Справа №: 705/2057/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2017 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

у складі: головуючого - судді Кімстачова О.С.

з участю:

секретаря судового засідання Власової Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Умані Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

03.03.2016 позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить визнати недійсним договір дарування 147/400 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1, укладений 15.05.2014 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Марченко Н.М.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує посиланням на такі обставини. На підставі договору дарування від 19.08.1996 позивачу належить 51/100 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1. 147/400 частини цього житлового будинку належало матері позивача ОСОБА_3, з яких 49/200 частини будинку належало їй на підставі свідоцтва про право власності, виданого 20.02.2002 Уманською міською державною нотаріальною конторою, а 49/200 частини перебувало у її та у ОСОБА_2 спільній власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.02.2002, тобто відповідачу ОСОБА_2 належало 49/400 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. За життя вона часто хворіла. На початку 2012 року в неї було виявлено онкологію та поставлено діагноз: СА правої грудної залози ІІА стадії, а вже 15.06.2012 СА правої молочної залози ІІІ стадія б кл.гр.2, в тому числі у матері позивача були такі захворювання: ІХС, атеросклероз, аортокардіосклероз СНІ та інші. Згідно з направленням мати позивача лікувалася в Національному інституті рака на стаціонарному лікуванні, 24.05.2012 їй була проведена операція. З 08.07.2013 по 29.09.2013 ОСОБА_3 знаходилась на стаціонарному лікуванні в Уманській міській лікарні № 2 з приводу розладів психіки. Незважаючи на постійне лікування та догляд, фізичний і психічний стан ОСОБА_3 погіршувався. За місяць до смерті вона була прикута до ліжка, а ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

Незадовго до її смерті відповідач ОСОБА_2 прибув до України. Був присутнім на похоронах, але будь-якої допомоги в зв'язку з похованням матері не надавав.

Після спливу шестимісячного строку з дня смерті ОСОБА_3 позивачу нотаріус 10.10.2015 відмовив у вчиненні нотаріальної дії в зв'язку з відсутністю документу, який би підтверджував право власності ОСОБА_3 на частку житлового будинку, так як згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 02.10.2015 вбачається, що належна ОСОБА_3 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, за договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Марченко Н.М., в реєстрі за № 963, 15.05.2014 була подарована відповідачу ОСОБА_2

Позивач вважає що відповідач ОСОБА_2, укладаючи з ОСОБА_3 Договір дарування за 4 дні до її смерті, фактично скористався безпорадним станом матері, яка була важко хвора та в якої були очевидні розлади психіки, тому такий договір має бути визнано судом недійсним.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 не з'явилися. Позивач подала суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити позов повністю та провести розгляд справи за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, подав суду письмову заяву від 20.04.2017, відповідно до якої вказав, що не заперечує факт, що мати ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 могла не усвідомлювати значення своїх дій у момент підписання спірного договору дарування та керувати ними, оскільки в діях матері дійсно спостерігалась дивна поведінка. За життя мати ОСОБА_3 лікувалася в Уманській міській лікарні №2 та перебувала на консультативному обліку в лікаря-психіатра. Користуючись правом, передбаченим ст.174 ЦПК України, повністю визнає заявлені в позові позовні вимоги і не заперечував проти ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог. 21.04.2017 подав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтвердивши свою попередню позицію про визнання позову.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні 27.02.2017 показав, що він є сином ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, та братом по матері позивача та відповідача. Його мати з 2012 року хворіла, вони з сестрою возили її в Інститут раку в м. Київ, де вона перенесла операцію, а в подальшому проходила лікування в Уманській міській лікарні. Після виписки з лікарні м. Києва він забрав її проживати в с. Вербовата, Христинівського району, та приїжджав до неї 2 рази на тиждень. У липні 2013 року до нього зателефонували сусіди матері та повідомили, що матері погано: ночує на вулиці, влаштовує безпричинні сварки з сусідами, веде себе агресивно. Коли він приїхав, то її стан не покращився, з ним вона також себе поводила агресивно, проганяла, відмовлялася їсти те, що він приготує, та стверджувала, що він хоче її отруїти. 06.07.2013 він відвіз її до Уманської лікарні № 2 (психіатричної лікарні), де її поклали на стаціонарне лікування, де вона лікувалася понад 2 місяців. Їй стало дещо краще - стала спокійніше, менш агресивною до нього і оточуючих, - та вона попросила, щоб він відвіз її додому. Тому під свою відповідальність попросив виписати матір з лікарні. З вересня 2013 року мати проживала в с. Вербовата, за нею приглядав племінник. Він 2 рази в місяць привозив продукти, кошти, а його сестра ОСОБА_1 приїздила щонеділі, привозила продукти, готувала їжу. З вересня 2013 року час від часу, коли він був у неї, вона висловлювалась про те, що в неї в володінні є якісь торгові точки, кафе, магазини, озера в с. Собківка, що їй потрібно туди їхати, щось робити із ними, хоча в неї таких об'єктів у володінні ніколи не було. Його брат ОСОБА_2 в час, коли мати хворіла, періодично знаходився на заробітках в РФ. Коли проживали разом, то в них часто виникали конфлікти з приводу вживання останнім спиртних напоїв. 01, 02, 05, 08, 09 травня 2014 року він приїздив до матері в Уманську міську лікарню, вона його впізнавала не відразу, тяжко розмовляла. В Уманській міській лікарні пролежала близько місяця. ІНФОРМАЦІЯ_1 мати померла. Він допомагав сестрі фінансово похоронити матір, а брат сказав, що в нього немає коштів. Вони з сестрою не знали про наявність договору дарування - мати про це нічого ні йому, ні сестрі не сказала. Заяву до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті матері він не подавав, хотів, щоб його сестра успадкувала майно.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні 27.02.2017 показав, що він був знайомий з ОСОБА_3 з підліткового віку. Після хвороби та проведеного лікування онкологічного захворювання її поведінка сильно змінилася, вона почала себе дуже агресивно поводити, сина ОСОБА_8 взагалі не признавала, хоч останній і приїздив до неї, доглядав, привозив продукти. Він старався раз в тиждень заходити до неї, провідувати, на що вона злилась, кричала, щоб не приходив. Після лікування в Уманській лікарні №2 ОСОБА_3 стала спокійніша, але це продовжилось не довго, сусідів вона не признавала. Досить часто бачив як ОСОБА_3 виходила до воріт і кричала начебто на когось, хоча на вулиці нікого не було. У середині 2013 року її поведінка різко і сильно змінилася, вона почала поводитися неадекватно, почала поводитися до нього, свого сина агресивно, перестала спілкуватися з людьми, перестала слідкувати за своїм зовнішнім виглядом. Її сина ОСОБА_2 поки ОСОБА_3 проживала в с. Вербовата він не бачив, а до цього він інколи приїздив до неї. В 2014 ОСОБА_3 положили за станом здоров'я в Уманську міську лікарню та після цього він її не бачив, приїхав уже на похорони.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 2 ст. 203 цього Кодексу, зокрема, вимога про те, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Дослідивши позовну заяву та заяви сторін, враховуючи викладені в позовній заяві фактичні обставини, на підтвердження яких надані письмові докази та які відповідач визнав, а також зважаючи на показання допитаних у суді свідків, суд вважає, що рішення про задоволення позову в справі можливо ухвалити відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у зв'язку з визнанням відповідачем позову без подальшого з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і суд приймає таке визнання позовних вимог.

На підставі ст. 11, 15, 16, 202, 203, 207-210, 215, 225 ЦК України, керуючись ст. 3, 10, 11, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним Договір дарування частини житлового будинку про дарування 147/400 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1, в м. Умані Черкаської області, що укладений 15.05.2014 між ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), посвідчений приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Марченко Н.М., зареєстрований у реєстрі за № 963.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана сторонами по справі протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області через Уманський міськрайонний суд Черкаської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: О.С. Кімстачов