Справа № 2/243/771/2017
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 березня 2017 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого судді Мірошниченко Л.Є.
при секретарі Останькович О.А.
за участю представника позивача адвоката ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 7 м. Слов'янська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням
У січні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що їй на праві власності, належить буд. № 22 по пров. Ростроповича Мстислава, м. Словянська. В зазначеному будинку зареєстрований ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який з березня 2014 року там не проживає. Добровільно виселитися ОСОБА_3 не бажає. У звязку з чим, позивач просить визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування будинком №22 по пров. Ростроповича Мстислава м. Словянська Донецької області.
Позивач ОСОБА_2, в судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи у суді повідомлялась належним чином, надала заяву про розгляд справи за своєї відсутності (а.с.20), позов просила задовольнити. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача за участю його представника, що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України.
У судовому засідання представник позивача адвокат ОСОБА_1, що діє на підставі договору про надання правової допомоги та представництва інтересів від 26.01.2017 року (а.с.21), позов просила задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про час, дату і місце судового засідання повідомлявся належним чином (а.с.31), про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України
Дослідивши подані позивачем документи, вислухавши позивача, свідків, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до довідки про склад сімї від 25.01.2017 року (а.с.18), за адресою: м. Словянськ, пров. Ростроповича Мстислава (Чапаєва), 22 зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3.
Згідно до свідоцтва про народження №IV-НО 325233 від 10.08.1979 року (а.с.34), ОСОБА_3 є сином ОСОБА_2 (а.с.34), тобто членом сімї.
Вирішуючи питання стосовно визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням суд виходить з наступного.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу №1 від 1952 року, передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.
Так, відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України. Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч.2 ст. 5 Господарського кодексу України).
Згідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право власності та іншим способом, що встановлений законом або договором.
Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 року №5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК України).
Згідно зі ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно вимог закону, зокрема ст. 405 ч.2 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 надала акт, наданий їй керівником мікрорайону Словважмаш м. Словянська №846 від 24.01.2017 року (а.с.19), з якого вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: м. Словянськ, пров. Ростроповича Мстислава фактично не мешкає з березня 2014 року.
Свідок ОСОБА_6, допитана в судовому засіданні, зазначила, що вона друга дружина батька відповідача. З 1990 року відповідач по справі постійно на протязі 27 років приходив до свого батька, спілкувався з ним, в них були теплі стосунки, а з березня 2014 року перестав відвідувати батька. З позивачкою вона також спілкується, останній відомо, що з березня 2014 року ОСОБА_3 поїхав на заробітки та більше вона його не бачила.
Свідок ОСОБА_7, допитана в судовому засіданні, пояснила, що вона мешкає з позивачем на одній вулиці, її син, відповідач по справі до 2014 року постійно до неї приходив, відвідував, але з 2014 року поїхав на заробітки, з того часу вона його не бачила, крім того ОСОБА_2 їй також повідомляла, що відомостей відносно свого сина вона не знає.
У звязку з чим, суд приходить до висновку, що строк, передбачений ч. 2 ст. 405 ЦК України, що передбачає втрачання права користування житлом члена сімї, на момент подання заяви до суду вже сплинув, відповідач у спірному будинку не мешкає, тому наявні підстави для визнання відповідача таким що втратив право користування житловим приміщенням.
Таким чином, наведені доводи, аналіз доказів та їх належна оцінка переконують суд в тому, що позов підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 319, 386, 391,396, 405 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218, 224-226 ЦПК України, Законом України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 року №5, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування будинком №22 по пров. Ростроповича Мстислава м. Словянська Донецької області.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_8