Справа № 361/4142/16-ц Головуючий у І інстанції Петришин Н. М.
Провадження № 22-ц/780/2656/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 16.05.2017
УХВАЛА

Іменем України

16 травня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Ігнатченко Н.В., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря Дрозд Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», третя особа ОСОБА_3 про захист прав споживачів, визнання кредитного договору, іпотечного договору та договору поруки недійсними, скасування заборони відчуження нерухомого майна,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про захист прав споживачів, визнання кредитного договору, іпотечного договору та договору поруки недійсними, скасування заборони відчуження нерухомого майна. Заявлений позов мотивувала тим, що 02 листопада 2007 року між ОСОБА_2 та АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступниками якого є ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Омега Банк», укладено кредитний договір, за умовами якого банк зобовязався надати кредитні кошти в сумі 62000 доларів США зі сплатою 11,9 % річних до 02 листопада 2037 року. На забезпечення виконання кредитних зобовязань між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, а із ОСОБА_3 окремо договір поруки. 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, при укладенні договору банк порушив вимоги Законів України «Про захист прав споживачів», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Правила надання банками України інформацію споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління національного банку України № 168 від 10 травня 2007 року, оскільки їй як позичальнику не було надано повної, обєктивної та достовірної інформації про умови кредиту під час укладення договору про надання споживчого кредиту, забезпеченого іпотекою. Просила визнати недійсними кредитний договір, іпотечний договір та договір поруки від 02 листопада 2007 року, укладені між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2, скасувати заборону відчуження нерухомого майна.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2017 рокув задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2017 рокута ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказувала, що у договорі відсутні істотні умови, виходячи з норм чинного законодавства України, а саме детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, повязаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту у вигляді реальної процентної ставки; абсолютного значення подорожчання кредиту. Суд першої інстанції прийшов до висновків, які суперечать один одному, стверджуючи, що банк неправомірно включив до умов оспорюваного кредитного договору умову щодо сплати комісії за перевірку документів та щодо відсутності в умовах оспорюваного кредитного договору несправедливих умов. Судом необґрунтовано застосований строк позовної давності, оскільки про порушення своїх прав вона дізналася в 2015 році, отримавши копію позову ПАТ «Альфа Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором. Висновок суду, що позивач своїми підписами на кредитному договорі фактично підтвердила ознайомлення з умовами кредитування, суперечить вимогам законодавства України, оскільки відповідач не підтвердив, що позивачу надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача. Судом не надано оцінки тому факту, що графік платежів не відповідає вимогам законодавства України. Відповідачем не доведено, що перед укладенням оспорюваного договору позивач була ознайомлена з методикою, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, повязаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобовязання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним та того, що позивач була попереджена про валютні ризики. Висновок суду про те, що платежі за договором, здійснені позивачем в рахунок погашення кредиту, свідчать про його волевиявлення на укладення договору на визначених в ньому умовах, є необґрунтованим. В іпотечному договорі відсутня істотна умова інфляційне застереження, відсутність якого порушує рівноправність сторін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 про захист прав споживачів, визнання кредитного договору, іпотечного договору та договору поруки недійсними, скасування заборони відчуження нерухомого майна, суд першої інстанції виходив із того, що позивач під час укладення кредитного договору була ознайомлена з усіма його умовами, в тому числі з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки, вартості всіх сукупних послуг та інших фінансових зобовязань споживача, повязаних з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту. Позивач з указаними умовами погодилася, про що свідчить підписання нею кредитного договору та графіку погашення кредиту. В частині п. 3.11 кредитного договору суд вважав визначені ним умови такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, однак відмовив в звязку із пропуском строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що 02 листопада 2007 року між ОСОБА_2 та АКБ «ТАС-Комерцбанк» укладено кредитний договір № 2615/1107/71-023, відповідно до умов якого банк зобовязується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 62000 доларів США на строк з 02 листопада 2007 року по 02 листопада 2037 року включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором. Позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. Сторони за взаємною згодою, досягнутою при укладанні цього договору, встановили, що розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки може змінюватися без укладання додаткового правочину до цього договору у випадку і у порядку, встановленому п. 6.1.2 цього договору (а. с. 13 21).

02 листопада 2007 року між ОСОБА_2 та АКБ «ТАС-Комерцбанк» також укладено договір іпотеки, за яким забезпечується належне виконання іпотекодавцем вимог іпотеко держателя, що випливають (та/або випливатимуть) із кредитного договору № 2615/1107/71-023, а також всіх додаткових угод, що будуть укладені до нього, в тому числі щодо суми зобовязань, строків їх виконання, розміру процентів та інших умов. Предметом іпотеки є однокімнатна квартира загальною площею 31,90 кв. м., житловою площею 17,2 кв. м., під № 84, яка знаходиться у Київській області, вул. Воззєднання, 9, яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу ОСОБА_4 02 листопада 2007 року за Р№ 7274 (а. с. 22 25).

Також 02 листопада 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 2615/1107/71-023-Р-23, за умовами якого поручитель несе солідарну відповідальність перед банком за виконання позичальником умов основного зобовязання усім належним йому майном та грошовими коштами. У разі невиконання позичальником умов основного зобовязання в строк, поручитель погашає суму кредиту, нараховані проценти та штрафні санкції за несвоєчасне повернення позичальником коштів, наданих в межах основного зобовязання та процентів за користування кредитом за першою вимогою банку протягом 3 календарних днів з моменту отримання поручителем надісланої банком письмової заяви про невиконання позичальником своїх зобовязань, передбачених основним зобовязанням, надісланою банком за адресою, зазначеною у реквізитах поручителя в цьому договорі (а. с. 30).

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» і правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк», та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, в тому числі щодо прав вимоги за кредитним договором № 2615/1107/71-023, які в подальшому були відчужені за договором від 15 червня 2012 року на користь ПАТ «Альфа Банк».

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зобовязання, згідно ст. 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Частиною 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Постановою Правління ОСОБА_5 банку України № 68 від 10 травня 2007 року затверджено Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Підпунктом 1.1 п. 1 даних правил зазначено, що правила розроблено відповідно до пункту 4 статті 7 Закону України «Про ОСОБА_5 банк України», статей 47, 49 та 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність», статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», з метою захисту прав споживачів під час укладення договорів про надання споживчих кредитів (далі - кредитні договори), запобігання завданню споживачам моральної чи матеріальної шкоди через надання свідомо недостовірної чи неповної інформації.

Пунктами 2.1 2.4 Правил передбачено, що банки зобовязані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобовязаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством. Інформація про платежі споживача, які зазначені в пункті 2.1 цієї глави, надається з обовязковим зазначенням бази їх розрахунку (зазначається сума, на підставі якої робиться розрахунок, зокрема сума наданого кредиту, сума непогашеного кредиту, фіксована сума тощо). Банки зобовязані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією.

Згідно п. 3.1 Правил, банки зобовязані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, зазначивши таке: значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів ОСОБА_5 банку; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що повязані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; перелік і розмір інших фінансових зобовязань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

Пунктом 3.2 Правил передбачено, що кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Відмовляючи в задоволення позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для визнання кредитного договору та похідних від нього договорів недійсними у звязку з порушенням Закону України «Про захист прав споживача», оскільки не виявив таких порушень банком з огляду на те, що позивач володів інформацією з приводу умов кредитування, загальною сукупною вартістю всіх витрат, повязаних з отриманням кредиту в АКБ «ТАС-Комерцбанк», та свідомо обрав умови кредитування, викладені в договорі. При укладенні договору позивач був ознайомлений з його умовами, не заперечував проти них та проти підписання, погодився на отримання у кредит коштів саме на таких умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладення і підписання були вільними.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що вказаним вимогам закону кредитний договір № 2615/1107/71-023 від 02 листопада 2007 року не суперечить, на підтвердження недійсності кредитного договору позивачем доказів не надано, окрім п. 3.11 договору, який порушує п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Так, дійсно, п. 3.6 Правил передбачено, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Згідно п. 3.11 кредитного договору, за перевірку документів згідно цього договору позичальник сплачує банку в день фактичної видачі кредиту комісію у розмірі 1 % від розміру кредиту.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що перевірка документів є дією, яка вчиняється банком на власну користь, відтак банк неправомірно включив зазначену умову до кредитного договору.

Разом із тим, ПАТ «Альфа-Банк» подав до суду заяву про застосування строку позовної давності, вказуючи, що позивач звернулася до суду 20 липня 2016 року, тоді як оскаржувані нею договори були укладені 02 листопада 2007 року, тобто майже через 9 років після укладення (а. с. 88).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких умов колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині з підстав пропущення строку позовної давності.

Не ґрунтуються на вимогах закону доводи апеляційної скарги, що судом необґрунтовано застосовано строк позовної давності, враховуючи, що лише в 2015 році, отримавши копію позовної заяви ПАТ «Альфа Банк» про стягнення боргу за оспорюваних кредитним договором, вона звернулася для розяснення умов кредитного договору, та отримала відповідну консультацію, з якої дізналася про порушення її прав.

Згідно ст.ст. 257, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Посилання ОСОБА_2 на те, що вона дізналася про порушення свого права лише в 2015 році, не заслуговують на увагу, оскільки позивач підписав кредитний договір 02 листопада 2007 року, тому саме з моменту його підписання вона була ознайомлена з його умовами.

В іншій частині кредитний договір від 02 листопада 2007 року відповідає вимогам закону і підстав для визнання його недійсним не вбачається.

Доводи апеляційної скарги, що під час укладення кредитного договору банк не надав передбачену законом інформацію, є безпідставними та спростовуються встановленими у справі обставинами.

Кредитний договір від 02 листопада 2007 року структурно складається із вступної частини, в якій визначено його сторін, і наступних частин предмет договору, забезпечення зобовязань, умови погашення заборгованості, сплати процентів і комісій, обовязки банку, обовязки позичальника, права банку, права позичальника, відповідальність сторін, особливі умови, інші умови, місцезнаходження і реквізити сторін. Також наявний додаток № 1 із графіком погашення заборгованості щомісячна дата і сума в доларах США, яка підлягає поверненню, до 02 листопада 2037 року, в якому зазначено, що внесення платежів за графіком здійснюється до 10 числа кожного місяця за вказаними реквізитами.

Отже, вбачається, що умовами оспорюваного договору угоди були передбачені розмір процентної ставки, порядок погашення кредиту, кількість платежів та їх періодичність та обсяги платежів.

Колегія суддів враховує, що додаток № 2 до кредитного договору містить графік щомісячних платежів за весь період дії договору, і при наявності у графіку погашення суми щомісячного мінімально необхідного платежу, який включає як суму погашення тіла кредиту, так і суму сплачених відсотків, розмір загальної вартості кредиту може бути визначений, виходячи із зазначеної суми платежу та терміну погашення.

Позивачем віднесено до несправедливих умов договору той факт, що фактично всі валютні ризики по договору перекладені на позивача, що призвело до порушення принципу добросовісності та істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

В рішенні Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року зазначено, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого субєкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору.

Судом першої інстанції не встановлено наявності всіх ознак кваліфікації умов договору несправедливими, із чим також погоджується колегія суддів.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про ОСОБА_5 України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється ОСОБА_5 Банком України.

Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», встановлюються ОСОБА_5 Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління ОСОБА_5 Банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Таким чином, укладаючи такий договір, сторони свідомо брали на себе певні ризики на випадок подальшої зміни валютного курсу. Будь-яких законних підстав вважати, що така зміна не настане, в сторін не було, і у позивача існувала можливість передбачити в момент укладення договору зміни курсу гривні по відношенню до долара США, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг у 1996 році національної валюти гривні та її девальвації, а також можливість зазначити грошовий еквівалент зобовязання в національній валюті. Однак, з такими умовами договору позивач ОСОБА_2 погодилася та підписала його за власним бажанням.

Колегія суддів враховує, що позивач не скористалася правом споживача (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів») відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору.

Також не можна погодитися із доводами апеляційної скарги про відсутність інфляційного застереження в іпотечному договорі, що суперечить вимогам ст. 2 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом і іпотечними сертифікатами», яка передбачає, що основні економічні та правові вимоги виникнення іпотечного боргу мають бути розкриті до укладання договору про іпотечний борг. Ця інформація має бути оприлюднена кредитодавцем у письмовій формі і містити: опис усіх грошових зборів і витрат, повязаних з установленням іпотеки; принципи визначення плати за договором про іпотечний борг; положення про інфляційне застереження; порядок дострокового виконання основного зобовязання у разі неплатоспроможності боржника або невиконання боржником своїх зобовязань за договором про іпотечний борг та юридичні наслідки цього невиконання; право боржника попереджати кредитодавця про можливе невиконання основного зобовязання; реквізити ліцензії та/або свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру фінансових установ чи Державного реєстру банків; інші умови за рішенням кредитодавця.

Разом із тим, умовами п. 12.3 іпотечного договору передбачено, що вартість предмету іпотеки в разі звернення стягнення на нього визначається на підставі висновку незалежного експерта субєкта оціночної діяльності, а тому доводи апеляційної скарги, що відсутністю інфляційного застереження порушується рівноправність сторін та збереження реальної вартості предмету іпотеки, спростовується доказами, наявними в матеріалах справи.

Позовні вимоги про визнання недійсним договору поруки і скасування заборони відчуження нерухомого майна, виходячи із їх похідного характеру, також обґрунтовано відхилені судом.

Виходячи із вищевикладеного, суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позову ОСОБА_2 в цілому.

Доводи апеляційної скарги, що виконання стороною зобовязання, яке виникло з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним, висновків суду про відсутність підстав для визнання договорів недійсними не спростовують та відхиляються колегією суддів.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Ігнатченко Н.В.

ОСОБА_6