АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 676/2792/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1001/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Ярмолюка О.І.,

суддів Пастощука М.М., Спірідонової Т.В.,

секретар Шевчук Ю.Г.,

з участю відповідачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 7 квітня 2017 року,

встановила:

У червні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

ПАТ КБ «Приватбанк» зазначило, що 29 листопада 2010 року сторони уклали кредитний договір, за умовами якого позивач надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 17 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку під 27,6% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка зобовязалася повернути банку кредит і сплатити йому проценти за користування кредитними коштами у строки та порядку, встановленими цим договором. ОСОБА_1 не виконала обовязків за кредитним договором, унаслідок чого станом на 30 квітня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 40 444 грн 29 коп., яка складається з 17 999 грн 73 коп. неповернутого кредиту, 18 910 грн 78 коп. процентів, 1 131 грн 67 коп. комісії та пені, 500 грн штрафу (фіксована частина), 1 902 грн 11 коп. штрафу (процентна складова).

У звязку з цим, ПАТ КБ «Приватбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 40 444 грн 29 коп. заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 7 квітня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 37 010 грн 51 коп. заборгованості по кредитному договору, яка складається з 17 999 грн 73 коп. неповернутого кредиту, 18 910 грн 78 коп. процентів, 100 грн пені, та 1 261 грн судового збору. В решті позову відмовлено.

Суд керувався тим, що ОСОБА_1 не виконала грошового зобовязання за кредитним договором, унаслідок чого банк вправі стягнути з неї неповернутий кредит, проценти та частково пеню, а стягнення з ОСОБА_1 штрафу призведе до подвійної відповідальності боржника за одне й те саме порушення строку виконання зобовязання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального права.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк», який у встановленому порядку оповіщений про час і місце судового засідання, до суду не зявився.

Заслухавши учасника процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно зясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що 29 листопада 2010 року сторони уклали кредитний договір, за умовами якого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав ОСОБА_1 кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з відповідним лімітом кредитування під 2,5% на місяць, які нараховуються на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році. При цьому банк видав ОСОБА_1 платіжну картку для обслуговування карткового рахунку «Універсальна Gold» № 339884 (строк дії картки до вересня 2014 року) та перерахував кредитні кошти на вказаний рахунок.

У подальшому ОСОБА_1 одержала нові платіжні картки: № 257794 (строк дії картки до березня 2016 року), № 951606 (строк дії картки до березня 2017 року), № 132116 (строк дії картки до серпня 2017 року), № 054073 (строк дії картки до квітня 2017 року), № 033983 (строк дії картки до серпня 2017 року).

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_1 уклали кредитний договір шляхом приєднання останньої до запропонованих банком Умов і Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 6 березня 2010 року № СП-2010-256 (далі Умови і Правила).

В рамках цього кредитного договору 28 травня 2012 року ОСОБА_1 приєдналася до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку (для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів). Процентна ставка за кредитним договором була встановлена у розмірі 2,3% на місяць.

ПАТ КБ «Приватбанк» встановило ОСОБА_1 кредитний ліміт у розмірі 18 000 грн. При цьому сторони визначили право банку змінювати розмір кредитного ліміту і тарифи кредитування.

ОСОБА_1 зобовязалася повернути позивачеві кредит і сплатити банку проценти щомісячними платежами в розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості, вносячи їх на рахунок у банку до 25-го числа місяця, що слідує за звітним.

Банк збільшив процентну ставку: з 1 вересня 2014 року до 2,7% на місяць (наказ від 18 серпня 2014 року № СП-2014-6915682), з 1 квітня 2015 року до 3,5% на місяць (наказ від 18 лютого 2015 року № СП-2015-6552838).

При виникненні прострочених зобовязань на 100 грн і більше відповідачка повинна була щомісячно сплачувати банку пеню, що розраховується з базової процентної ставки, поділеної на 30, за кожний день прострочення кредиту + 50 грн одноразово. З 1 квітня 2015 року щомісячний розмір пені становив: за прострочення платежу на один місяць 50 грн, за прострочення платежу на два і більше місяців 100 грн.

У випадку порушення ОСОБА_1 строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором, більш ніж на 30 днів, вона зобовязалася сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих процентів.

Всього ОСОБА_1 одержала у позивача 17 999 грн 73 коп. кредитних коштів. З грудня 2014 року вона не виконує зобовязання за кредитним договором.

Станом на 30 квітня 2016 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становила 36 910 грн 51 коп., з яких неповернутий кредит 17 999 грн 73 коп., проценти 18 910 грн 78 коп. Крім того, банк нарахував неустойку: 1 131 грн 67 коп., 500 грн штрафу (фіксована частина), 1 902 грн 11 коп. штрафу (процентна складова).

Зазначені обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Як передбачено ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Сторони визначили, що заява клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг, ОСОБА_2 та Памятка клієнта становлять укладений між ними договір про надання банківських послуг.

Подавши позивачеві заяву клієнта, ОСОБА_1 приєдналася до запропонованих банком умов кредитування, які встановлені останнім у стандартних формах Умовах і Правилах, Тарифах. Сторони підписали названі документи, які містять усі істотні умови кредитного договору. При цьому відповідач своїм підписом підтвердив, що він ознайомився та погоджується із запропонованими банком умовами кредитування.

Отже ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору.

Оцінивши в сукупності надані докази, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_1 не виконала грошового зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість, яка має бути стягнута з останньої.

Розмір даної заборгованості підтверджується відповідним розрахунком банку (а.с. 5-7) і не оспорюється ОСОБА_1

Посилання ОСОБА_1 на те, що заборгованість за кредитним договором виникла не з її вини не ґрунтуються на законі та фактичних обставинах справи.

Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання.

Аналіз положень ст. 614 ЦК України дає підстави для висновку, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобовязання, чинне законодавство покладає на неї обовязок довести відсутність своєї вини. Боржник звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли він доведе відсутність своєї вини у порушенні зобовязання.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 14 листопада 2012 року (справа № 6-122цс12), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

З матеріалів справи вбачається, що кредитні кошти були зняті з карткового рахунку ОСОБА_1 29 грудня 2014 року. При цьому транзакція з перерахування коштів була проведена успішно (коректно), тобто з використанням персональних даних клієнта та даних платіжної картки, зокрема коду безпеки.

Як пояснила ОСОБА_1, у той день вона спілкувалася по телефону з невідомою особою, яка назвалася працівником банку, та підтвердила цій особі дані платіжної картки.

Згідно п. 1.1.2.1 Умов і Правил клієнт зобовязується не передавати Карти, стікер PayPass, ПІНи третім особам, не використовувати Карти, стікер PayPass або нанесені на них дані в цілях, які не передбачені цим Договором і суперечать чинному законодавству.

Матеріали кримінального провадження (т. 1 а.с. 63-65, 235-238), відкритого за фактом шахрайських дій щодо ОСОБА_1, та інші докази у справі не вказують на відсутність вини останньої щодо неналежного виконання зобовязання.

За таких обставин суд першої інстанції правильно керувався тим, що підстави для звільнення ОСОБА_1 від виконання зобовязання за кредитним договором відсутні.

Не спростовують висновків суду й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 7 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_3

Судді: /підпис/ ОСОБА_4

/підпис/ ОСОБА_2

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_5

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 27