Номер провадження: 22-ц/785/2509/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Сєвєрової Є.С., Таварткіладзе О.М.,

при секретарі судового засідання Поліхранової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 матеріали за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 20.12.2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором № 1270 від 04.06.2003 року про видачу та обслуговування платіжної карти, -

ВСТАНОВИЛА:

16.11.2016 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося до Біляївського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором № 1270 від 04.06.2003 року про видачу та обслуговування платіжної карти типу CIRRUS/VAESTRO за кредитною схемою (для пенсій та інших виплат) (а.с. 1-2).

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 20.12.2016 року в задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України» було відмовлено (а.с. 52-53).

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 30.12.2016 року ПАТ «Державний ощадний банк України» засобами поштового звязку направило до суду апеляційну скаргу, по якій просять рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, а також неповне зясування судом першої інстанції обставин у справі. Зокрема, апелянт посилається на те, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» (а.с. 56-57).

В судовому засіданні відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Згідно з ч.2 ст.305 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, пояснення відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не обґрунтовано та не підтверджено позовні вимоги, у звязку з чим суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в позові, проте вказане процесуальне рішення повинно бути прийнято з інших підстав, а тому колегія суддів змінює мотивування рішення суду першої інстанції виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції правильно було встановлено, що 04.06.2003 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське міське відділення № НОМЕР_1 «Ощадбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір № 1270 про видачу та обслуговування платіжної картки типу CIRRUS/MAESTRO за кредитною схемою (а.с. 4-7).

Згідно розрахунку заборгованості за картковим рахунком, прострочений основний борг по кредиту за період з 28.09.2012 року по 18.08.2016 рік становить 1548,35 грн. (а.с. 9).

01.10.2007 року позивач ВАТ «Державний ощадний банк України» направив відповідачу ОСОБА_3 лист, в якому вказав, що у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 1 548,35 грн. (а.с.34).

Аналогічний лист щодо заборгованості у розмірі 1 548,35 грн. банком був направлений на адресу відповідача 28.01.2009 року (а.с. 37) та вимога щодо сплати заборгованості у розмірі 1 548,35 грн. була направлена банком на адресу відповідача 12.03.2016 року (а.с.10).

Крім того, позивачем до апеляційної скарги була надана виписка по рахунку за період з 04.06.2003 року по 28.09.2012 року, в якій відображений рух по рахунку за період з 26.01.2006 року по 25.09.2007 року (а.с. 59-66).

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що позивачу про порушене право у вигляді заборгованості у розмірі 1 548,35 грн. було відомо ще з вересня-жовтня 2007 року.

Докази погашення вказаної заборгованості в матеріалах справи відсутні.

З позовними вимогами про стягнення заборгованості позивач звернувся до суду у листопаді 2016 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу строку позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто, можливості реалізувати своє право в примусовому порядку, через суд.

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони в спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідачем у справі були надані письмові заперечення на позову заяву, відповідно до яких відповідач посилається на те, що кредит він отримував; що у 2007 році та у 2009 році він отримував листи з банку щодо погашення заборгованості; що він у 2009 році особисто звертався до банку з письмовою заявою з метою перевірки обставин виникнення заборгованості за кредитом (а.с. 38); крім того, відповідач зазначав, що на протязі багатьох років банк не звертався до суду з вказаними позовними вимогами, звернувшись лише у листопаді 2016 року (а.с.27-33), чим фактично заявив про строк позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові згідно положень ч.4 ст. 267 ЦК України.

Таким чином, позовні вимоги не підлягають задоволенню через пропуск позивачем строку позовної давності.

Отже, невірне застування норм матеріального права є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в частині мотивування відмови в позові.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 20.12.2016 року задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 20.12.2016 року змінити в частині мотивування, в іншій частині, яка оскаржується - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_2

15.02.2017 року м. Одеса