Справа №585/4737/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Євтюшенкова В. І.
Номер провадження 22-ц/788/382/17 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Левченко Т. А. , Семеній Л. І.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18 січня 2017 року

у цивільній справі за заявою ОСОБА_3, заінтересовані особи: Роменська міська рада Сумської області, ОСОБА_4, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із заявою, ОСОБА_3 просив суд встановити факт його постійного проживання разом з матір'ю - ОСОБА_5, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1, на час відкриття спадщини після її смерті.

Свої вимоги мотивує тим, що після смерті його матері відкрилась спадщина на майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1, що належало їй як спадщина після смерті її чоловіка, право на яку вона не встигла оформити. У 2007 році він перейшов на постійне проживання до своєї матері та з цього часу вони вели спільне господарство, побут та мали спільний бюджет. Після її смерті із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, оскільки вважав, що прийняв спадщину бо постійно проживав з нею. При зверненні до нотаріуса для оформлення спадщини, йому було відмовлено, оскільки відповідну заяву в шестимісячний строк він не подав і в нього відсутні документи, що підтверджують факт постійного проживання з спадкодавцем, так як був зареєстрований за іншою адресою.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18.01.2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення, постановивши нове про задоволення його вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд безпідставно зазначив, що в задоволенні позову про визнання права власності за позивачем на спадкові земельні ділянки необхідно відмовити, оскільки він таких вимог не заявляв. Також, посилання суду в рішенні на п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року є не вірним, оскільки даний пункт стосується спадкоємців четвертої черги, а позивач являється спадкоємцем першої черги. Вважає, що факт його постійного проживання разом з матір'ю на час її смерті доведений достатніми доказами, в тому числі і показаннями свідків, які є належними доказами, на противагу висновку суду, відповідно до ст. 57 ЦПК України.

Позивач доводи апеляційної скарги підтримав і просив задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_4 в судовому засіданні заявив, що бажає успадкувати будинок батьків разом із братом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, рішення суду - скасуванню, а заява ОСОБА_3 - залишенню без розгляду з наступних підстав.

Як вбачається із цивільної справи, що ОСОБА_3, батьками якого є ОСОБА_6 та ОСОБА_5, зареєстрований за адресою в с. Герасимівка Роменського району Сумської області з 15.11.2016 року (а.с. 8, 14).

ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно до договору від 20.12.1967 року, надано в безтермінове користування земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності з числом кімнат від однієї до п'яти, в АДРЕСА_1. Зазначений житловий будинок в цілому зареєстрований в Роменському МБТІ на праві особистої власності 02.10.1984 року, записаний в реєстрову книгу № 51, реєстр. № 7714 (а.с. 5, 10, 11).

За повідомленням Роменської міської держаної нотаріальної контори, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 спадкова справа не заводилась (а.с. 6, 25).

Як запевнили брати ОСОБА_3 окрім них інших спадкоємців не має.

ОСОБА_4 пояснив, що він заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавав, але має бажання прийняти спадщину після смерті матері разом із братом.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено належними та допустимими доказами факт постійного проживання разом з матір'ю на час її смерті.

Пунктом 5 частини 2 статті 234 ЦПК України передбачено, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд розглядає в порядку окремого провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

За змістом ч. 1 ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Проте, суд залишив поза увагою умови, за яких заяви про встановлення фактів можуть розглядатися в порядку окремого провадження.

Так, у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», роз'яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, а також, якщо встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання з матір'ю на момент її смерті, заявник ОСОБА_3 зазначав, що після її смерті із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, оскільки вважав, що прийняв спадщину фактично, бо постійно проживав з нею.

Однак у заявника є рідний брат - ОСОБА_4, який також входить до кола спадкоємців після померлої матері та є заінтересованою особою у даній справі, яка висловила бажання також прийняти спадщину.

Таким чином, між заявником та заінтересованою особою існує спір про право щодо спадщини, яка залишилась після померлої матері.

За таких обставин, коли є спір про право, суд першої інстанції помилково розглянув дану заяву в порядку окремого провадження. Заявник має право звернутися до суду в порядку позовного провадження.

Згідно ч. 4 ст. 256 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Через те, що поза увагою суду залишилась обставина щодо фактичного існування спору про права спадкоємців на житловий будинок в порядку спадкування, доводи апеляційної скарги стосуються висновків суду по суті заяви, колегія суддів керуючись ч.3 ст.303 ЦПК України визнає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України із залишенням заяви ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 256; 307, 309, 313-315, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18 січня 2017 року скасувати.

Заяву ОСОБА_3, заінтересовані особи: Роменська міська рада Сумської області, ОСОБА_4, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - залишити без розгляду.

Роз'яснити ОСОБА_3 право на звернення до суду в порядку позовного провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: