, у 2010 році - 4 рази, у 2011 році - 4 рази, у 2012 році - 3 рази, у 2013 році - 4 рази, у 2014 році - 7 разів, у 2015 році - 4 рази, у 2016 році - 3 рази (в лютому, березні і травні);

--- декілька разів відповідач сплачував суми, більші ніж нараховані за поточний місяць: у липні 2007 року нараховано 32,19грн., а сплачено 48,70грн.; у жовтні 2007 року нараховано 32,19грн., а сплачено 62,94грн.; у грудні 2007 року - відповідно 32,19грн. та 37,53грн.; у січні 2013 року - відповідно 51,51грн. та 11,52грн.; у вересні 2013 року - відповідно 45,79грн. та 91,60грн.; у січні 2014 року - відповідно 51,51грн. та 92,79грн.; також переплати були у березні, травні, липні, вересні 2014 року, у квітні, травні, липні - грудні 2015 року, в січні та квітні 2016 року;

--- у травні - липні 2013 року відповідач сплачував нараховані суми: 45,80грн.

Скарг від відповідача до МКП "ВУВКГ" м. Херсона щодо надання послуг не в повному обсязі чи неналежної якості за період 01.01.2006 року по 01.06.2016 року не надходило.

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи та довідки АА № 887895, ідентифікаційний код МКП "ВУВКГ" м. Херсоні 03355726 (а.с.7, 8).

У Статуті та Змінах до Статуту МКП "ВУВКГ" м.Херсоні визначені юридичний статус, юридичну структуру підприємства тощо, позивач є юридичною особою (а.с.9, 10-11).

Згідно долученим при апеляційному розгляді справи копіям заяви про видачу судового наказу та копії самого судового наказу з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01.01.1997 року по 01.02.2014 року в розмірі 5461,92грн. та судових витрат позивач звернувся 28 квітня 2014 року, наказ був виданий 08 травня 2014 року.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач, зазначаючи, що він є інвалідом праці 3 групи, просив застосувати позовну давність.

У запереченні на клопотання щодо застосування позовної давності представник МКП "ВУВКГ" ОСОБА_6 вказав, що відповідачем протягом всього періоду заборгованості частково проводились сплати, що свідчить про визнання ним боргу та переривання перебігу позовної давності (а.с.45).

У додаткових поясненнях до позовної заяви представник позивача ОСОБА_6 зазначив, що пільги на оплату послуг централізованого водопостачання та водовідведення категорії громадян до яких відносяться інваліди праці встановлювались органами місцевого самоврядування та фінансувались за кошти міського бюджету, а з прийняттям міської комплексної програми «Соціальний захист», затвердженої рішенням міської ради від № 932 від 25.10.2005 року дану категорію громадян було позбавлено зазначеної пільги, також дана категорія громадян відсутня у єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги (а.с.46).

Згідно ст.68 ЖК України, ст.ст.22, 23 ЗУ «Про питну воду та питне водопостачання», п.п.3.7 „Правил користування система центрального комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України", затверджених Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 року за №190 та п.5 ч.3 ст.20 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний своєчасно, до 10 числа кожного місяця, наступного за звітним, вносити плату за надані послуги з водопостачання та водовідведення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наявність у відповідача перед позивачем заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01.01.2006 року по 01.05.2016 року в розмірі 5404,13грн., а також з того, що зазначеними проплатами відповідача та зверненням позивача до суду з заявою про видачу судового наказу (наказ видано 08.05.2014 року) строк позовної давності було перервано.

Проте з таким висновком суду повністю погодитися не можна, оскільки до нього суд дійшов при порушенні норм матеріального і процесуального права, що згідно з п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. (ч.4). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.5).

Відповідач, заперечуючи проти позову, просив застосувати позовну давність відносно заявлених позовних вимог. Крім того, при апеляційному розгляді справи відповідач заперечив посилання позивача на те, що при здійсненні деяких оплат за послуги в розмірі, більшому, ніж нараховано, він частково погашав минулу заборгованість. Сторони вказала, що відповідні квитанції у них відсутні.

Отже, колегія суддів не може погодитися із висновком суду першої інстанції про те, що відповідними проплатами відповідача та зверненням позивача до суду з заявою про видачу судового наказу строк позовної давності було перервано. При цьому колегія суддів виходить з недоведення позивачем того факту, що, сплачуючи в деякі місяці суми, більші ніж нараховані за поточний місяць, як зазначено вище, відповідач також погашав і минулу заборгованість. Сам відповідач цього категорично заперечує, а інші докази з цього питання в матеріалах справи відсутні. Тим більше, як вбачається з долученого при апеляційному розгляді справи особового рахунку за період з січня 1998 року по січень 2017 року, коли вперше після червня 2004 року відповідачем була здійснена оплата за послуги в червні 2007 року в сумі 28,47грн., то ця сума в повній мірі відповідала нарахованій до сплати сумі за вказаний місяць.

Колегія суддів враховує, що заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення складається з суми заборгованості за кожний місяць як черговий платіж.

Позивач звернувся 28 квітня 2011 року до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за вказані послуги за період з 01.01.1997 року по 01.02.2014 року в розмірі 5461,92грн. та судових витрат.

Поважності причини пропущення позовної давності за період з 01.01.2006 року по 28.04.2011 року позивачем не доведено.

Отже, позовна давність, у межах якої позивач може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу щодо стягнення заборгованості за вказані послуги, що складається з суми заборгованості за кожний місяць як черговий платіж, має відраховуватись з 28 квітня 2011 року, тобто за 3 роки до 28 квітня 2014 року (до моменту звернення до суду з заявою про видачу судового наказу).

Проте, з наданої позивачем довідки про розрахунок заборгованості вбачається, що з 28 квітня 2011 року по 01.06.2016 року споживачу нараховано на 1388,35грн. більше, ніж ним сплачено.

Таким чином, за вказаний час відповідач частково сплатив нараховані суми по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення, недоплата становить 1388грн.35коп.

Отже, вказана сума підлягає стягненню з відповідача.

З огляду на наведене колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції слід скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення за період з 28.04.2011 року по 01.06.2016 року в сумі 1388,35грн., а також відмовити в позові про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за вказані послуги за період з 01.01.2006 року по 28.04.2011 року за спливом позовної давності.

В решті доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами і висновків суду не спростовують. Зокрема, довід ОСОБА_2, що МКП "ВУВКГ" м.Херсона зобов'язані поставити йому лічильник безкоштовно як інваліду ІІІ групи не спростовує наявність заборгованості. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, здійснюються за рахунок суб'єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. На них же і покладається відповідальність за своєчасність проведення вказаних робіт Також, посилання відповідача на наявність у нього з 2012 року пільг при оплаті комунальних послуг відповідачем у розмірі 263,88грн. також слід залишити поза увагою, оскільки заборгованість, навіть з урахуванням субсидії, не погашена, що підтверджується вказаним розрахунком. Посилання заявника щодо відсутності заборгованості з 2012 року та систематичне погашення ним заборгованості з 2013 року не приймаються до уваги, оскільки спростовується дослідженими по справі доказами, зокрема, розрахунком МКП "ВУВКГ" м.Херсона, які свідчать про наявність заборгованості з 28.04.2011 року по 01.06.2016 року в сумі 1388,35грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10:

--- якщо строк (строки), на який (які) судом було відстрочено або розстрочено сплату судового збору, закінчився, а таку сплату не здійснено, суд з урахуванням конкретних обставин справи може своєю ухвалою продовжити цей строк (але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі - частина перша статті 82 ЦПК), або звільнити сторону від сплати судового збору, або стягнути несплачену суму судового збору при ухваленні судового рішення;

--- у разі якщо судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який із тих чи інших причин до ухвалення рішення у справі сплачено не було, а рішення ухвалено на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у дохід Державного бюджету України.

Оскільки позов задоволено частково на 25,69% (1388,35 від 5404,13), то підлягають стягненню у вказаній частці з відповідача на користь позивача й судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання позову, а саме в розмірі 354,00грн. (25,69% від 1378).

Ухвалою судді суду апеляційної інстанції від 10.01.2017 року ОСОБА_2 було відстрочено до ухвалення судового рішення у справі сплату судового збору в розмірі 1515,80грн. за подання апеляційної скарги на вказане рішення.

З урахуванням наведеного, а також часткового (на 25,69%) задоволення позову, зазначена сума 1515,80грн. в дохід Держави має бути стягнута зі сторін: 25,69%, тобто 389,41грн. із відповідача та 74,31%, тобто 1126,39грн. із позивача.

Керуючись ст.ст.88, 303, 307, 309 ЦПК України, ст.ст.256, 257, ч.ч.3, 4 і 5 ст.267 ЦК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 21 грудня 2016 року скасувати й ухвалити нове рішення.

Позов Міського комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Міського комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона" заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення за період з 28.04.2011 року по 01.06.2016 року в розмірі 1388,35грн.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Міського комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона" судові витрати в розмірі 354,00грн.

Стягнути з ОСОБА_2 у дохід Державного бюджету України судовий збір в розмірі 389,41грн.

Стягнути з Міського комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона" у дохід Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1126,39грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська