У х в а л а

іменем україни

08 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДемяносова М.В.,
суддів:Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,Маляренка А.В., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи: Деснянський відділ державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, ОСОБА_7, приватне підприємство «НИВА-В.Ш.», про застосування наслідків недійсності правочину, стягнення коштів, за касаційними скаргами ОСОБА_6 та Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 06 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_6 звернулась з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі − ПАТ «УкрСиббанк»), вказавши третіми особами на стороні відповідача: Деснянський відділ Державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції; ОСОБА_7, Приватне підприємство «Нива-В.Ш.» (далі − ПП «Нива-В.Ш.»), про застосування наслідків недійсності правочину та про стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що вона 08 лютого 2014 року на прилюдних торгах придбала квартиру АДРЕСА_1 за 201 000 грн, як переможець торгів, 152 075 грн 88 коп. з яких були перераховані на рахунок ПАТ «УкрСиббанк». 10 лютого 2014 року вона отримала у нотаріуса свідоцтво про право власності на вказане житло.

Проте на підставі рішення апеляційного суду Чернігівської області від 08 вересня 2014 року, яке набуло чинності, визнано недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна − квартири АДРЕСА_1, які відбулись 08 лютого 2014 року; визнано недійсним протокол від 08 лютого 2014 року № 2514010/1 проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна − квартири АДРЕСА_1; визнано недійсним акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 10 лютого 2014 року № 6/13/14 − квартири АДРЕСА_1, затверджений виконуючим обов'язки начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції; визнано недійсним свідоцтво від 10 лютого 2014 року про право власності на квартиру АДРЕСА_1, видане приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу і зареєстроване в реєстрі за № 329.

Тому, пославшись на ці обставини та на те, що грошові кошти позивачки в сумі 152 075 грн 88 коп. були отримані ПАТ «УкрСиббанк» за продану квартиру АДРЕСА_2, просила суд стягнути з ПАТ «УкрСибБанк» в її користь 152 075 грн 88 коп.; стягнути з відповідача на її користь 15 705 грн 48 коп. відсотків за користування коштами за період з 09 вересня 2014 року по 14 квітня 2015 року включно; стягнути з ПАТ «УркСиббанк» на її користь 2 724 грн 87 коп. − 3% річних за вказаний період; стягнути з ПАТ «УкрСиббанк» на її користь 47 761 грн 97 коп. інфляційних втрат за вказаний період, стягнути 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди та судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 серпня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 06 жовтня 2015 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 серпня 2015 року скасовано, позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» в користь ОСОБА_6 148 856 грн 88 коп. у повернення коштів сплачених за придбання квартири АДРЕСА_3 з прилюдних торгів від 08 лютого 2014 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

У касаційних скаргах ОСОБА_6 та ПАТ «УкрСиббанк» просять скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свої доводи неправильним застосуванням судом норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду апеляційної інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Судами встановлено, що відповідно до рішення апеляційного суду Чернігівської області від 08 вересня 2014 року, яке набуло чинності, було визнано недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна − квартири АДРЕСА_1, які відбулися 08 лютого 2014 року; протокол № 2514010/1 від 08 лютого 2014 року про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна − квартири АДРЕСА_1; акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки № 6/13/14 від 10 лютого 2014 року, а саме квартири АДРЕСА_1, затверджений виконуючим обов'язки начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, а також визнано недійсним свідоцтво від 10 лютого 2014 року про право власності на квартиру АДРЕСА_1, видане приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу, яке зареєстровано в реєстрі за № 329.

Згідно з листом головного державного виконавця від 02 лютого 2015 року, грошові кошти ОСОБА_6 у сумі 148 856 грн 88 коп. за придбання на прилюдних торгах квартири АДРЕСА_1, були перераховані на користь ПАТ «УкрСиббанк» на р/р № 0113 за платіжним дорученням № 474 від 14 лютого 2014 року

ОСОБА_6 06 лютого 2015 року звернулась до ПАТ «УкрСиббанк» з письмовою заявою про повернення коштів, сплачених за придбання майна на прилюдних торгах, які визнані недійсними, однак відповідач в добровільному порядку грошові кошти не повернув.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а відтак є правочином.

Ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені ч.ч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу).

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таким чином, сторонами справи про застосування правових наслідків недійсності правочину мають бути сторони відповідного правочину.

Проте, апеляційним судом не враховано, що ПАТ «УкрСиббанк» не є стороною правочину − продажу майна на прилюдних торгах.

Крім того, апеляційним судом залишено поза увагою, що ПАТ «УкрСиббанк» надходили кошти в межах виконавчого провадження, як кошти стягнуті із боржника за рішенням суду. Надходження коштів в межах виконавчого провадження на виконання рішення суду від органу державної виконавчої служби є достатньою та належною правовою підставою, що виключає можливість застосування положень ст. 1212 ЦК України у зазначених правовідносинах.

Отже, апеляційний суд перевіряючи законність рішення суду першої інстанції, вищенаведеного не врахував та дійшов передчасного висновку, що позивач не може захистити своє порушене право у інший спосіб і обґрунтовано заявила вимоги до відповідача, який утримує її грошові кошти без достатніх правових підстав та наявність підстав для задоволення позову і повернення позивачу належних їй грошових коштів з підстав передбачених ст. 1212 ЦК України.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позов, усунувся від виконання своїх процесуальних повноважень та обов'язків, не виконав вимоги ч. 4 ст. 10, ст. 303 ЦПК України, не перевірив у достатньому обсязі законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції по суті вирішеного спору.

Таким чином, рішення апеляційного суду ухвалено при неповному з'ясуванні обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343−345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_6 та Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 06 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Демяносов
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.М. Ситнік