ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-о/753/488/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2017 р. суддя Дарницького районного суду м.Києва Вовк Є.І., розглянувши матеріали за заявою ОСОБА_2, в якій зазначено, що вона є представником ОСОБА_3 щодо встановлення факту смерті фізичної особи на тимчасово окупованій території України, заінтересована особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві,

Встановив:

До Дарницького районного суду м. Києва надійшла вказана заява.

При цьому, ст.257-1 ЦПК України імперативно встановлює особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, в тому числі, ч.1 ст.257-1 ЦПК України (в порядку окремого провадження) визначено коло осіб, які мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, за межами такої території України, а саме визначено, що вказана заява може бути подана родичами померлого або їхніми представниками.

Згідно з правовими висновками Верховного Суду України в ухвалі від 21 вересня 2011 року (справа №6-20106св09) зокрема містяться висновки щодо наслідків встановлення обставин, які свідчать про те, що провадження у справі відкрито за вимогою, яка не підлягає правовому захисту в іншому провадженні, ніж провадження, в якому повинно було розглядатися таке питання (п. 6 ч. 1 ст. 214, п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України), та зазначено, що вказане є фактом, який підтверджує неправомірність виникнення цивільного процесу в цьому випадку (п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України).

Відповідно до ч.4 ст.256 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Заявником не зазначено та не обгрунтовано даних про те, що ОСОБА_3 є родичем вказаної особи, щодо якої він просить встановити факт смерті саме в порядку, передбаченому ст.257-1 ЦПК України.

Крім того, відсутній документ передбачений ст.42 ЦПК України, який надає право ОСОБА_2 на підписання вказаної заяви щодо встановлення факту в порядку окремого провадження (яке є окремим порядком цивільного судочинства (в тому числі, від позовного провадження)).

При цьому, відповідно до ч.1, 2, 8 ст.8 ЦПК України: суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України; якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

При цьому, з положень п.3) ч.3 ст.121 ЦПК України, вбачається, що заява повертається у випадку, коли заяву від імені заявника подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Враховуючи викладене, вивчивши наявні матеріали, вважаю, що відповідно до положень п.3) ч.2 ст.122, ч.4 ст.256 ЦПК України належить відмовити у відкритті провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.122, 256, 257-1 ЦПК України,

Ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_2

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Суддя: