Справа № 204/5763/16-ц
Провадження № 2/204/178/17 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2017 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Променергетика» до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2016 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 03.02.2016 року, зареєстрований в реєстрі за № 190, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 03 лютого 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 було вчинено вищевказаний виконавчий напис, із змісту якого випливає, що він зобовязує повернути від ТОВ «Променергетика» до ТОВ «Порше Лізинг Україна» транспортний засіб - AUDI SQ5. ОСОБА_3 виконавчого напису, як виконавчого документу, було виконано Красногвардійським відділом державної виконавчої служби (провадження №50424655), про що складено відповідну постанову про закінчення виконавчого провадження від 05.04.2016 року. Позивач вважає, що цей виконавчий напис не підлягає виконанню з підстав недотримання приватним нотаріусом вимог чинного законодавства України та порушенням порядку вчинення виконавчих написів, визначеного Законом України «Про нотаріат» та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при його вчиненні. Так, лізингодавець повинен спочатку відмовитись від договору лізингу, в спосіб який би підтверджував обізнаність лизингоодержувача з такою відмовою, і тільки потім вимагати повернення обєкту лізингу на підставі виконавчого напису нотаріуса. В звязку з цим, ще на стадії прийняття заяви та документів для вчинення виконавчого напису, нотаріус повинен був вимагати надання належних документальних доказів на підтвердження виконання лізингодавцем зобовязання щодо письмового повідомлення позивача про прийняте рішення про дострокове припинення Договору фінансового лізингу від 14.02.2014 року № 00009544, в наслідок відмови від нього в односторонньому порядку, що дало б лізингодавцю право вимагати повернення предмета лізингу від позивача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Обізнаність лизингоодержувача про відмову лізингодавця від договору лізингу є суттєвою умовою встановленою законом для вчинення виконавчого напису. Для підтвердження виконання лізингодавцем зобовязання, щодо письмового повідомлення позивача про прийняте рішення відмови лізингодавця від договору лізингу, і обізнаність лізингоодержувача з такою відмовою, як умова для нотаріуса для вчинення виконавчого напису, лізингодавцем було надано: опис вкладання у цінний лист та повідомлення про вручення поштового відправлення на адресу позивача. З опису вкладання у цінний лист не можна зробити висновок, що позивачу було направлено саме прийняте рішення відмови лізингодавця від договору лізингу. Першим пунктом у цьому описі вкладення зазначено: «ОСОБА_3 про сплату заборгованості вих. № 00009544 від 05.10.2015 року», а інші пункти визначені, як рахунки-фактури за різні періоди. Позивач вважає, що «вимога про сплату заборгованості вих. № 00009544 від 05.10.2015 року» це не відмова від договору. Що стосується «повідомлення про вручення поштового відправлення на адресу позивача», як доказу направлення «вимоги про сплату заборгованості вих. № 00009544 від 05.10.2015 року», то будь-якій неупередженій особі очевидно, що це повідомлення також не може бути доказом, не тільки отримання позивачем відмови лізингодавця від договору лізингу, а і взагалі будь якого поштового відправлення від лізингодавця. Аналіз змісту цього документу наданого лізингодавцем вказує на те, що він містить відмітку в полі «не вручено» яка вказує на те, що будь-яке поштове відправлення за цим повідомленням не було вручене адресату, а також, не містить підпису будь якої посадової особи позивача чи інших доказів, які вказують на те що поштове повідомлення взагалі було вручене конкретному адресату. Ніщо у представлених документах не свідчить про здійснене повідомлення позивача про відмову від договору лізингу, тому подальші дії нотаріуса з прийняття заяви на вчинення виконавчого напису і вчинення виконавчого напису вже мали ознаки незаконних дій. Законодавство встановлює спеціальну пряму норму, відповідно до якої нотаріус повинен здійснювати повернення об'єкта лізингу, тільки на підставі договорів лізингу, що передбачають у безспірному порядку повернення об'єкта лізингу. Для повернення об'єкта лізингу нотаріусу має бути надано оригінал договору лізингу. Очевидно, що ця вимога визначена законодавцем для того, щоб нотаріус ознайомився із змістом договору лізингу і перевірив його на відповідність вимогам вчинення виконавчих написів. Договір фінансового лізингу від 14.02.2014 року № 00009544 має у своєму складі наступну норму (п.13.6): «Якщо Порше Лізинг Україна не зможе здійснити свої права на вилучення (повернення) як передбачено у цьому пункті 13, вона матиме право на вилучення обєкту лізингу у Лізингоодержувача в примусовому порядку відповідно до виконавчого напису нотаріуса». Пункт 13 показує, що лізингодавець має право вилучити обєкт лізингу у примусовому порядку тільки в разі, якщо лізингоодержувач відмовляється від повернення обєкту лізингу або його затримує. Отже, відмова чи затримка повернення обєкту лізингу, як підстава для примусового повернення, потребує доказів та їх оцінки, а тому вже по своїй суті не може вважатися безспірною. І, зазначений у договорі примусовий порядок, ніяк не можна ототожнити із безспірним порядком повернення обєкту лізингу не тільки за вживанням іншої термінології, але й тому, що право на вилучення у примусовому порядку «Порше Лізинг Україна» матиме тільки в разі, якщо не зможе здійснити свої права на вилучення в разі відмови чи затримки повернення предмету лізингу лізингоотримувачем. Таким чином, нотаріус, як фаховий правник, аналізуючи текст договору не міг не бачити, що за своїм змістом він не передбачає безспірного повернення об'єкта лізингу, а отже не відповідає вимогам для вчинення виконавчого напису і не може бути підставою для вчинення цієї нотаріальної дії. Крім того, як на момент вчинення виконавчого напису, заборгованості за період липень-жовтень 2015року у позивача перед лізингодавцем не існувало, так і за період вказаний у виконавчому написі сума і структура заборгованості не відповідає дійсності (з виконавчого напису вбачається, що нотаріусом не було враховано часткове погашення боргу за цей період). Також, спірний виконавчий напис було вчинено без попередньої оплати, про що свідчать копія «рахунку за вчинення виконавчого напису (договір ФЛ 00009544) №16 від 23.02.2016року» від приватного нотаріуса ОСОБА_2 до платника ТОВ «Порше Лізинг Україна» на суму 3250грн. без ПДВ та копія платіжного доручення «Порше Лізинг Україна» № 50028381 на суму 3250грн від 29 лютого 2016 року про сплату ОСОБА_2 послуг відповідно рахунку №16 від 23.02.2016 року. Відповідно до цих документів вчинення виконавчого напису було здійснено тільки через 6 днів після його вчинення, а відтак він не може вважатися вчиненим законно.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги позивача та просив задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилався на обставини, які викладені в позовній заяві.

Відповідачка в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та зазначила, що є вона публічною особо, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - сторін нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Лише в разі оскарження відмови від вчинення нотаріальної дії або процедури її вчинення, а також при розгляді позовів про відшкодування майнової шкоди нотаріусом, нотаріус може залучатися до судового провадження в якості відповідача, в інших випадках нотаріус залучається в якості свідка або третьої особи. Тому, вона не є належним відповідачем по справі.

Представник третьої особи ОСОБА_4 в судове засідання також не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, раніше надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. Ще раніше надав суду письмові заперечення, в яких просив відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог, у звязку з наступним. Так, при вирішенні справ, які стосуються оспорювання прав і обовязків сторін, набутих на підставі вчинених нотаріальних дій, нотаріуси в розумінні статей 30, 34, 35 ЦПК України, не є особами, прав і обовязків яких стосується спір сторін, оскільки відсутня їх юридична заінтересованість у результатах вирішення справи судом і реалізації ухваленого в ній рішення. Отже, справи за спорами, щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом, в даному випадку ТОВ «Порше Лізинг Україна». Сам же нотаріус може залучатися судами, як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Рішення у таких справах фактично жодним чином не впливають на нотаріусів. Щодо твердження позивача про неналежне припинення Договору, то дане твердження не може бути взяте судом до уваги, оскільки не відповідає дійним обставинам справи, є безпідставним та необґрунтованим з огляду на те, що 26.11.2015 року третьою особою направлено позивачу ОСОБА_3 про сплату заборгованості за договором, повернення Обєкту лізингу та повідомлення про відмову від договору цінним листом з описом вкладення. Представник позивача 30.11.2015 року ОСОБА_3 отримав, що підтверджується повідомленням про вручення поштових відправлень за № 988 з підписом представника позивача, датою отримання та поштовим штемпелем з датою отримання 30.11.2015 року. Пунктом 12.13 Умов договору, сторони погодили, що у випадках, передбачених пунктами 12.6 та 12.12, Договір вважається розірваним на 10-й робочий день з дня надіслання письмового повідомлення третьою особою на адресу позивача. Отже, датою розірвання договору є 10.12.2015 року. Щодо безспірності суми заборгованості та вчинення виконавчого напису, то виходячи з нотаріальної практики, яка склалася під час вчинення виконавчих написів, то під документом, що встановлює прострочення виконання зобовязання за нотаріально посвідченим договором, прийнято вважати заяву стягувача (претензію або тотожний за юридичним значенням документ (повідомлення) про прострочення платежу, передану боржнику безпосередньо стягувачем або надіслану боржникові поштою зі зворотним повідомленням, або передану через нотаріуса в порядку, передбаченому ст. 84 ЗУ «Про нотаріат». Чинними приписами законодавства встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. У свою чергу, третьою особою було надано нотаріусу оригінал Договору про фінансовий лізинг № 00009544 від 14.02.2014 року, оригінали рахунків-фактури на оплату лізингових платежів, оригінал ОСОБА_3 (повідомлення) про сплату заборгованості за договором, повернення Обєкту лізингу та повідомлення про відмову від договору вих. №00009544 від 05.10.2015 року та підтвердження отримання вимоги позивачем. При цьому, суми, зазначенні у ОСОБА_3 та виконавчому написі, співпадають та заборгованість зазначена в них є непогашеною на даний момент. Таким чином, з огляду на вищезазначене, для вчинення оспорюваного виконавчого напису третьою особою було подано усі необхідні документи, передбачені Переліком, які підтверджують безспірність заборгованості, а нотаріусом, в свою чергу, було повністю дотримано вимоги, передбачені законом. Позивач стверджує, що у ОСОБА_3 вказана сума несплачених лізингових платежів не відповідає дійсності, оскільки останній сплачував кошти за Договором, про що надав платіжні доручення. Разом з тим, у відповідності до п. 6.12 Умов лізингу, у випадку, якщо позивач здійснює платежі, що не покривають усіх його зобовязань перед третьою особою, та/або затримує платежі, сторони погоджуються, що суми, виплачені позивачем наступним чином (у послідовності зазначеній нижче): витрати на відновлення стану Обєкту лізингу, в тому числі, якщо такі витрати не були з будь-яких причин відшкодовані з боку страховика Обєкту лізингу відповідно до умов Договору, в тому числі державний технічний огляд/обовязковий технічний контроль, технічне обслуговування відповідно до рекомендацій виробника тощо; штрафні санкції за прострочення сплати будь-яких Платежів; лізингові платежі (при чому в першу чергу відсотки/проценти за користування, а потім частину Обсягу фінансування; інші компенсації інших витрат третьої особи у звязку з цим Договором. Таким чином, кошти сплачені позивачем, були зараховані та розподілені відповідно до п. 6.12 Умов лізингу в погашення прострочених платежів, сплати штрафів та процентів за користування. Щодо оплати послуг нотаріуса, то за вчинення виконавчого напису третьою особою сплачено кошти у розмірі, що підтверджується Рахунком № 16 від 23.02.2016 року та Платіжним дорученням № 50028381 від 29.02.2016 року. Посилання позивача на ч. 1 ст. 42 Закону України «Про нотаріат» є безпідставними та надуманими, такими що не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки сама оплата за вчинення виконавчого напису не впливає на його законність, а головне не порушує права позивача та відповідача. Крім того, оплата послуг нотаріуса після здійснення нотаріальної дії, не є підставою, з якою закон повязує недійсність вчиненого нотаріусом виконавчого напису. Таким чином, обставини викладені у позовній заяві не відповідають дійсності та не можуть бути взяті судом до уваги.

Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають по наступним підставам.

У судовому засіданні було встановлено, що 14 лютого 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Променергетика» (лізингоодержувач) укладено договір про фінансовий лізинг №00009544, за умовами якого лізингодавець зобовязався придбати у дилера-продавця ПП «Аеліта-Моторс», якого лізингоодержувач обирав на власний розсуд, у власність транспортний засіб (об`єкт лізингу) - автомобіль Audi SQ5 3.0 TFSI, 2014 року випуску, шасі № WAUZZZ8R7EA068217, двигун № СТХ 001398, вартістю 131643,13 доларів США, що на моменту укладення договору становило 1168990,99 грн., і надати його лізингоодержувачу на умовах фінансового лізингу згідно з положеннями застосованого українського законодавства та цього контракту зі сплатою впродовж 60 місяців по 2721,87 доларів США лізингового платежу (договір фінансового лізингу, п.3.1, п.3.2 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу.

За п. 1 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, Загальні комерційні умови, які спільно з договором фінансового лізингу іменуються як контракт, а також графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (план відшкодування), як додаток до контракту, що є його невід`ємною частиною та інші додатки, що є його невід`ємними частинами, являють собою угоду між сторонами щодо придбання Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», а також передачі об`єкту лізингу лізингоодержувачу згідно з положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг» № 723/97-ВР від 16.12.1997 року, а також іншими чинними положеннями українського законодавства.

Пунктами 3.3, 3.4, 3.6 контракту визначено, що лізингоодержувач користується об`єктом лізингу на умовах фінансового лізингу згідно з положеннями чинного українського законодавства та забезпечує експлуатацію об`єкта лізингу у відповідності до цього контракту; після завершення строку лізингу за контрактом лізингоодержувач придбаває об`єкт лізингу у Порше Лізинг України за купівельною ціною, що буде визначена Порше Лізинг Україна з урахуванням виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань щодо сплати лізингових платежів та інших платежів, які підлягають виплаті за цим контрактом; за умови повної сплати лізингоодержувачем всіх платежів за контрактом, а також виходячи з припущення, що відповідне законодавство України, що регулює відносини сторін за контрактом, не зазначає змін, після остаточного погашення лізингоодержувачем всіх належних до сплати платежів за контрактом, купівельна ціна об`єкта лізингу буде вважатись належним чином сплаченою лізингоодержувачем; у разі неповної сплати лізингоодержувачем будь-яких платежів за контрактом розмір купівельної ціни буде визначений відповідним чином; сторони погодили, що якщо лізингоодержувачем є фізична особапідприємець або юридична особа, контракт укладається з метою забезпечення господарської діяльності лізингоодержувача.

Відповідно п. 4.1, п.4.2 контракту, Порше Лізинг України зберігатиме за собою право власності на об`єкт лізингу, в той час як лізингоодержувач матиме право на експлуатацію об`єкта лізингу впродовж всього строку дії контракту (окрім випадків, коли Порше Лізинг Україна матиме право розірвати цей контракт/відмовитися від контракту та вимагати повернення об`єкта лізингу, як зазначено в цьому контракті); після завершення строку дії цього контракту та здійснення останнього лізингового платежу, інших платежів за цим контрактом і виконання всіх зобов`язань лізингоодержувачем, право власності на об`єкт лізингу перейде до лізингоодержувача; з цією метою сторони укладуть договір купівлі-продажу, підпишуть додаткову угоду до цього контракту або оформлять таке придбання в інший спосіб, визначений Порше Лізинг Україна.

За п. 6.1 контракту, для експлуатації об`єкта лізингу лізингоодержувач щомісяця має здійснювати на користь Порше Лізинг Україна лізингові платежі відповідно до графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування), що являє собою невідємну частину цього контракту, та інших положень контракту; кожний лізинговий платіж включає: відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування; частину від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості об`єкту лізингу); комісії; покриття витрат, пов`язаних з оплатою послуг та відшкодуванням, що підлягають виплаті у строки та на умовах, передбачених цим контрактом та інші витрати, передбачені або прямо пов`язані з контрактом.

Згідно п. 6.5 контракту, лізингові платежі перераховуються лізингоодержувачем на рахунок, зазначений Порше Лізинг Україна у графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плані відшкодування) не пізніше дати, вказаної у зазначеному графіку; лізингові платежі у будь-якому разі не підлягають поверненню лізингоодержувачу, за винятком випадків, визначених контрактом.

У відповідності до п. 6.12 контракту, у випадку, якщо лізингоодержувач здійснює платежі, що не покривають усіх його зобовязань перед Порше Лізинг Україна, та/або затримує платежі, сторони погоджуються, що суми, виплачені лізингоодержувачем, розподілятимуться наступним чином: витрати на відновлення стану обєкта лізингу, в тому числі якщо такі витрати не були з будь-яких причин відшкодовані з боку страховика обєкту лізингу відповідно до умов контракту, в тому числі державний технічний огляд/обов`язковий технічний контроль, технічне обслуговування відповідно до рекомендацій виробника, тощо; штрафні санкції за прострочення сплати будь-яких платежів; лізингові платежі (при чому в першу чергу відсотки/проценти за користування, а потім частину від обсягу фінансування); інші компенсації інших витрат лізингодавця у зв'язку з цим контрактом; лізингоодержувач не може змінювати цю послідовність, в тому числі шляхом встановлення призначення платежу.

Пунктом 6.17 контракту встановлено, що лізингоодержувач зобов`язується сплатити всі та будь-які платежі за контрактом протягом 5 робочих днів з моменту відправлення лізингодавцем відповідної вимоги та/або рахунку, якщо інший термін не обумовлено контрактом.

В п. 8.2 контракту сторони узгодили, що у випадку прострочення сплати платежу до лізингоодержувача застосовуються такі санкції: пеня у розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної випалити платежу; штрафні санкції за вимоги щодо до сплати, надіслані лізингодавцем: в еквіваленті 15 доларів США за першу вимогу, еквівалент 20 доларів США за другу вимогу, еквівалент 25 дол. США за третю вимогу (якщо лізингодавець вирішить її направити); компенсації будь-яких витрат, понесених лізингодавцем та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, не виплачених лізингоодержувачем у відповідності до контракту. Вищезазначені санкції підлягають виплаті лізингоодержувачем впродовж 10 робочих днів після надіслання відповідної вимоги лізингодавцем.

Підпунктом 8.3.2 контракту передбачено, що якщо лізингоодержувач повністю або частково не здійснить оплату одного лізингового платежу, при цьому якщо прострочення лізингового платежу триває більше 30 днів (у відповідності до Закону України «Про фінансовий лізинг»), лізингодавець має право розірвати контракт/відмовитися від контракту і витребувати об`єкт лізингу від лізингоодержувача, в тому числі у примусовому порядку згідно з виконавчим написом нотаріуса.

Відповідно п. п. 12.6.1, 12.6.13 п.12.6 контракту, лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати контракт та повернути обєкт лізингу у разі, якщо лізингоодержувач не сплатив один наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобовязання зі сплати перевищує 30 календарних днів; за винятком обставин та/або в умовах форс-мажору, які на думку лізингодавця, ставлять під загрозу або затримують виконання договірних зобовязань, або за яких лізингоодержувач неспроможний виконати свої зобовязання за контрактом.

Пунктом 12.9 контракту передбачено, що у разі дострокового закінчення строку лізингу/розірвання контракту відповідно до п. 12 контракту, відмови лізингоодержувача придбати об`єкт лізингу, як передбачено п. 4.2, а також якщо лізингодавець вимагає повернення об`єкту лізингу відповідно до інших положень контракту, лізингооджержувач зобов`язаний повернути об`єкт лізингу за свій власний рахунок у відмінному робочому і технічному стані за адресою місцезнаходження лізингодавця, якщо інша адреса не вказана лізингодавцем, впродовж 10 (десяти) робочих днів з дати одержання відповідного запиту. В цей же строк лізингоодержувач сплачує лізингодавцю будь-яку різницю між вартістю об`єкту лізингу (тобто сумою грошових коштів, що було фактично отримано лізингодавцем в результаті продажу об`єкту лізингу або якщо об`єкт лізингу залишився у власності Порше Лізинг Україна, ринковою вартістю об`єкта лізингу, що визначається професійним оцінювачем майна відповідно до чинного законодавства) та лізинговими платежами, що залишилися несплаченими відповідно до графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування), а також іншими платежами, що залишились несплаченими лізингоодержувачем відповідно до контракту. Сторони погодили, що вказана різниця є упущеною вигодою лізингодавця та має бути відшкодована Порше Лізинг України лізингоодержувачем відповідно до умов контракту та чинного законодавства. Зобов`язання щодо сплати такої різниці залишається чинним до моменту його виконання лізингоодержувачем, в тому числі після закінчення строку лізингу/розірвання контракту.

Пунктом 12.13 контракту сторони погодили, що у випадках, передбачених пунктами 12.6 та 12.12, контракт вважається розірваним на 10-й робочий день з дня надіслання письмового повідомлення лізингодавця на адресу лізингоодержувача.

Згідно п. 13.1 контракту, лізингоодержувач зобовязаний у строки, встановлені лізингодавцем, повернути обєкт лізингу лізингодавцю у всіх випадках дострокового закінчення строку лізингу, розірвання контракту, крім випадку, коли лізингоодержувач набуває право власності на обєкт лізингу відповідно до умов контракту. Якщо лізингоодержувач відмовляється від повернення або затримує повернення об`єкту лізингу, лізингодавець має право вилучити (повернути) об`єкт без попередньої згоди лізингоодержувача у визначеному законодавством України порядку.

Відповідно до умов п. 13.6 контракту, якщо лізингодавець не зможе здійснити свої права на вилучення (повернення), як передбачено у п. 13, він має право на вилучення об`єкту лізингу у лізингоодержувача в примусовому порядку відповідно до виконавчого напису нотаріуса.

Сторонами також був підписаний додаток до договору фінансового лізингу графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (план відшкодування).

14 лютого 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Променергетика» (лізингоодержувач) укладена додаткова угода № 1 до договору № 00009544, відповідно якої, якщо в період з 01.12.2013 року по 28.02.2014 року об`єктом лізингу є автомобіль будь-якої моделі ОСОБА_4, доповнити п. 12.5 контракту підпунктом в) наступного змісту: «у випадку дострокового закінчення строку лізингу раніше ніж через 36 місяців з дня його підписання, лізингоодержувач в будь-якому випадку зобов`язується сплатити лізингодавцю додаткову комісію в розмірі 3,5% від вартості об`єкта лізингу».

На виконання умов договору третьою особою був переданий позивачу автомобіль, обумовлений договором № 00009544 від 14.02.2014 року.

Позивач договірні зобов`язання, починаючи з березня 2015 року, виконував неналежним чином, порушуючи термін сплати лізингових платежів, в зв'язку з чим станом на 05.10.2015 року (дата формування вимоги) у останнього залишилась непогашена заборгованість у розмірі 189890,55 грн. за наступними платежами:

- часткова несплата щомісячного лізингового платежу за липень 2015 року на суму 15456,79 грн. відповідно до рахунку №00284756 від 03.07.2015 року, належного до сплати відповідно до плану відшкодування не пізніше 15.07.2015 року;

- несплата щомісячного лізингового платежу за серпень 2015 року на суму 57423,29 грн. відповідно до рахунку №00290415 від 03.08.2015 року, належного до сплати відповідно до плану відшкодування не пізніше 15.08.2015 року;

- несплата щомісячного лізингового платежу за вересень 2015 року на суму 59486,47 грн. відповідно до рахунку №00295290 від 02.09.2015 року, належного до сплати відповідно до плану відшкодування не пізніше 15.09.2015 року;

- несплата щомісячного лізингового платежу за жовтень 2015 року на суму 57524,00 грн. відповідно до рахунку №00300402 від 05.10.2015 року, належного до сплати відповідно до плану відшкодування не пізніше 15.10.2015 року.

В якості підтвердження зазначеної заборгованості відповідачем надано зведену облікову виписку з рахунку клієнта ТОВ НВП «Променергетика» від 05.10.2015 року.

Крім заборгованості за несплаченими лізинговими платежами, позивачу нараховано штрафні санкції у розмірі 2418,12 грн.

Таким чином, позивач свої договірні зобов`язання по оплаті лізингових платежів здійснював із порушенням графіку та не в повному обсязі.

В зв`язку з неодноразовим порушенням умов контракту, щодо невчасної сплати лізингових платежів, відповідач 26.11.2015 року направив позивачу цінним листом з описом вкладення вимогу про сплату заборгованості за договором в сумі 192308, 67 грн. (189 890,55 грн. лізингові платежі та 2418,12 грн. штрафні санкції), повернення об'єкту лізингу ТОВ «Порше Лізинг Україна» за адресою: м. Київ, пр. Павла Тичини, 1-в, офіс "В" протягом 10 робочих днів з моменту отримання вимоги та повідомив про відмову від договору згідно ч. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг», п.п.8.3.2, 12.6.1, 12.9 контракту.

Зазначену вимогу отримано представником позивача 30.11.2015 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштових відправлень за № 988.

Позивач на отриману вимогу не відреагував.

Відповідно ч. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів; стягнення за виконавчим написом нотаріуса проводиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Частиною 3 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову.

Отже, враховуючи умови п. 12.13 контракту, датою розірвання договору є 10.12.2015 року.

Позивачем в строк, визначений третьою особою у вимозі (10 робочих днів з дня доставки повідомлення на адресу місця знаходження/проживання позивача), тобто, з 30.11.2015 року (день отримання вимоги) до 14.12.2015 року (останній день добровільного повернення об`єкту лізингу), та згідно з умовами п.12.9 контракту, предмет лізингу в добровільному порядку повернутий не був.

В зв'язку з неповерненням об'єкту лізингу в добровільному порядку, третя особа звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 для вчинення виконавчого напису та предявлення його до виконання.

23 лютого 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 був вчинений виконавчий напис про зобов`язання позивача повернути відповідачу предмет лізингу (транспортний засіб марки - Audi, модель - SQ5, номер шасі - WAUZZZ8R7EA068217, рік виробництва - 2014, колір - червоний, державний номер - АА5812ОС, вартістю 1731641,57 грн.), який було передано на умовах фінансового лізингу за договором про фінансовий лізинг № 00009544 від 14.02.2014 року, за несплачену в період з 16.07.2015 року по 05.10.2015 року (станом на 05.10.2015 року) заборгованість з лізингових платежів в сумі 189890,55 грн. та штрафних санкцій в сумі 2418,12 грн., всього в сумі 192308,67 грн. Зазначений напис зареєстровано в реєстрі за № 190.

Об'єкт лізингу було вилучено у позивача в примусовому порядку, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 05.04.2016 року головного державного виконавця Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_5 при виконанні виконавчого напису № 190 від 23.02.2016 року.

Всі вищевказані обставини встановлені рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2016 року по справі № 904/7238/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Променергетика» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с.145-149).

Зазначене рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2016 року по справі № 904/7238/16 було залишене без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23 січня 2017 року (а.с.150-161).

В свою чергу, постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23 січня 2017 року по справі № 904/7238/16 була залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 11 квітня 2017 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, вищевказані обставини, щодо виниклих правовідносин між сторонами, не потребують доказування, оскільки ці обставини встановлені судовим рішенням по вказаній господарській справі, що набрало законної сили.

Позивач вважає незаконним та таким, що вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, виконавчий напис від 03.02.2016 року, зареєстрований в реєстрі за № 190, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, у звязку з чим, просив визнати його таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивачем був предявлений позов у даній справі до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2.

В свою чергу, як розяснив п. 26 (абзаци 1, 2) Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі, як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Проте, судом не встановлено обставин для відступлення від висновків Верховного Суду України.

Так само, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у своїй Постанові Пленуму № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», зазначив, що право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (частина друга статті 50 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат»). Спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа.

Таким чином, судом встановлено, що належним відповідачем по даній справі є саме стягувач за виконавчим написом, а саме: Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна».

У звязку з вищевказаним, судом було розяснено представнику позивача ОСОБА_1 про предявлення позивачем даного позову до неналежного відповідача та було розяснено про можливість заміни або залучення до участі у дану справу належного співвідповідача, в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України, в особі Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна».

Разом з тим, представник позивача в судовому засіданні категорично заперечував проти заміни або залучення співвідповідача до участі у дану справу та вказав, що позивач вважає належним відповідачем саме приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2.(а.с.130)

За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог, у звязку з предявленням них до неналежного відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3, 15, 16 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-61, 179, 209, 212-215, 360-7 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Променергетика» до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Самсонова