Справа № 738/1858/16-ц
№ провадження 2/738/24/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2017 року Менський районний суд

Чернiгiвської областi

в складi:

головуючого суддi ОСОБА_1

секретарів Костюк І.А., Бреус Н.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

представника третьої особи ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в м. Мена Чернiгiвської областi справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування Менської районної державної адміністрації Чернігівської області, про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року до Менського районного суду Чернігівської області звернулась ОСОБА_8 до ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування Менської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини. Позовні вимоги мотивує тим, що за час проживання з відповідачем у зареєстрованому 24 квітня 2010 року шлюбі, народився син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. Проте шлюбне життя не склалось і шлюб був розірваний. Відповідач, зібравши речі позивачки, виставив її з квартири, яку вони разом придбавали в період шлюбу, забрав ключі від помешкання, при цьому дитини залишилась проживати з відповідачем. У звязку з тим, що сторони не дійшли згоди з ким з них буде проживати малолітня дитина, позивачка змушена звернутись до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, оскільки вважає, що сину буде краще проживати з матірю.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги та показала суду, що на час розгляду справи вона зареєструвала шлюбні відносини, змінила прізвище на «Стешенко», на даний час має сімю, постійну роботу, проживає з чоловіком на орендованій квартирі в м. Мена.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив суд врахувати що малолітня дитини не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матірю, та наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовних вимог не визнав та показав, що позивачка не належним чином виконувала батьківські обовязки, зраджувала йому, в звязку з цим у них розпалась сімя. На даний час, позивачка не має житла, вона не зможе забезпечити дитину всім необхідним, тому, на думку відповідача, малолітньому сину буде краще проживати саме з батьком, в звязку з цим просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Після перерви в судове засідання відповідач не зявився, надав суду заяву про відкладення розгляду справи, в звязку з хворобою дитини.

Представник відповідача в судовому засіданні позовних вимог не визнала, просила врахувати суд характеристику надану відповідачеві за місцем його роботи, також врахувати думку сусідів, а також те, що позивачка не має можливості створити нормальні умови для проживання та розвитку малолітньої дитини, тому просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Після перерви в судове засідання не зявилась, надала суду заяву, в якій просить відкласти розгляд справи, в звязку з хворобою малолітньої дитини відповідача.

Причини на які вказує відповідач та його представник суд не може визнати поважними, оскільки вони не підтверджені належними доказами, а також не зрозуміло яким чином хвороба дитини відповідача може перешкоджати приймати участь в судовому засіданні його представникові.

Враховуючи вищевикладене, суд розцінює неявку відповідача та його представника в судове засідання з наміром затянугти розгляд справи, враховуючи, що вони були присутні в судовому засіданні, висловили свої думки з приводу заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про можливість закінчення розгляду справи без участі відповідача та його представника.

Представник третьої особи в судовому засіданні показала, що 08.09.2016 року органом опіки та піклування Менської РДА було винесено висновок про доцільність проживання малолітнього ОСОБА_9 з його батьком, оскільки матір дитини не мала житла та не могла створити належні умови для проживання дитини. Потім позивачка ОСОБА_8 звернулась до органу опіки та піклування Менської райдержадміністрації із заявою про перегляд вищевказаного висновку, дане питання було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Менській РДА 17.01.2017. Вивчивши документи надані заявницею, було зясовано, що в матері створені всі належні умови для проживання сина, за повідомленням завідувача ДНЗ «Сонечко», ОСОБА_8 в період відвідування дитиною дитячого садка, активно приймає участь у вихованні сина, забирає його і грається з ним на майданчику, постійно спілкується з вихователями, цікавиться розвитком та участю під час організаційних видів діяльності.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, враховуючи думку представника третьої особи, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні встановлено, що сторони 24 квітня 2010 року зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Менського районного управління юстиції Чернігівської області (а.с.6).

Від даного шлюбу, 14 квітня 2012 року народився син ОСОБА_9, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЕЛ № 121138, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Менського районного управління юстиції (а.с.7).

З рішення Менського районного суду Чернігівської області від 22 вересня 2016 року слідує, що шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 розірвано (а.с.50).

Як встановлено в судовому засіданні, малолітній ОСОБА_9 зареєстрований та проживає разом з батьком в АДРЕСА_1.

Як слідує з наявних у матеріалах справи повідомленнях начальника Менського ВП ГУНП в Чернігівській області від 08.11.2016 року (а.с.36,37), висновку інспектора Менського ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_10 від 02.11.2016 року (а.с.39), повідомлення головного лікаря КЗОЗ «Менська центральна районна лікарня» від 03.10.2016 року № 1011, позивачка ОСОБА_8 неодноразово зверталась до правоохоронних органів з приводу перешкоджання з боку відповідача в доступі до квартири, спричинення тілесних ушкоджень. Таким чином судом встановлено, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 склалися неприязні стосунки, відповідачем чиняться перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною.

Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що сімя є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитини має право на проживання в сімї разом із батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з народження.

Згідно зі статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Стаття 153 СК України передбачає, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків у відповідності до статті 155 Сімейного кодексу України, мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно із ч.ч. 13 статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі ч.1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоровя одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 213 ЦПК України передбачає, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Із копії свідоцтва про шлюб слідує, що ОСОБА_8 21 січня 2017 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_11, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ЕЛ № 110344, виданого Менським районним відділом державної реєстрації актів цивільного тану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області 21 січня 2017 року.

З урахуванням зазначеного, судом враховано обставини залишення позивачкою своєї малолітньої дитини, причини розпаду сімї, а також те, що позивачка має постійне місце роботи, за яким характеризується позитивно, має сімю та постійне місце проживання, відсутність будь яких негативних характеристик щодо неї в матеріалах справи, а також враховуючи інтереси малолітньої дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними і обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягнення сплачені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 141, 150, 153, 155, 157 161 Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, ст.60, 209, 213-215 ЦПК України, суд

В И Р I Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування Менської районної державної адміністрації Чернігівської області, про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місцем проживання неповнолітнього ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання його мами ОСОБА_2 - квартира АДРЕСА_2.

Судові витрати в розмірі 551 грн. 20 коп. стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області через Менський районний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.Г.Сова