Справа №591/6531/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Бурда Б. В.
Номер провадження 22-ц/788/669/17 Суддя-доповідач - Криворотенко В. І.
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

15 травня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Сумській області

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 09 березня 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Управління поліції охорони в Сумській області, третя особа: Начальник Управління поліції охорони в Сумській області Кананков Олександр Володимирович про поновлення на роботі, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до Управління поліції охорони в Сумській області, просила поновити її на роботі на посаді фахівця Управління поліції охорони в Сумській області, яку вона займала до звільнення, з 09 листопада 2016 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала в трудових відносинах з відповідачем з 28 листопада 1995 року. З 07 листопада 2015 року вона призначена на посаду фахівця Управління поліції охорони та 08 листопада 2016 року звільнена з роботи за ініціативою відповідача за ст. 40 п. 4 КЗпП України за прогул наказом № 395 о/с, згідно наказу № 391 від 31 жовтня 2016 року. Не погоджуючись зі звільненням, позивач посилається на те, що відповідач не врахував, що вона є головою профкому «Солідарність» та при звільненні не отримано попередньої згоди на звільнення як профспілкового комітету ППО «Солідарність», так і об'єднання профспілок СОПО «Солідарність». Наказ про порушення позивачем дисципліни був виданий тоді, коли вона перебувала на лікарняному в стаціонарі обласної лікарні з 19 жовтня 2016 року по 04 листопада 2016 року. У вказаному наказі зазначені дати про прогул, коли вона перебувала на лікарняному, тобто коли вона не могла перебувати на роботі. Акти про відсутність позивача на роботі 21 та 28 жовтня є фальсифіковані. Також складалися акти тоді, коли позивач брала один раз на тиждень 4 години профспілкового часу з 11 години до 15.45 год. 11 жовтня 2016 року вона разом з представником УПО перебувала на судовому засіданні в Ковпаківському районному суді м. Суми.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 09 березня 2017 року позов задоволено.

Скасовано як незаконний наказ № 395 о/с від 08 листопада 2016 року Управління поліції охорони в Сумській області про звільнення ОСОБА_3 з посади фахівця Управління поліції охорони в Сумській області.

Поновлено ОСОБА_3 на роботі в Управлінні поліції охорони в Сумській області на посаді фахівця Управління поліції охорони в Сумській області.

Стягнуто з Управління поліції охорони в Сумській області на користь держави 551,20 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі Управління поліції охорони в Сумській області посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Зарічного районного суду м. Суми від 09 березня 2017 року скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі.

В судове засідання позивачка не з'явилась, з апеляцією не погодилась і просила розглянути справу без її участі.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача Сай О.М., який підтримав скаргу і повідомив, що після поновлення на роботі ОСОБА_3 знову майже два місяці не з'являється на роботі, представника третьої особи Скриньки О.О., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий суд виходив з того, що відповідачем не дотримані норми законодавства при звільненні позивача з роботи зокрема: відповідач не перевірив пояснення позивачки щодо поважності відсутності на роботі, тому передчасно зробив висновок про вчинення прогулу без поважних причин, а також не отримав попередньої згоди профспілкового органу на звільнення позивача.

Проте колегія суддів погодитись з таким висновком суду не може, оскільки він зроблений судом без повного з'ясування обставин справи.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 07 листопада 2015 року ОСОБА_3 призначена на посаду фахівця Управління поліції охорони в Сумській області (далі - УПО).

Позивач є головою первинної профспілкової організації «Солідарність».

Наказом УПО № 391 від 31 жовтня 2016 року за систематичне порушення трудової дисципліни позивача звільнено з роботи та позбавлено премії в повному обсязі за жовтень 2016 року. Зі змісту цього наказу вбачається, що підставою застосування такого стягнення стало те, що на протязі жовтня 2016 року, а саме 3, 4, 5, 6, 10, 11, 12, 17, 18, 19, 20, 24, 25, 26, 27 жовтня в період часу з 08.00 год до 17.00 год., 7, 13, 21, 28 жовтня в період часу з 08.00 год. до 11.00, а також з 08.00 год. 31 жовтня фахівець УПО ОСОБА_3 не перебувала на своєму робочому місці, про що складено відповідні акти. Про причини своєї відсутності ОСОБА_3 безпосереднього свого керівника не повідомляла, функціональні обов'язки в зазначені дні та години не виконувала будь-які пояснення щодо своєї відсутності надати категорично відмовилась.

Вказаним наказом також начальнику відділу УПО (Скринька О.О.), оскільки ОСОБА_3 є головою ПК ППО «Солідарність», відповідно до ст. 252 КЗпП України доручено підготувати запит до голови Сумської обласної профспілкової організації «Солідарність» про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за систематичне порушення трудової дисципліни та запит до Всеукраїнської професійної спілки «Україна».

На подання УПО від 01 листопада 2016 року Сумською обласною профспілковою організацією «Солідарність» 07 листопада 2016 року вирішено надати згоду на притягнення до дисциплінарної відповідальності (звільнення з роботи) фахівця УПО, голови первинної профспілкової організації «Солідарність» УПО ОСОБА_3 за систематичне порушення трудової дисципліни (відсутність на робочому місці).

Згідно листка непрацездатності у період з 19 жовтня 2016 року по 04 листопада 2016 року позивач перебувала на лікуванні в КЗ «Сумська обласна клінічна лікарня».

Наказом № 402 від 07 листопада 2016 року, оскільки 07 листопада 2016 року ОСОБА_3 надала до УПО листок непрацездатності з КУ «Сумська обласна клінічна лікарня», з якого слідує, що в період з 19 жовтня по 05 листопада 2016 року вона перебувала на стаціонарному лікуванні, п. 2 наказу УПО від 31 жовтня 2016 року № 391 викладено у редакції, а саме: Головному бухгалтеру УПО (Новік Н.В.) здійснити утримання грошових коштів з ОСОБА_3 фахівця УПО за час прогулу, а саме 3, 4, 5, 6, 7, 10,11,12,13,17,18 жовтня 2016 року.

Наказом № 395 о/с від 08 листопада 2016 року ОСОБА_3, фахівця УПО звільнено з 08 листопада 2016 року за ст. 40 п. 4 КЗпП України прогул (відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (а.с. 10). Підставою звільнення позивача зазначено наказ УПО від 31 жовтня 2016 року № 391. підставою для звільнення позивача є те, що на протязі жовтня 2016 року, а саме 3, 4, 5, 6, 10,11,12,17,18,19, 20, 24, 25, 26, 27 жовтня в період часу з 08.00 год до 17.00 год., 7, 13, 21, 28 жовтня 2016 року в період часу з 08.00 год. до 11.00, а також з 08.00 год. 31 жовтня позивач не перебувала на своєму робочому місці, про що складено відповідні акти.

На підтвердження законності звільнення представником відповідача надано акти про відсутність на робочому місці позивача, складені 03, 04, 05, 06, 07, 10, 11, 12, 13, 17 та 18 жовтня 2016 року, в яких зафіксовано факт відсутності позивача в період часу з 08.00 год. до 13.00 год. та з 13.45 год. до 17.00 год.

Згідно ст. 139 КЗпП України, працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до ст. 140 КЗпП України, трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохочення за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов'язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.

Статтею 141 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту.

Пунктом 4 частини 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 252 КЗпП України, зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є. Звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок).

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43-1 КЗпП. Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник. Згода профспілкового органу на звільнення не може бути визнана такою, що має юридичне значення, якщо не додержані вимоги про участь у засіданні цього органу більше половини його членів, або згода давалась на прохання службової особи, що не наділена правом прийняття і звільнення і не мала відповідного доручення правомочної особи, чи з ініціативи самого профспілкового органу або з інших підстав, ніж зазначалось у поданні власника чи уповноваженого ним органу, а потім і в наказі про звільнення. Оскільки у зазначених вище нормах за їх змістом йдеться про профспілковий орган підприємства, установи, організації, профспілкові органи структурних підрозділів (цехів, управлінь, відділів тощо) можуть вирішувати питання про дачу згоди на звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, якщо їм таке право делеговане профспілковим органом підприємства, установи, організації. Встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Аналогічним чином вирішується спір про поновлення на роботі, якщо згоду профспілкового органу на звільнення визнано такою, що не має юридичного значення. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

У відповідності до приписів ст. 10-11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_3 свої вимоги обґрунтовувала тим, що прогулів вона не вчиняла і згоди на її звільнення ППО «Солідарність» не дала. Заперечуючи проти позову відповідач надав акти про відсутність на робочому місці позивача, складені 03, 04, 05, 06, 07, 10, 11, 12, 13, 17 та 18 жовтня 2016 року, в яких зафіксовано факт відсутності позивача в період часу з 08.00 год. до 13.00. год. та з 13.45 год. до 17 год. (а.с.70 - 75). Проте місцевий суд критично оцінив дані акти і відхилив їх як докази на спростування вимог позивача, посилаючись на те, що: в даних актах крім іншого засвідчено факт відмови ОСОБА_3 від надання будь - яких пояснень, а отже можна припустити, що особи, які підписали вказані акти, мали можливість спілкування з позивачем на протязі робочого часу, пропонуючи останній надати пояснення відсутності на робочому місці, крім того інформація зазначена у актах про відсутність позивача спростовується показами свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Проте колегія суддів вважає, що місцевий суд необґрунтовано відхилив дані акти як докази вчинення позивачем прогулів, оскільки дані акти складено комісійно за підписами працівників відповідача зокрема ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13. службовий кабінет яких знаходиться безпосередньо поряд із службовим кабінетом позивача ОСОБА_3, які постійно протягом жовтня знаходились на робочому місці та мали можливість кожний день фактично щохвилинно контролювати наявність на робочому місці ОСОБА_3 і своїми підписами в актах письмово засвідчили відсутність позивача на робочому місці протягом жовтня 2016 року та допущення нею прогулів. Відсутність позивачки на робочому місці та вчинення нею прогулів підтверджується і матеріалами службового розслідування (а.с. 79 - 80).

Необґрунтовано суд поклав в основу рішення і покази свідків ОСОБА_9, що є чоловіком позивачки, ОСОБА_8, що є донькою позивачки, та свідка ОСОБА_10 Зокрема свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_14 підтвердили лише те, що щоденно протягом жовтня 2016 року зранку завозили на власному автомобілі позивача ОСОБА_3 на роботу, проте перебування позивачки на робочому місці протягом дня з показів даних свідків не вбачається А з показів свідка ОСОБА_10 не вбачається, коли конкретно та в який час, він заходив в приміщення відповідача та бачив на робочому місці ОСОБА_3, враховуючи, що наказ про звільнення останньої містить конкретні дати та конкретний робочий час відсутності позивача на робочому місці.

Іншою підставою для задоволення позову суд зазначив не отримання відповідачем згоди профспілкового органу на звільнення ОСОБА_3

Вивчивши відмову профспілкового органу, що міститься на а.с. 102, колегія суддів приходить до висновку, що таку відмову не можна вважати належним доказом. Оскільки частина тексту протоколу виготовлена машинописним текстом, інша частина рукописним текстом. З даного протоколу засідання не зрозуміло чи повноважне було засідання профкому, хто був присутній, як голосували за поставлене питання. Тому на думку колегії суддів така відмова не має юридичне значення. Представник відповідача Сай О.М. щодо даного протоколу засідання профспілкового органу, в суді апеляційної інстанції пояснив, що засідання профспілкового органу не було, ОСОБА_3 сама виготовила протокол засідання, а її чоловік ходив по управлінню і пропонував членам профспілки підписати його.

У зв'язку з цим колегія суддів звернулася до профспілкового органу за місцем роботи позивача з проханням повторно розглянути питання щодо дачі згоди на звільнення ОСОБА_3

Як вбачається з повідомлення первинної профспілкової організації та витягу з протоколу № 3 засідання членів первинної профспілкової організації «Солідарність» від 14 квітня 2017 року (а.с. 219, 223 - 224) члени профспілки одноголосно проголосували за надання згоди на звільнення ОСОБА_3 за систематичне порушення трудової дисципліни - відсутність на робочому місці.

Згода на звільнення ОСОБА_3 дана і Сумською обласною профспілковою організацією «Солідарність» 07 листопада 2016 року, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 68 - 69).

Аналізуючи вище викладене колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки систематичне вчинення позивачкою прогулів в жовтні 2016 року підтверджується зібраними по справі доказами, зокрема актами про відсутність позивачки на робочому місці, висновком службового розслідування по даним фактам. Згода на її звільнення надана профспілковими органами.

Позивачка на спростування заперечень відповідача не надала жодного доказу на підтвердження того, що вона у дні зазначені в наказі як прогули знаходилась на робочому місці, виконувала функціональні обов'язки, наслідки такої роботи чи в дані дні виконувала свої обов'язки як голова профспілкової організації.

Тобто при звільненні позивачки відповідачем були дотримані вимоги трудового законодавства.

Заперечення ОСОБА_3 про те, що вона була звільнена під - час тимчасової непрацездатності не заслуговують на увагу, оскільки вона звільнена з 08 листопада 2016 року, а на лікарняному вона була по 04 листопада 2016 року включно (а.с.10, 12).

Тому відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

У зв'язку із задоволенням позову сплачений апелянтом судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок держави згідно вимог ст. 88 ЦПК України так як позивачка звільнена від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Сумській області задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 09 березня 2017 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 про поновлення на роботі відмовити.

Компенсувати Управлінню поліції охорони в Сумській області за рахунок держави сплачений судовий збір за апеляційний розгляд в сумі 1760 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -