233 № 233/6462/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2017 року м.Костянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області

у складі:

головуючої судді Бєлостоцької О.В.,

при секретарі Теліціній О.О.,

за участю

позивача -

представника відповідача -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини заробітної платиу зв*язку з порушенням строків її виплати та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В

21 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит», в якому зазначив, що він перебував у трудових відносинах із відповідачем по справі з 08 вересня 1999 року. 10 березня 2016 року звільнений із займаної посади згідно ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Заробітна плата позивачеві своєчасно не виплачувалась, у зв*язку з чим утворилась заборгованість за період часу з квітня по листопад 2015 року у розмірі 19516 гривень 73 копійки. В порушення ст.116 КЗпП України відповідач в день звільнення не здійснив повного розрахунку з огляду на що позивач, з урахуванням поданих уточнень, просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість із заробітної плати в за період часу з квітня по листопад 2015 року у розмірі 19516 гривень 73 копійки, середній заробіток за час затримки розрахунку за період часу з моменту звільнення по день ухвалення рішення судом; компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату в розмірі 2964 гривні 82 копійки та у відшкодування моральної шкоди 5000 гривень, оскільки невиплата відповідачем належних йому сум завдало моральних страждань, так як він, будучи інвалідом другої групи потребував лікування, змушений був позичати кошти на придбання ліків та сплату вартості комунальних послуг, що вимагало додаткових зусиль для організації свого життя.

В судове засідання позивач не з*явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» ОСОБА_2 в судове засідання не з*явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та заперечення проти позову, з якого вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає і просить відмовити в їх задоволенні в повному обсязі, посилаючись на те, що затримка виплати ОСОБА_1 заробітної плати сталась внаслідок скрутного фінансового становища підприємства, відсутності грошових коштів внаслідок державної заборони експорту продукції КДНВП «Кварсит» на територію Російської Федерації. Зазначена обставина вказує на відсутність вини відповідача в невиплаті заробітної плати позивачеві. Сумму заборгованості відповідача перед позивачем із виплати заробітної в розмірі 19516 гривень 73 копійки не відповідач не оспорює.

З*ясувавши позицію сторін по справі, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із Костянтинівським державним науково-виробничим підприємством «Кварсит», з 08 вересня 1999 року обіймав посаду інженера-конструктора СКТБ, а 10 березня 2016 року був звільнений за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.5-10).

Згідно довідки Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» від 19 грудня 2016 року № 3-194 (а.с.12), від 03 березня 2017 року № 3-18 (а.с.47) загальна сума заборгованості по заробітній платі перед ОСОБА_1 за період часу з квітня по листопад 2015 року становить 19516 гривень 73 копійки, в тому числі за квітень 2015 року - 2070 гривень, за травень 2015 року 2450 гривень, за червень 2015 року 2667 гривень, за липень 2015 року 2483 гривні, за серпень 2015 року 3178 гривень, за вересень 2015 року 2265 гривень 76 копійок, за жовтень 2015 року - 3180 гривень 14 копійок, за листопада 2015 року - 1222 гривні 83 копійки.

Відповідно до довідки відповідача по справі від 19 грудня 2016 року № 3-195 (а.с.13) розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 становить 261 гривня 21 коп.

Посада інженера-конструктора в Костянтинівському державному науково-виробничому підприємстві «Кварсит» з дня звільнення ОСОБА_1 з 10 березня 2016 року по теперішній час є вакантною; для робітників СКТБ КДНВП «Кварсит» в цей період часу було встановлено триденний графік графік роботи з робочими днями : понеділок, вівторок, середа, що підтверджується довідкою від 20 січня 2017 року № 1-17 (а.с.40).

Згідно частини 1 статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про оплату праці» трудові спори з питань оплати праці розглядаються і вирішуються згідно з законодавством про трудові спори.

Приймаючи до уваги вищевикладене суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» підлягає частковому задоволенню.

З відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість із заробітної плати за період часу з квітня по листопад 2015 року у розмірі 19516 гривень 73 копійки.

Крім того, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період часу з 11 березня 2016 року по 03 березня 2017 року включно у розмірі 38920 гривень 29 копійок, виходячи із наступного розрахунку : 261 гривня 21 копійка х 149 робочих днів за триденним графіком роботи (понеділок, вівторок, середа) за виключенням відповідно до ст.73 КЗпП України святкових днів 2,9 травня, 28 червня та 24 серпня 2016 року.

Статтею ст.34 Закону України «Про оплату праці» визначено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів

на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадку, якщо заробітна плата працівникові не була виплачена своєчасно і затримання виплати складає один і більше календарних місяці, то за порушення термінів виплати заробітної плати нараховується компенсація, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв»язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно приписів пункту 22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у справах, пов'язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв'язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що: п.2) компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст. 34 Закону і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Такий правовий висновок Верховного Суду України міститься у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судових рішень за 1 півріччя 2014 року, якому зазначено, що компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

В рішенні Конституційного Суду України 15 жовтня 2013 року N 9-рп/2013 , справа N 1-№1-18/2013 зазначено, що держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно з положеннями частини шостої статті 95 Кодексу, статей 33, 34 Закону такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати. Конституційний Суд України дійшов висновку, що винагорода за виконану працівником роботу є джерелом його існування та має забезпечувати для нього достатній, гідний життєвий рівень. Це визначає обов'язок держави створювати належні умови для реалізації громадянами права на працю, оптимізації балансу інтересів сторін трудових відносин, зокрема, шляхом державного регулювання оплати праці що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

На підставі викладеного, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, підлягають частковому задоволенню.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 січня 2017 року у відповідача по справі витребувано докази по справі, в тому числі і розрахунок компенсації за несвоєчасну сплату ОСОБА_1 заробітної плати.

Відповідачем зазначена ухвала суду в частині надання розрахунку компенсації не виконана, у зв*язку з чим суд розглядає справу за наявними і ній доказами.

Розмір компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків

її виплати, обчисленої відповідно до положень ст.34 Закону України «Про оплату праці», Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв»язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року та в межах заявлених позивачем позовних вимог (компенсація розрахована станом на грудень 2016 року) становить:

-за квітень 2015 року 339 гривень 48 копійок з розрахунку (2070 гривень х 0,164)

-за травень 2015 року 340 гривень 55 копійок з розрахунку (2450 гривень х 0,139)

-за червень 2015 року 357 гривень 38 копійок з розрахунку (2667 гривень х 0,134)

-за липень 2015 року 362 гривні 52 копійки з розрахунку (2483 гривні х 0,146)

-за серпень 2015 року 492 гривні 59 копійок з розрахунку (3178 гривень х 0,155)

-за вересень 2015 року 292 гривні 28 копійок з розрахунку (2265грн 76 коп х 0,129)

-за жовтень 2015 року 457 гривень 94 копійки з розрахунку (3180 грн 14коп х 0,144)

-за листопад 2015 року 147 гривень 96 копійок з розрахунку (1222грн 83коп х 0,121), а всього 2790 гривень 70 копійок, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно наданого позивачем розрахунку (а.с.44) розмір обчисленої ним компенсації (в межах заявлених позовних вимог станом на грудень 2016 року) становить 2964 гривні 82 копійки, але суд звертає увагу на те, що при обчисленні компенсації позивач враховував помісячну заборгованість із заробітної плати за квітень-листопад 2015 року у розмірі, що не відповідає довідці відповідача від 03 березня 2017 року № 3-18 (а.с.47), тому суд не бере вказаний розрахунок до уваги.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, саме на власника підприємства покладено обов'язок відшкодовувати працівнику моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені норми не містять яких-небудь інших додаткових умов щодо відшкодування моральної шкоди.

Згідно до роз'яснень, які містяться в п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди») відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами, які найшли підтвердження в судовому засіданні.

Сам факт не проведення повного розрахунку з робітником в день його звільнення свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди.

Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що не проведення розрахунку з позивачем, спричиняє останньому незручності у вигляді неможливості вести звичайний спосіб життя, що призвело до

порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, тому враховуючи конкретні обставини справи, зокрема, те, що позивач є інвалідом другої групи, тривалість порушення його прав, виходячи із засад розумності, справедливості, співмірності, визначає таке відшкодування в розмірі 500 гривень.

Аналіз ст.ст.115-116 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів, тому доводи представника відповідача в цій частині, викладені в запереченні проти позову, суд вважає неспроможними.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року настання обставин непереборної сили (форс-мажору) може бути підтверджене лише Сертифікатом Торгово-промислової палати України.

Наданий відповідачем лист Донецької торгово-промислової палати від 27 травня 2014 року із посиланням про настання для відповідача форс-мажорних обставин у другому кварталі 2014 року, до того ж, по контракту № 147/13 від 10 жовтня 2013 року не є належним доказом відповідно до ст.10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»

Крім того, настання для відповідача форс-мажорних обставин згідно з цим листом мало місце, починаючи з другого кварталу 2014 року по 27 травня 2014 року, тобто, до порушення трудових прав позивача ОСОБА_1

В силу ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір.

На підставі ст.ст.115, 116, 117, 237-1 КЗпП України, ст.ст.32, 34 Закону України «Про оплату праці», ч.1 ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв»язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року, керуючись ст.ст.10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України , суд

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_1 до Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини заробітної платиу зв*язку з порушенням строків її виплати та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період часу з квітня по листопад 2015 року в розмірі 19516 (дев*ятнадцять тисяч п*ятсот шістнадцять) гривень 73 копійки; середній заробіток за час затримки розрахунку з 11 березня 2016 року по 03 березня 2017 року включно в розмірі 38920 (тридцять вісім тисяч дев*ятсот двадцять) гривень 29 копійок, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати в розмірі 2790 (дві тисячі сімсот дев*яносто) гривень 70 копійок, а всього 61227 (шістдесят одну тисячу двісті двадцять сім) гривень 72 копійки.

Стягнути з Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 500 (п*ятсот) гривень 00 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

В частині стягнення заборгованості по заробітній платі за один місяць допустити негайне виконання рішення суду.

Стягнути з Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» в дохід держави судовий збір у розмірі 2756 (дві тисячі сімсот п*ятдесят шість) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені в судовому засіданні 03 березня 2017 року, повний текст рішення по справі виготовлений 07 березня 2017 року.

Суддя