Справа № 442/6793/15 Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/783/562/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю прокурора Заяць І.Є., відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Дрогобицької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Унятицької сільської ради на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності,-

встановила:

В жовтні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулася в Дрогобицький міськрайонний суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності.

Вимоги обґрунтовувала тим, що зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. 13.11.1997 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 укладений шлюб, який зареєстровано у виконавчому комітеті Нагуєвицької сільської ради Львівської області. За спільні кошти вони побудували нежитлове приміщення загальною площею 75,5 кв.м., що знаходиться за адресою с. Унятичі вул. Шевченка, 2/1 Дрогобицького району Львівської області. В даний час відповідач заперечує її право власності на вказане приміщення. Оскільки без згоди відповідача вона не може до кінця оформити свої права та не може вільно розпоряджатися своїм майном, звернулась в суд за захистом своїх прав та інтересів.

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 листопада 2015 року позовні вимоги задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 (ІНД НОМЕР_1) право власності на нежитлове приміщення загальною площею 75,5 кв.м., що знаходиться за адресою с. Унятичі вул. Шевченка, 2/1 Дрогобицького району Львівської області.

Рішення суду оскаржила Дрогобицька місцева прокуратура, подавши апеляційну скаргу в інтересах держави в особі Унятицької сільської ради, вважає, що висновки покладені в основу рішення суду, викладені в порушення вимог статтей 10, 213 ЦПК України щодо обовязку суду повно та всебічно з»ясувати обставини, на які сторони покликались як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вважає, що твердження позивача про те, що будівництво нежитлового приміщення не суперечить суспільним інтересам, не порушує прав інших осіб та відповідає вимогам державних будівельних норм, не доведено належними доказами.

Стверджує, що визнання права власності на нерухоме майно, їх реєстрація, можлива лише після прийняття в експлуатацію таких, про що відомості в матеріалах справи відсутні.

До Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області сторони не звертались, до справи інспекція не залучалась.

Крім цього, згідно технічного паспорта на спірне нежитлове приміщення, такий виготовлено на нежитлове приміщення по вул. Шевченка, 2 в с. Унятичі, однак згідно листа Унятицької сільської ради № 202/06-04 від 04.10.2016 року, такої вулиці в с. Унятичі не було.

Земельна ділянка, яка належить ОСОБА_3, згідно договору купівлі-продажу від 23.05.2009 року, знаходиться за адресою: вул. Шкілька, 2, с. Унятичі, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Сторони не звертались до Унятицької сільської ради за виділенням земельної ділянки під будівництво нежитлової будівлі.

При цьому, згідно дозволу Унятицької сільської ради ОСОБА_3 надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку, проте приступати до будівництва дозволено лише після одержання будівельного паспорту та дозволу на будівництво інспекції ДАБК.

Наявний в матеріалах справи технічний паспорт, на думку апелянта, не підтверджує право власності на таке майно.

Просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 листопада 2015 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Стягнути сплачений судовий збір з ОСОБА_3

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримку доводів скарги, а також пояснення відповідача на заперечення таких, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити виходячи з таких підстав.

ОСОБА_4 із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

ОСОБА_4 із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов районний суд виходив з того, що доведений факт чинення перешкод відповідачем ОСОБА_2 позивачу у оформленні права власності на нежитлове приміщення.

При цьому, суд врахував, що спірне будівництво нежитлового приміщення загальною площею 75.5 кв.м., що знаходиться за адресою с. Унятичі вул. Шевченка, 2/1 Дрогобицького району Львівської області, проведено без порушень будівельних норм і правил, відповідає санітарним, протипожежним та будівельним нормам забудови, не порушує прав інших осіб.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 згідно договору купівлі - продажу від 23.05.2009 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Дрогобицької Державної нотаріальної контори ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі № 1-985, є власником земельної ділянки, яка розташована в с. Унятичі Дрогобицького району Львівської області (а.с. 21).

30.09.2015 року ФОП ОСОБА_6, на замовлення ОСОБА_3, виготовлений технічний паспорт на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою с. Унятичі вул. Шевченка, 2/1 Дрогобицього району Львівської області (а.с. 9-15).

З листа Унятицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області № 257 від 04.11.2014 року вбачається, що рада не заперечує громадянці ОСОБА_3 у виготовленні свідоцтва про право власності на нежитлову споруду для ведення підприємницької діяльності за адресою с. Унятичі, Дрогобицького району Львівської області (а.с. 23).

В свою чергу, на виконання листа Дрогобицької місцевої прокуратури від 30.09.2016 року 04/13-22/3 вих. 16, Унятицькою сільською радою повідомлено про те, що згідно по господарського обліку Унятицької сільської ради вулиці Шевченка в с. Унятичі немає і ніколи не було. Земельна ділянка, яка належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, знаходиться за адресою: вул. Шкільна, 2. Сторони по справі в сільську раду за виділенням земельної ділянки під будівництво нежитлової будівлі, наданням дозволу на будівництво не звертались (а.с. 37-38).

ОСОБА_4 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_3 є власником земельної ділянки в с. Унятичі по вул. Шкілька, 2 (а.с. 41).

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво обєкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекта або порушення умов, передбачених у цих документах, будівництво на земельній ділянці, що не була відведена особі, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на обєкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

Судом встановлено, що рішенням Унятицької сільської ради № 38 від 19.10.2009 року «Про надання згоди на індивідуальне будівництво на існуючій садибі в с. Унятичі по вул. Шкільна, 2 гр. ОСОБА_3», позивачу ОСОБА_3 надано згоду на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських споруд на існуючій садибі площею 0,0494 га, яка розміщена в с. Унятичі по вул. Шкільна, 2 у відповідності з проектом, погодженим з відділом містобудування та архітектури Дрогобицької РДА, зобовязано вчинити інші відповідні дії (а.с. 42).

Пунктом 3 вказаного рішення ОСОБА_3 зобовязано, після закінчення будівництва, представити житловий будинок, господарські споруди державній технічній комісії для введення в експлуатацію, а п. 4 передбачено після введення в експлуатацію нового житлового будинку в місячний термін знести старий житловий будинок.

Разом з тим, відповідно до роз»яснень, викладених у п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Відповідно до п. 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об»єктів, затвердженого постановою КМУ № 461 від 13.04.2011 року (в редакції постанови КМУ № 750 від 08.09.2015 року, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) прийняття в експлуатацію обєктів, що належать до I-III категорії складності, та обєктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органами державного архітектурно-будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації

Судом встановлено, що позивач не зверталася до компетентного державного органу із заявою про прийняття спірного об'єкта після закінчення будівництва до експлуатації, а також не оскаржувала у порядку адміністративного судочинства дії відповідного органу у випадку відмови в прийнятті в експлуатацію такого об»єкта.

Крім цього, в порушення рішення Унятицької сільської ради № 38 від 19.10.2009 року «Про надання згоди на індивідуальне будівництво на існуючій садибі в с. Унятичі по вул.Шкільна, 2 гр. ОСОБА_3» замість житлового будинку, позивач збудувала нежитлове приміщення (магазину), що також не може залишитись поза увагою колегії суддів.

Оскільки місцевий суд зазначених положень не врахував, судове рішення у справі, яка переглядається, не можна визнати законним, тому доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу та є підставними, оскаржуване рішення необхідно скасувати з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні такої вимоги.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, з позивача ОСОБА_3 необхідно стягнути судовий збір сплачений Дрогобицької місцевою прокуратурою за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Дрогобицької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Унятицької сільської ради - задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 листопада 2015 рокускасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нежитлове приміщення загальною площею 75.5 кв.м., що знаходиться за адресою с. Унятичі вул. Шевченка, 2/1 Дрогобицького району Львівської області - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь Дрогобицької місцевої прокуратури 535 (п»ятсот тридцять п»ять) грн. 92 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

ОСОБА_7