АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 7797 /2017р. Головуючий у 1 інстанції - Голік Н.О.
Спрва № 2-2022/11 Доповідач - Мараєва Н.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2017 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2012 р.

всправі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до

ОСОБА_2, ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за договором кредиту

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися,

перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2012 року задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 612 283, 49 грн., витрати за оплату судового збору в сумі 1700 грн. та витрати на ІТЗ розгляду справи в сумі 120 грн.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду від 24.05.2017 р. було скасовано попереднє рішення апеляційного суду м.Києва від 17.07.2014 р. та справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2012 року та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між ЗАТ «Альфа - Банк», яке відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи змінило назву на ПАТ «Альфа - Банк» та ОСОБА_3, яка змінила прізвище на «ОСОБА_3», відповідно до свідоцтва про зміну імені Серія НОМЕР_1, виданого 25.11.2008 року, та відповідно до свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_2 від 27.06.2009 року взяла прізвище ОСОБА_2, 19 вересня 2007 року було укладено кредитний договір № 800001857, згідно п. 2 якого ОСОБА_2 було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 64 000 дол.США строком до 19 вересня 2027 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,50 % відсотків річних на купівлю нерухомого майна.

Відповідно до умов договору позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені цим договором відсотки, в строки та на умовах, передбачених договором.

Для забезпечення належного виконання умов кредитного договору між ЗАТ «Альфа - Банк», яке відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи змінило назву на ПАТ «Альфа - Банк» та ОСОБА_1 19 вересня 2007 року було укладено договір поруки № 800001857 - П, відповідно до умов якого поручитель ОСОБА_1 поручається за виконання боржником зобов»язань за кредитним договором.

Відповідно до умов договору поруки поручитель та боржник відповідають перед банком за порушення обов»язків по кредитному договору, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник.

Відповідачі порушили умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яка становить 612 283,49(шістсот дванадцять тисяч двісті вісімдесят три) грн.

Відповідно до п.5.1 кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов»язань за договором в випадках істотного порушення позичальником зобов»язань за договором, в тому числі в разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць.

Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Постановлюючи рішення суд виходив з того, що оскільки відповідачі не виконали своїх зобов"язань за кредитним договором щодо повернення суми кредиту та процентів, мають заборгованість, то позовні вимоги підлягають задоволенню солідарно з обох відповідачів.

Проте, із такими висновками суду повністю погодитися не можна з таких підстав.

Так, скасовуючи попереднє рішення апеляційного суду, суд касаційної інстанції зокрема, зазначав, що припинення поруки пов"язане також із закінченням строку її чинності.

Встановлено, 19 вересня 2007 р. між ЗАТ «Альфа-Банк» (ПАТ «Альфа- Банк») та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 800001857, за умовами якого банк надав ОСОБА_5 кредитні кошти в розмірі 64 тис. Дол.США під 12,5 % річних, з кінцевим строком повернення - 19 вересня 2027 року (а. с. 6).

На забезпечення виконання вказаного кредитного договору 19 вересня 2007 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки (а. с. 12).

23 квітня 2009 року на адресу ОСОБА_3 банком було направлено досудову вимогу про повне погашення зобов'язань за кредитним договором № 800001857 протягом 30 днів з моменту отримання вимоги (а. с. 25).

У березні 2010 року банк звернувся з даним позовом (а. с. 1-3).

Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати.

Таким чином, якщо кредитор змінює на підставі ч.2 ст. 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, то передбачений ч.4 ст.559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 09 вересня 2015 року № 6-933цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений нормою ч.4 ст. 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявления вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати.

Суд зобов'язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов'язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Сплив строку, передбаченого нормою ч.4 ст. 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов'язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов'язання, застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред'явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобов'язання за договором поруки слід пред'явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року № 6-2662цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

За таких обставин судова колегія вважає, що рішення не можна визнати законним і обгрунтованим, тому воно підлягає скасуванню в частині солідарного стягнення заборгованості суми 612 283,49 грн. та судових витрат в сумі 1700 грн., 120 грн. на ІТЗ з поручителя ОСОБА_6 і в цій частині належить постановити нове рішення, яким в задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_6 про солідарне стягнення заборгованості відмовити.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 309, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргуОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27.11.2012р. - скасувати в частині солідарного стягнення заборгованості суми 612 283,49 грн. та судових витрат в сумі 1700 грн., 120 грн. на ІТЗ з поручителя ОСОБА_6, і в цій частині постановити нове рішення, яким в задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскарженодо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :