Справа № 308/3729/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2017 м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Світлик О.М.,

при секретарі судового засідання Гайданці Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Позов мотивує тим, що 10.10.2015 року, о 03 год. 10 хв., ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом марки «Фольксваген Гольф», н/з SО 769 АS, в порушення вимог п. п. 12.1, 13.1, 2.10 «а», «б», «в», «д» Правил дорожнього руху, не дотримався безпечної швидкості та дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Пежо 307», н/з НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3

Вказує, що власником автомобіля марки «Пежо 307», н/з НОМЕР_1 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 12.07.2006 року є вона.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 30.12.2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КпАП України.

Зазначає, що внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль, належний їй на праві власності, отримав значні технічні ушкодження. Відповідно до звіту № 101 про оцінку автомобіля від 14.10.2015 року матеріальні збитки, завдані їй, в тому числі й ремонт, становлять 62830,75 грн. Власником автомобіля марки «Фольксваген Гольф», н/з SО 769 АS є ОСОБА_2

Вказує, що відповідальність ОСОБА_2 на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована на підставі договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відтак, враховуючи, що відповідальність відповідача на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована з нього підлягає стягнення сума заподіяної шкоди.

Крім того, зазначає, що внаслідок ДТП їй також заподіяно і моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у звязку з ушкодженням власності автомобіля та неможливості протягом тривалого часу користуватися автомобілем за його призначенням, порушенням її нормальних життєвих звязків, певним ударом престижу. Також вона була змушена неодноразово відвідувати авторинок та магазини у пошуку необхідних для ремонту запчастин. Розмір відшкодування моральної шкоди визначає у 10000 грн.

Враховуючи, що її майно ушкоджено внаслідок ДТП та те, що внаслідок ушкодження цього майна нею були перенесені певні душевні страждання, викликані дискомфортом у вигляді неможливості тривалий час використовувати свою власність за її прямим призначенням, клопотами по ремонту автомобілю, зазначає, що вона має право на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди та моральної шкоди.

З метою визначення розміру заподіяної шкоди, нею було замовлено відповідну оцінку, за рахунок чого нею понесені витрати в розмірі 800,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією.

На підставі викладеного позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти у сумі 62830,75 грн. у відшкодування завданої матеріальної шкоди, кошти у сумі 10000,00 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди, 800,00 грн. витрат на проведення оцінки заподіяної шкоди, а всього стягнути грошових коштів на суму 73630,75 грн. та судові витрати.

Під час розгляду справи позивач на підставі ст. 31 ЦПК України зменшила позовні вимоги, про що подала відповідну заяву від 07.05.2016 року (а.с. 57), згідно з якою, у звязку із частковим відшкодуванням МТСБУ завданої матеріальної шкоди в розмірі 53158,96 грн., просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти у сумі 9671,79 грн. у відшкодування завданої матеріальної шкоди, кошти у сумі 10000,00 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди, 800,00 грн. витрат на проведення оцінки заподіяної шкоди, а всього стягнути грошових коштів на суму 20471,79 грн. та судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 в дане судове засідання не зявилася, однак відповідно до поданої до суду заяви її представника ОСОБА_4 від 12.12.2016 року, останній просить розглянути справу без участі позивача та його представника на підставі наявних у матеріалах справи доказах, позовні вимоги наведені в позовній заяві підтримують в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в дане судове засідання не зявився, однак подав через канцелярію суду заяву від 18.05.2017 року, в якій просить розглянути справу без його участі, зазначивши, що позовні вимоги визнає повністю, а саме, в частині відшкодування суми в розмірі 20471,79 грн., заподіяної ДТП.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.12.2015 року ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП України, за те, що 10.10.2015 року, о 03.10 год., біля будинку № 79 по вул. Загорська в м. Ужгород, керуючи автомобілем марки «Фольксваген Гольф», н/з SO 769 AS, не дотримавшись безпечної швидкості та дистанції допустив зіткнення з автомобілем марки «Пежо 307», н/з НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, в результаті чого автомобіль марки «Пежо 307», н/з НОМЕР_1, виїхав на зелену зону, а автомобіль марки «Фольксваген Гольф», н/з SO 769 AS, допустив зіткнення об бетонний стовп, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, після чого ОСОБА_2 залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, чим порушив вимоги п. п. 12.1, 13.1, 2.10 «а», «б», «в», «д» Правил дорожнього руху (а.с. 12).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу РСА № 417464, виданого Ужгородським МРЕВ 12.07.2006 року, власником транспортного засобу «Peugeot 307 X-Line 16.6 E», номерний знак НОМЕР_1, є позивач ОСОБА_1 (а.с. 8).

Статтею 15 ЦК України регламентовано, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 61 ЦПК України).

Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України підставами звільнення від доказування є вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Як розяснено у п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року № 4, особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Згідно з наявного в матеріалах справи звіту № 101 від 14.10.2015 року, складеного ПП ОСОБА_6, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля Peugeot 307 X-Line 16.6 E, номерний знак НОМЕР_1, визначена за витратним підходом, враховуючи податок на додану вартість 10471,79 грн., складає 62830,75 грн. (а.с. 13-20).

Як встановлено судом, позивачу було частково відшкодовано завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду шляхом виплати їй 22.04.2016 року страхового відшкодування у розмірі 53158,96 грн., що підтверджується наданою позивачем довідкою ПАТ КБ «Приватбанк» від 05.05.2016 року (а.с. 58).

З огляду на викладене, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, а також враховуючи повне визнання відповідачем зменшених позовних вимог, суд вважає доведеним факт заподіяння матеріальної шкоди позивачу з боку відповідача, яка на підставі ст. ст. 1166, 1187 ЦК України повинна відшкодовуватися особою, яка її завдала, тобто відповідачем.

Таким чином, суд приходить до переконання, що зменшені позовні вимоги про відшкодування відповідачем матеріальної шкоди є підставними, а тому з останнього на користь позивача підлягають до стягнення грошові кошти в сумі 9671,79 грн. у відшкодування завданої матеріальної шкоди (62830,75 грн. - 53158,96 грн. = 9671,79 грн.).

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд констатує наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала, у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з п. 9 даної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що пошкодження автомобіля, належного позивачу ОСОБА_1, мало місце, а отже вона має право на відшкодування моральної шкоди у звязку із пошкодженням її майна. З урахуванням характеру та обсягу душевних страждань, які позивач зазнала у звязку із пошкодженням її майна внаслідок неправомірних дій відповідача, характеру адміністративного правопорушення, беручи до уваги наявність душевних переживань у позивача внаслідок позбавлення її можливості використовувати автомобіль та вимушених змін у способі її життя, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що моральну шкоду слід визначити в розмірі 10000 грн.

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що позивачем були понесені витрати за проведення оцінки її пошкодженого автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 800,00 грн., що стверджується розрахунковою квитанцією ПП ОСОБА_6 № 173539 від 10.12.2015 року (а.с. 13), які також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат по справі, суд зазначає наступне.

При зверненні з даною позовною завою позивачем ОСОБА_1 були понесені судові витрати в сумі 736,31 грн. сплаченого судового збору (а.с. 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно з п. п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції чинній на день подання позову) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (551,20 грн.) та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати (6890,00 грн.).

Таким чином, з урахуванням ціни зменшених позовних вимог (20471,79 грн.), які судом задоволено повністю, у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати в сумі 551,20 грн. судового збору.

Разом з тим, суд зазначає, що у разі зменшення розміру позовних вимог зайво сплачена сума судового збору підлягає поверненню у порядку, визначеному п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», а саме за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 223, 294, 296 ЦПК України, ст. ст. 15, 23, 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, грошові кошти у сумі 9671 (девять тисяч шістсот сімдесят одна) гривня 79 коп. у відшкодування завданої матеріальної шкоди, 10000 (десять тисяч) гривень у відшкодування завданої моральної шкоди, 800 (вісімсот) гривень витрат за проведення оцінки заподіяної шкоди та судові витрати у сумі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча О.М. Світлик