Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 27 Доповідач Косигіна Л. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Худякова А.М., Григорусь Н.Й.

при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 04 січня 2017 року

встановила:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_4, в якому зазначив, що у жовтні 2012 року він надав ОСОБА_2 в користування 70000 доларів США на строк до 01.01.2015 року, зі сплатою 12% відсотків річних, що нараховуються на залишок неповернутої суми позики, починаючи із 01.06.2013 року і до дня її повернення. Дана позика була забезпечена договором поруки, укладеним із ОСОБА_4

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17.10.2014 року на його користь стягнуто зі ОСОБА_2 і ОСОБА_4 в солідарному порядку заборгованість в сумі 100 грн., та зі ОСОБА_2: 70000 доларів США, проценти в сумі 10494,25 доларів США за період із 01.06.2013 по 31.08.2014 року. Оскільки відповідачі злісно ухиляються від виконання своїх зобов'язань та рішення суду, позивач, посилаючись на положення ст.ст. 625, 1046-1048, 1050 ЦК України, з урахуванням поданих уточнень (а.с. 23-25), просив стягнути зі ОСОБА_2 11633,87 доларів США або еквівалент в національній валюті із розрахунку відповідно до комерційного курсу долара США станом на дату повернення грошових коштів, з яких: 7985,76 доларів США - прострочені відсотки; 3647,68 доларів США - штрафні санкції, а також судові витрати.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 13.10.2015 року позовні вимоги щодо ОСОБА_2 і ОСОБА_4 роз'єднано в окремі провадження (а.с. 26). Ухвалою цього ж суду від 24.02.2016 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики передано за підсудністю до Богунського районного суду м. Житомира (а.с. 74).

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 04.01.2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 проценти за договором позики в сумі 7985,76 доларів США, що за офіційним курсом, встановленим НБУ станом на 30.12.2016 року, складає 217139 грн. 67 коп. та 3% річних в розмірі 48697 грн. 74 коп. Вирішено питання про відшкодування судового збору.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та їх неповне з'ясування, просив рішення змінити та зменшити розмір процентів, що підлягають стягненню з 7985 доларів США до 7019,09 доларів США, що за курсом НБУ станом на 30.12.2016 року становить 190849 грн. 06 коп. Апелянт зазначив, що договором позики передбачено розмір відсотків 12%, який встановлений до повної виплати вкладу. Відтак, суд безпідставно застосував до даних правовідносин облікову ставку НБУ у розмірі 14%, починаючи з 02.01.2015 року.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 17.01.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підписано Протокол (а.с. 13), з якого вбачається, що внаслідок розірвання домовленості про ведення спільного бізнесу, сторони домовилися, що ОСОБА_2, відповідно до графіку, здійснить повернення ОСОБА_1 його вклад у спільний бізнес в сумі 70000 доларів США, що знаходиться у тимчасовому оперативному управлінні у ОСОБА_2 з жовтня 2012 року, а саме:

- до 01.04.2014 року - 10000 доларів США;

- до 01.07.2014 року - 20000 доларів США;

- до 01.10.2014 року - 20000 доларів США;

- до 01.01.2015 року - 20000 доларів США.

Крім того, у Протоколі зазначено, що починаючи з 01.06.2013 року і до повної виплати вкладу, на залишок невиплаченої його частки будуть сплачуватися проценти з розрахунку 12% річних в строк до 01.01.2015 року. При розрахунках у гривні сторони застосовують середній комерційний курс гривні до долара США на дату кожного платежу.

Також, 17.05.2014 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 укладено договір поруки на виконання зобов'язань за договором позики, визначених вищевказаним Протоколом (а.с. 15-16).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно положень ч.ч. 1, 3 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17.10.2014 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 (а.с. 18-21). Стягнуто на користь позивача зі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в солідарному порядку заборгованість в сумі 100 грн., та зі ОСОБА_2 заборгованість за договором позики:

- 70000 доларів США (вся сума достроково);

- проценти в розмірі 10494,25 доларів США за період із 01.06.2013 по 31.08.2014 року;

- 3% річних в сумі 3093 грн. 38 коп.

З даного рішення вбачається, що суд визнав, а сторони не заперечували, що між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 був укладений договір позики. Оскільки ОСОБА_2 і ОСОБА_4 не виконували вимоги вказаного договору, судом стягнута вся заборгованість достроково, проценти у розмірі 12% річних та 3% річних за ст. 625 ЦК України.

Дане рішення є чинним і до цього часу не виконано, відповідачі його не оскаржували. Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що обставини укладення договору, який є позикою, та його умови не підлягають доказуванню, відповідно до ст. 61 ЦПК України.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту договору, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог позикодавця, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє позикодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України).

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17.10.2014 року не виконано, а відтак ОСОБА_2 повинен нести відповідальність за невиконання зобов'язання у вигляді сплати процентів, передбачених договором у розмірі 12% річних та 3% річних, відповідно до ст. 625 ЦК України.

Рішення в частині нарахування 3% річних в сумі 48697 грн. 74 коп. ніким не оскаржується, а відтак, відповідно до принципу диспозитивності, воно не є предметом апеляційного розгляду (п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку»).

Що стосується нарахування відсотків, передбачених Протоколом, колегія суддів приходить до наступного.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З Протоколу від 17.01.2014 року вбачається, що сторони домовилися, що починаючи з 01.06.2013 року і до повної виплати вкладу, на залишок невиплаченої його частки будуть сплачуватися проценти з розрахунку 12% річних в строк до 01.01.2015 року. Разом з тим, відповідач не повернув кошти в строк до 01.01.2015 року, а відтак проценти, передбачені вказаним Протоколом, підлягають нарахуванню у розмірі 12%, а не у розмірі облікової ставки НБУ, як зазначив суд першої інстанції.

Крім цього, колегією суддів приймається до уваги і те, що ОСОБА_1 у позовній заяві та в заяві про уточнення позовних вимог просив стягнути зі ОСОБА_2 проценти у розмірі 12% річних, починаючи з 01.09.2014 року по 13.08.2015 року (а.с. 2, 23). Отже, суд першої інстанції зобов'язаний був розглянути справу в межах заявлених позовних вимог, з урахуванням обставин, визнаних сторонами та встановлених рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17.10.2014 року.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру процентів, які нараховуються виходячи з 12% річних за період з 01.09.2014 року по 13.08.2015 року (в межах заявлених позовних вимог) та становлять 7019,19 доларів США, що за курсом НБУ на 30.12.2016 року складає 190849 грн. 06 коп.

Доводи апелянта про те, що відповідач вже погасив проценти та штрафні санкції по Протоколу від 17.01.2014 року, шляхом перерахування: 19.10.2015 року 20000 грн., 20.10.2015 року 15000 грн., 20.04.2016 року 381660 грн., 10.05.2016 року 150000 грн., а всього на суму 566660 грн. (а.с. 153), є безпідставними, оскільки суперечать іншим матеріалам справи. Зокрема, із заяви ОСОБА_2 на ім'я головного державного виконавця Печерського районного ВДВС с. Києва ГТУЮ від 19.08.2016 року вбачається, що вищевказані кошти сплачені відповідачем в рахунок виконання рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17.10.2014 року (а.с. 190). Слід зазначити, що даних про зарахування виконавчою службою цих сум на погашення заборгованості, суду не надано, виконавче провадження не закрито (а.с. 191-193).

Роз'яснити апелянту, що він не позбавлений права звернутися з відповідною заявою до ВДВС про зарахування сплачених ним коштів на виконання рішення суду (у разі доведеності сплати), з метою уникнення подвійної відповідальності, а у разі незгоди з діями виконавця - оскаржити їх.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 04 січня 2017 року змінити, зменшивши розмір процентів, що підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 з 7985,76 доларів США до 7019,19 доларів США, що за курсом НБУ станом на 30.12.2016 року складає 190849 грн. 06 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча Судді