У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Чернівецької міської ради, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання нечинними та скасування рішень органу місцевого самоврядування, за касаційними скаргами ОСОБА_4, ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 1 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що йому на праві власності належить будинок № АДРЕСА_2 з господарськими будівлями. Зазначений будинок перейшов йому у порядку спадкування, його було придбано ще у листопаді 1946 року, за ним була закріплена земельна ділянка площею 1696 кв. м, яка згідно із державним актом на право постійного користування землею від 4 серпня 1998 року № 901 перебувала у користуванні спадкодавця ОСОБА_7 На його заяву рішенням Чернівецької міської ради від 17 грудня 2015 року № 26 йому відмовлено у наданні в оренду земельної ділянки за вказаною адресою площею 0,1696 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, натомість запропоновано отримати в оренду земельну ділянку площею 0,10 га. Надалі рішенням Чернівецької міської ради від 26 лютого 2016 року № 133 третій особі ОСОБА_5 надано дозвіл на складання проекту відведення частини вказаної земельної ділянки орієнтовною площею 0,07 га в оренду терміном на 49 років для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, адреса знаходження якої значиться - АДРЕСА_1. Посилаючись на порушення права користування та потенційного права оренди та власності на спірну земельну ділянку, як ділянку, на якій розміщена належна йому садиба, позивач просив визнати нечинними та скасувати п. 86 рішення 2 сесії Чернівецької міської ради VII скликання І пленарного засідання від 17 грудня 2015 року № 26 щодо земельної ділянки по АДРЕСА_2, а також п. 1.21 рішення Чернівецької міської ради VI скликання від 26 лютого 2016 року № 133 щодо надання ОСОБА_5 дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0700 га в оренду на 49 років за рахунок земель міста для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 7 червня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано нечинним та скасовано п. 86 рішення Чернівецької міської ради 2 сесії VII скликання I пленарного засідання від 17 грудня 2015 року № 26 щодо земельної ділянки по АДРЕСА_2. Визнано нечинним та скасовано п. 1.21 рішення Чернівецької міської ради VI скликання від 26 лютого 2016 року № 133 щодо надання ОСОБА_5 дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0700 га в оренду на 49 років за рахунок земель міста для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 1 вересня 2016 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_4 у задоволенні позову.

У касаційних скаргах ОСОБА_4 та ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Установлено, що рішеннями Чернівецької міської ради від 24 грудня 2009 року № 1161, від 28 лютого 2013 року № 789 визнано такими, що втратило чинність попереднє рішення ради від 17 лютого 1998 року № 133/4 у відповідній частині щодо пункту 19,7 рішення виконавчого комітету від 7 липня 1998 року № 230/07, в частині надання ОСОБА_7 спірної земельної ділянки у постійне користування й визнано таким, що втратив чинність державний акт на право постійного користування землею від 4 серпня 1998 року № 901 у зв'язку зі смертю останньої.

Зокрема, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що на час винесення відповідачем оспорюваних рішень від 17 грудня 2015 року № 26 та від 26 лютого 2016 року № 133 спірна земельна ділянка орієнтовною площею 0,0700 га є вільною, відноситься до земель запасу, а тому прийняті рішення не порушують прав позивача, який в установленому порядку не набув таких прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Таким чином, рішення міської ради про відмову у передачу позивачу в оренду земельної ділянки площею 0,1696 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд відповідає положенням ч. 1 ст. 121 ЗК України.

Також ОСОБА_4 зазначає, що має право користування спірною земельною ділянкою на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 14 серпня 1953 року № 746. Проте, судом апеляційної інстанції правильно зазначено, що за цим рішенням позивач не набув права користування спірною земельною ділянкою, постійне користування землею було оформлено за відповідним цільовим призначенням за іншою особою і право користування земельною ділянкою орієнтовною площею 0,07 га, про що йдеться в оспорюваних рішення, до позивача не перейшло.

Таким чином, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційні скарги і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 1 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

В.І.Журавель

С.П.Штелик