АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/1525/2017 Головуючий у 1-й інстанції: Катющенко В.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

за участю секретаря Горбачової І.В.

представника позивача Олейник Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 23 лютого 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

УСТАНОВИЛА:

В листопаді 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 21452,36 грн. заборгованості за кредитним договором.

Вимоги обґрунтовує тим, що 09 червня 2008 року між сторонами виникли кредитні правовідносини шляхом заповнення ОСОБА_2 Заяви, відповідно до якої остання погодилась, що ця заява разом із Пам»яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг.

Згідно із цим договором, відповідачу надано кредит у розмірі 500 грн. на платіжну картку, за користування якими позичальник зобов»язався сплати проценти у розмірі 36% річних.

Станом на 30 вересня 2015 року відповідач має боргові зобов»язання перед банком у сумі 21452,36 грн., що складається з:

- 6573,19 грн. заборгованості за кредитом;

- 12100,30 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом;

- 1519,23 грн. пені та комісії;

- 250 грн. штрафу (фіксована частина);

- 1009,64 грн. штрафу (процентна складова).

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 23 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ПАТ КБ «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі посилається на неправильну оцінку судом правовідносин сторін, які, згідно із їх змістом, вказують на факт обізнаності позичальника із умовами кредитування внаслідок підписання Анкети-заяви, а відтак і укладення договору.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, посилаючись на викладені в ній обставини.

Відповідач в судове засідання не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ст.305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що 09 червня 2008 року ОСОБА_2 підписано Заяву, відповідно до якої остання погодилась, що ця заява разом із Пам»яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг. За змістом заяви, позичальнику надані кредитні кошти у сумі 500 грн., процентною ставкою 3% на місяць (36% річних)

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено як обставини видачі позичальнику кредитних коштів, так і факту підписання позичальником Пам»ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів банку, за змістом яких можна було б дійти висновку, що правовідносини сторін врегульовано саме цими документами.

Проте повністю з такими висновками колегія суддів погодитися не може з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Тобто, метою договору є забезпечення фіксування тих умов, на які сторони погоджуються для врегулювання своїх взаємних прав і обов»язків щодо обраного ними кола відносин.

Умови договору та спосіб його вчинення можуть бути визначені сторонами з урахуванням вимог законодавства та із дозволеним відступом від нього, або на таких саме принципах запропоновані однією із сторін.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч.1 ст.638 та ст.1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Так, між сторонами правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Про ознайомлення із запропонованими умовами відповідач ознайомилася та погодилася, про що 09 червня 2008 року розписалася у заяві. Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст.634 ЦК України.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Відтак, подавши заяву від 09 червня 2008 року, відповідач підтвердила, що ознайомлена з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку.

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Оскільки відповідачем не оспорювався факт укладення з позивачем кредитного договору, отримання грошових коштів, ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг, відсутні правові підстави для висновку про не укладення договору між сторонами.

Посилання суду першої інстанції на правовий висновок Верховного Суду України у справі №6-16цс15 від 11 березня 2015 року колегія суддів уважає помилковим, оскільки фактичні обставини, які були предметом розгляду Верховного Суду України та даної справи є різними. Крім того, Верховним Судом України зроблено правовий висновок стосовно договору про збільшення позовної давності та відсутні висновки про неможливість укладення кредитного договору у порядку ст.634 ЦК України.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості убачається, що відповідач належним чином взяті зобов»язання не виконував, у зв»язку із чим виникла заборгованість, а саме - 6573,19 грн. заборгованості за кредитом, 12100,30 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 1519,23 грн. пені та комісії, які підлягають стягненню в судовому порядку.

Разом з тим, колегія суддів не убачає підстав для задоволення вимог в частині стягнення штрафу в сумі 250, грн. (фіксована частина) та 1009,64 грн. (процента складова) з огляду на таке.

Відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено стягнення штрафу з позичальника при порушенні останнім строків платежів за будь-яким грошовим зобов»язанням.

Окрім того, умовами договору передбачена сплата пені у разі прострочення виконання зобов»язання.

В Постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15 висловлена наступна правова позиція :

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотриманняположень, закріплениху статті 61 КонституціїУкраїни щодозаборони подвійноїцивільно-правовоївідповідальності заодне іте саме порушення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів уважає, що в частині задоволення вимог про стягнення штрафу слід відмовити з огляду на зазначені вище вимоги законодавства та правову позицію Верховного суду України.

За змістом ст.309 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1218 грн. у рахунок відшкодування витрат на оплату суми судового збору за подання позовної заяви та 1338,80 грн. за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 23 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість станом на 30 вересня 2015 року у сумі 20192,72 грн., що складається з 6573,19 грн. заборгованості за кредитом, 12100,30 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 1519,23 грн. пені та комісії.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» 1218 грн. у рахунок відшкодування витрат на оплату суми судового збору за подання позовної заяви та 1338,80 грн. за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов