АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретаря Чубрей І.І.

за участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 12 грудня 2016 року,

встановила:

ОСОБА_2 у жовтні 2016 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності.

Вказувала, що проживали з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу однією сім»єю протягом з січня 2007 року по липень 2011, вели спільне господарство, мали спільний бюджет.

Зареєстрували шлюб у липні 2011 року.

За час спільного проживання між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу 31/100 частин домоволодіння, яке розташовано по АДРЕСА_1

Після чого ОСОБА_5 та ОСОБА_3 вчинено договір обміну, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Половинською О.Б. 21 травня 2008 року, відповідно якого ОСОБА_3 набуто право власності на житловий будинок літ.Ж, літню кухню літ.Б, гараж літ.Д, ворота №2, що знаходяться по АДРЕСА_1

Провадження №22-ц/794/226/2017 рік Головуючий у 1 інстанції Мілінчук С.В.

Категорія 2/5 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

Посилаючись на ухилення ОСОБА_3 від визначення його права власності, просив встановити факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім»єю без реєстрації шлюбу з січня 2007 року по 19 липня 2011 року, визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на житловий будинок літ.Ж, літню кухню літ.Б, гараж літ.Д, ворота №2, що знаходяться по АДРЕСА_2, визнати право власності ОСОБА_2 на ? частину житлового будинку літ.Ж, літню кухню літ.Б, гараж літ.Д, ворота №2, що знаходяться по АДРЕСА_2, припинивши право спільної сумісної власності.

ОСОБА_2 у жовтні 2016 року збільшив позовні вимоги, просив визнати договір між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_3 іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Хоменко М.О. 8 липня 2008 року, недійсним, посилаючись на відсутність його згоди на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном.

ОСОБА_2 у грудні 2016 року подано заяву про залишення без розгляду позовної вимоги про визнати договір між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_3 іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Хоменко М.О. 8 липня 2008 року, недійсним.

Рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 12 грудня 2016 року позов задоволено, постановлено встановити факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім»єю без реєстрації шлюбу з січня 2007 року по 19 липня 2011 року, визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на житловий будинок літ.Ж, літню кухню літ.Б, гараж літ.Д, ворота №2, що знаходяться по АДРЕСА_2, визнати право власності ОСОБА_2 на ? частину житлового будинку літ.Ж, літню кухню літ.Б, гараж літ.Д, ворота №2, що знаходяться по АДРЕСА_2, припинивши право спільної сумісної власності.

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» в апеляційній скарзі просить рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 12 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності, суд першої інстанції керувався положеннями ч.2 ст.3, ч.1,2 ст.74 СК України, та вважав доведеним факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім»єю без реєстрації шлюбу з січня 2007 року по 19 липня 2011 року, право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на майно, набуте за час проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу.

При цьому суд першої інстанції послався на правила, встановлені ч.1 ст.61 ЦПК України та зазначив про визнання сторонами обставин проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім»єю без реєстрації шлюбу з січня 2007 року по 19 липня 2011 року ведення спільного господарство, наявність спільного бюджету.

Водночас на підставі вимог статей 60, 63, 70 СК України суд першої інстанції зазначив про рівність часток ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у праві власності на майно, набуте за час проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 12 грудня 2016 року відповідає наведеним вимогам.

Не можна погодитися з доводами публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», на які є посилання в апеляційній скарзі, на недоведеність факту проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім»єю без реєстрації шлюбу з січня 2007 року по 19 липня 2011 року, спільної участі коштами у набутті житлового будинку літ.Ж, літньої кухні літ.Б, гаражу літ.Д, ворот №2, що знаходяться по АДРЕСА_1

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 вернувся до суду з заявою про визнання позову ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності та визначення часток і не заперечує проти задоволення позову (а.с.62).

Згідно з вимогами ч.1 ст.174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач ? визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву.

На підставі ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що відсутні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, визнання відповідачем ОСОБА_3 позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Не можна погодитися з доводами публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про порушення прав та інтересів, пов»язаних із договором між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_3 іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Хоменко М.О. 8 липня 2008 року.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права та обов'язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов'язанням).

Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення своїх вимог за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Частиною п'ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Частина 1 ст.23 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

За змістом ч.2 наведеної норми особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Не заслуговують на увагу доводи публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про неправильне застосування норм матеріального права.

ОСОБА_2, звертаючись до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім»єю без шлюбу, метою встановлення юридичного факту зазначав ухилення ОСОБА_3 від визначення його права власності у майні, набутого за час проживання однією сім»єю без шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом»якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно приписів ч.1, 2 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом»якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Відповідно до п.1 розділу УП «Прикінцеві положення» СК України зазначений кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року.

Отже, положення ст.74 СК України щодо права на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім»єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, застосовуються лише до відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Встановлено, що за час проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім»єю без реєстрації шлюбу з січня 2007 року по липень 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу 31/100 частин домоволодіння, яке розташовано по АДРЕСА_1

Після чого ОСОБА_5 та ОСОБА_3 вчинено договір обміну, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Половинською О.Б. 21 травня 2008 року, відповідно якого ОСОБА_3 набуто право власності на житловий будинок літ.Ж, літню кухню літ.Б, гараж літ.Д, ворота №2, що знаходяться по АДРЕСА_1

Відповідно до ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Таких чином факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім»єю без реєстрації шлюбу з січня 2007 року по липень 2011 року безпосередньо породжує юридичні наслідки.

У такому разі судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.2 ст.308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 12 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Половінкіна Н.Ю.

Судді: Кулянда М.І.

Одинак О.О.