Справа № 2/2218/7875/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючої судді Мороз В.О.,

за участю секретаря Козельської Г.В.,

розглянувши в місті Хмельницькому в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «КБ Надра» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановив :

ПАТ «КБ Надра» звернулося до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 19.02.2008 р. ВАТ «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого з 04.02.2011 є ПАТ «Комерційний банк «Надра» та фізична особа резидент України гр. ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 19/02/2008/980-К/105, згідно з умовами якого Позивач надав ОСОБА_1 кредит на споживчі цілі у національній валюті України на загальну суму 10000.00 (Десять тисяч гривень 00 копійок) грн. із розрахунку 2.9% на місяць строком з 19.02.2008 року по 17.02.2011 р. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді на залишок заборгованості. За договором поруки від 19.02.2008 року (п. 1.2) гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 зобовязалися відповідати перед Позивачем як солідарні боржники.

Кредит було отримано ОСОБА_1 19.02.2008 року, що підтверджується заявою на видачу готівки (меморіальним ордером) від 19.02.2008 року. ОСОБА_1 станом на 18.04.2011 року порушені пункти 2.3.1, 2.3.2 кредитного договору щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування коштами. У звязку з чим станом на 18.04.2011 року за ОСОБА_1 наявна заборгованість по кредитному договору в сумі 6279.82 грн., в тому числі: непогашений кредит - 4024.60 грн.; несплачені відсотки - 1241.85 грн.; несплачена пеня за прострочення строків виконання зобовязань - 653.37 грн.; несплачений штраф за прострочення строків сплати мінімально необхідного платежу 360;00 грн., які просить стягнути з відповідачів.

В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника банку, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, повідомлявся про дату, місце та час судового засідання у встановленому законом порядку. Клопотань не надходило.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судове засідання не зявилися. Від представника надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності із врахуванням позиції викладеної у письмовому запереченні, а також застосовування строків позовної давності. В своїх запереченнях посилається на те, що право у позивача вимагати від позичальника та поручителя погашення заборгованості по сплаті кредиту виникло з 18 лютого 2011 року, а відтак, строк звернення з вимогою до поручителя у Банку закінчився 18 серпня 2011 року. Однак від ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 не було предявлено вимоги щодо сплати боргу позичальника ні в цілому, ні в окремій його частині, оскільки відповідач ОСОБА_2 будь-яких вимог банку щодо сплати боргу не отримував та про такі вимоги йому не було відомо. До суду з позовом ОСОБА_3 звернувся лише 31 жовтня 2011 року, тобто після спливу шести місяців від дня, коли настав строк виконання кредитного договору. ОСОБА_3 пропустив строк позовної давності без поважних причин.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, у звязку із наступним.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Так судом встановлено, що 19.02.2008 р. ВАТ «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого з 04.02.2011 є ПАТ «Комерційний банк «Надра» та фізична особа резидент України гр. ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 19/02/2008/980-К/105, згідно з умовами якого Позивач надав ОСОБА_1 кредит на споживчі цілі у національній валюті України на загальну суму 10000.00 (Десять тисяч гривень 00 копійок) грн. із розрахунку 2.9% на місяць строком з 19.02.2008 року по 17.02.2011 р. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді на залишок заборгованості.

Відповідно до умов кредитного договору, викладених в п. 2.3.1, 2.3.2 ОСОБА_1 зобов'язався повертати кредит та сплачувати нараховані відсотки щомісячно, до 15 числа поточного місяця, при цьому щомісячний платіж повинен складати суму не меншу, ніж зазначена в п. 2.3.1 кредитного договору. Відповідно до п. 3.2.3 кредитного договору Позивач має право вимагати від ОСОБА_1 дострокового виконання зобовязань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених кредитним договором, якщо ОСОБА_1 не вніс черговий платіж у термін, визначений п. 2.3.2 кредитного договору.

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору у разі прострочення ОСОБА_1 строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного у п. 2.3.2 кредитного договору, а також у випадку прострочення строку виконання зобовязань ОСОБА_1 щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п. 3.3.5 кредитного договору, ОСОБА_1 сплачує Позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Пунктом 4.2 кредитного договору передбачено, що у разі прострочення ОСОБА_1 строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного у п. 2.3.2 кредитного договору більш ніж на два дні, ОСОБА_1 сплачує Позивачу фіксований штраф у розмірі 30.00 грн.

На забезпечення виконання зобовязань було укладено договір поруки від 19.02.2008 року, за яким гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 зобовязалися відповідати перед Позивачем як солідарні боржники.

Відповідно до п. 1.1 договору поруки ОСОБА_2 поручився перед Позивачем за належне виконання ОСОБА_1 зобовязань, що витікають з кредитного договору № 19/02/2008/980-К/105 від 19.02.2008 року, а саме: повернути кредит; сплатити відсотки за користування кредитними коштами; сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором; сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня). При цьому ОСОБА_2 повинен виконати всі зобовязання в тому ж порядку, який встановлений для ОСОБА_1 кредитним договором.

Позивач ПАТ «КБ Надра» виконав свої зобовязання по договору та видав відповідачу ОСОБА_1 кошти, що підтверджується заявою на видачу готівки (меморіальним ордером) від 19.02.2008 року. У звязку з чим, відповідач зобовязаний був погашати кредит та проценти за користування кредитом згідно Договору кредиту.

Проте, відповідач ОСОБА_1 свої зобовязання відповідно до договору своєчасно не виконував: не вносив платежі по погашенню кредиту, не сплачував відсотки, а тому відповідно до розрахунку заборгованості станом на 18.04.2011 року заборгованість перед позивачем становить по кредитному договору в сумі 6279.82 грн., в тому числі: непогашений кредит - 4024.60 грн.; несплачені відсотки - 1241.85 грн.; несплачена пеня за прострочення строків виконання зобовязань - 653.37 грн.; несплачений штраф за прострочення строків сплати мінімально необхідного платежу 360;00 грн.

Згідно зі ст. ст.526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Відповідно до вимог статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобовязаний виконати свій обовязок за договором та погасити заборгованість перед кредитором.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов'язання.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч.1ст.546 та ст.549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання (п.3ч.1ст.611 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідач ОСОБА_1 не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, таким чином у порушення умов кредитного договору, а також ст. 509, 526 ЦК України зобовязання за вказаним договором не виконав, а тому з нього підлягає стягненню заборгованість перед позивачем за кридитним договором.

Разом з тим, суд враховує наступне.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Проаналізувавши зміст кредитного договору, а саме п.п. 4.1, 4.2 Договору, суд приходить до висновку, що умовами договору передбачене застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за прострочення сплати платежів по погашенню кредиту. У той самий час сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за прострочення строку сплати платежів.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015 року.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що примусовому стягненню з відповідача ОСОБА_1 підлягає сума 5919, 82 грн. Пеня не входить до основного зобов'язання за кредитним договором, оскільки нарахована кредитором саме за невиконання основного зобов'язання, по своїй правовій природі є штрафною санкцією, на яку не може бути нараховано іншу штрафну санкцію у вигляді штрафу. А тому, у стягненні штрафних санкцій у сумі 360 грн. слід відмовити, оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

При цьому, позов в частині позовних вимог, предявлених до відповідача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 553 цього ж Кодексу передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Частинами 1,2 ст. 554 цього Кодексу встановлено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

ОСОБА_3, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Згідно п. 1.4 кредитного договору банк надає позичальнику кредит до 17.02.2011 року, згідно п. 2.3.3 кредитного договору кінцевий термін повернення кредиту 17.02.2011 року, відповідно до змісту п.п. 2.3.1, 2.3.2 позичальник повертає кредит щомісячними платежами в сумі 454 грн. до 15 числа поточного місяця.

Згідно договору поруки ОСОБА_2 поручився перед банком за виконання позичальником кредитного договору та сплати суми кредиту на умовах визначених кредитним договором. ОСОБА_3 строк сплати кредиту настав 17.02.2011 року.

Згідно п. 1.3 договору поруки відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобовязань, так і при невиконанні позичальником зобовязань в цілому. Згідно п. 2.1 договору поруки кредитор набуває право вимагати від поручителя виконання зобовязання, що витікає із умов кредитного договору при умові, якщо в установлений кредитним договором строк виконання позичальником зобовязання в цілому чи в будь- якій його частині не будуть виконанні, а також при умові обовязкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобовязання позичальником в цілому (або в тій чи іншій його частині).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до 17.02.2011 року не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. ОСОБА_3, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Як встановлено вище, боржник ОСОБА_1 (а відтак і поручитель) взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 17.02.2011 р., сплачуючи їх щомісячними платежами в сумі 454 грн. до 15 числа поточного місяця.

ОСОБА_3, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

ОСОБА_3, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 15 числа кожного місяця, а за договором поруки відповідальність поручителя настає у випадку, коли боржник не виконує або належним чином не виконує свої грошові зобовязання згідно договору кредиту, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред'явить вимоги до поручителя.

У кредитному договорі, укладеному між позивачем та ОСОБА_1, строк виконання основного зобовязання чітко визначений строком до 17.02.2011 р.

За таких обставин у банку виникло право предявити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобовязання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 17.02.2011 року, протягом наступних шести місяців.

Однак, в матеріалах справи відсутні та суду позивачем не надані докази відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, що банком предявлялася вимога до поручителя стосовно виконання порушеного зобовязання боржника щодо повернення кредиту на протязі шести місяців, починаючи з 17.02.2011 року. При цьому, матеріали справи містять письмові пояснення представника банку про те, що вимоги відсутні в матеріалах кредитної справи.

ОСОБА_3, право у позивача вимагати від поручителя погашення заборгованості по сплаті кредиту виникло з 17 лютого 2011 року, а відтак, строк звернення з вимогою до поручителя у Банку закінчився 17 серпня 2011 року, а до суду з позовом ОСОБА_3 звернувся лише 31 жовтня 2011 року, тобто після спливу шести місяців від дня, коли настав строк виконання кредитного договору.

ОСОБА_3, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців). Тому кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Такий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року справа № 6-53цс14).

За таких обставин, суд вважає, що порука ОСОБА_2 щодо виконання зобовязань ОСОБА_1 за кредитним договором припинилася, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача до нього.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 549, 550, 551, 553, 554, 1054, 1048, 1049,1050 ЦК України, суд, -

ухвалив :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, і.к. НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «КБ Надра» заборгованість за кредитним договором № 19/02/2008/980-К/105 від 19.02.2008 року в сумі 5 919 грн. 82 коп. (з яких непогашений кредит - 4024.60 грн.; несплачені відсотки - 1241.85 грн.; несплачена пеня за прострочення строків виконання зобовязань - 653.37 грн.)

В іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, і.к. НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «КБ Надра» судовий збір в сумі 181, 74 грн.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а в разі, якщо апеляцію подають особи, які не були присутніми в судовому засіданні, то апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя