АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

[1]

16 лютого 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Соколової В.В., Чобіток А.О.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Центр фінансових послуг», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним кредитного договору,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 19 вересня 2016 року,

встановила:

у жовтні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійним кредитний договір, укладений 27 жовтня 2007 року між КС «Центр фінансових послуг» та ОСОБА_2, посилаючись на те, що при його укладенні було порушено порядок, встановлений законом.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 19 вересня 2016 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що 27 жовтня 2007 року між відповідачем та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір. Згідно договору поруки, укладеного того ж дня між позивачем та кредитною спілкою, ОСОБА_1 поручилась нести солідарну відповідальність з позичальником ОСОБА_2 за виконання умов кредитного договору. Позивач зазначала, що на момент укладення кредитного договору вона не була членом кредитної спілки, що є обов'язковою умовою для укладення договору, а тому вважає, що кредитний договір є недійсним.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 19 вересня 2016 року в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний договір відповідає вимогам чинного законодавства і підстави для визнання його недійсним відсутні. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. 1054 ЦК України, ст. 1,10 Закону України «Про кредитні спілки».

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що поручитель заяви про вступ до кредитної спілки не подавала, що свідчить про недотримання КС «Центр Фінансових послуг» необхідних вимог для укладення такого кредитного договору. Однак, такі доводи апелянта є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно положень ст. 215 ЦК України правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

В даному випадку, доводи, на які посилається апелянт, є тотожними доводам позовної заяви та всі були предметом перевірки під час розгляду справи судом першої інстанції, отримали належну правову оцінку.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що форма та зміст оспорюваного договору відповідає нормам цивільного законодавства. Позивач підписала договір поруки та кредитний договір, що свідчить про те, що вона була ознайомлена з їх умовами, усвідомлювала природу правочину та значення своїх дій.

Апелянтом не наведено інших підстав, за яких вказаний договір позики може бути визнано недійсним

Доводи апеляційної скарги про те, що поручителі не були членами кредитної спілки, спростовуються матеріалами справи. Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що при укладенні кредитного договору сторонами було дотримано процедуру набуття членства кредитної спілки, а тому підстав для визнання договору недійним немає.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 відхилити, а рішення Дарницького районного суду м.Києва від 19 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 753/19094/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1361/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Колесник О.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.