Справа № 152/506/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 травня 2017 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого - Войнаровського І.В.,

за участі:

секретаря - Палій М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Плебанівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Шаргородська районна державна адміністрація про визнання права власності на спадкування за законом,

у с т а н о в и в:

У березні 2017 року ОСОБА_1(далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Плебанівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області (далі - відповідач), третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Шаргородська районна державна адміністрація про визнання права на спадкування за законом.

В обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла мати позивача ОСОБА_3, яка по день смерті була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1. Після смерті матері залишилось спадкове майно, яке складається із житлового будинку. Спадкоємцем зазначеного майна є позивач, оскільки прийняв спадщину, фактично вступивши в управління спадковим майном.

Під час підготовки документів для оформлення спадкових прав виявлено відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок. На цій підставі нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, про що винесено постанову.

Посилаючись на те, що житловий будинок належав її матері, а він бажає успадкувати будинок, позивач просить визнати право власності на спадщину за законом на житловий будинок літера «А» загальною площею 47,4 м.кв., в тому числі житловою площею 35,6 м.кв., загальною вартістю 19800 грн., який розташований в АДРЕСА_1

У судове засіданні позивач не з'явився, проте від його представника ОСОБА_4 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує, з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача - Плебанівської сільської радиШаргородського району Вінницької області у судове засідання не з'явився, проте від сільського голови ОСОБА_5 до суду надійшов лист, у якому він просить розглянути справу за відсутності представника сільської ради.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Шаргородської районної державної адміністрації - в судове засідання не з'явився, проте його представник ОСОБА_6 надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти позову не заперечує.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року у с. Плебанівка Шаргородського району Вінницької області померла ОСОБА_3, що вбачається зі свідоцтва про смерть НОМЕР_1 (а.с. 7).

Після її смерті відкрилась спадщина, що складається із житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_1

Спадкоємцем зазначеного спадкового майна є позивач, оскільки прийняв спадщину, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, що вбачається із довідки Виконавчого комітету Плебанівської сільської радиШаргородського району Вінницької області вих. №98/02-18 від 13 лютого 2017 року (а.с. 9).

З метою оформлення своїх спадкових прав на житловий будинок, розташований у АДРЕСА_1, позивач звернувся до нотаріуса, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено, про що нотаріусом винесено відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 521/02-31 від 24 лютого 2017 року (а.с. 15).

Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що підставою для відмови у видачі зазначеного вище свідоцтва є ненадання позивачем правовстановлюючого документа на житловий будинок.

Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із набуттям права власності на спадкове майно, які з огляду на те, що спадщина відкрилась та була прийнята до 01 січня 2004 року регулюються нормамиЦивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі -ЦК УРСР).

Зазначене відповідає пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року (далі - ЦК України) та узгоджується з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленою у пункті 1 інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року.

Так, згідно з частиною першої статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (стаття 525 ЦК УРСР).

Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Отже, із урахуванням зазначених вище вимог ЦК УРСР, суд вважає, що позивач є спадкоємцем по закону після смерті ОСОБА_3, окрім того, позивач оформив у спадщину частину спадкового майна.

Водночас, оформити у спадщину житловий будинок позивач не може, через відсутність правовстановлюючого документа.

Проте, у матеріалах справи є докази того, що зазначений вище житловий будинок належав на праві власності ОСОБА_3

Так, із довідки виконкому Плебанівськоїсільської ради Шаргородського району Вінницької області № 599/02-18 від 02 грудня 2016 року вбачається, що власником будинку, розташованого у АДРЕСА_1, є ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, свідоцтво про право власності на будинок не видавався (а.с. 22).

Згідно з довідкою КП «Могилів-Подільського МБТІ» від 05 листопада 2016 року №409, право власності на домоволодіння у АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3 не зареєстровано (а.с. 16).

Із довідки про технічний стан житлового будинку та з технічного паспорта, виготовленого 12 грудня 2016 року, вбачається, що домоволодіння, розташоване у АДРЕСА_1, складається з житлового будинку літера «А» загальною площею 47,4 м кв., житловою площею 35,6 м кв., допоміжною площею 11,8 м кв. (а.с. 17- 20).

Із погосподарських книг вбачається, що ОСОБА_3 проживала разом з сином ОСОБА_7, являлась головою домоволодіння, розташованого у АДРЕСА_1(а.с. 23-42).

Згідно з рішенням 15 сесії 1 скликання Плебанівської сільської Ради народних депутатів від 24 грудня 1993 року ОСОБА_3 передано безкоштовно у власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,27 га (а.с. 14).

Отже, сукупність зазначених вище доказів, досліджених у судовому засіданні, указує на належність ОСОБА_3 на праві власності житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_1

При цьому, зазначеного вище висновку суд дійшов, виходячи із того, що постановою Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості.

На виконання зазначеної вище постанови Виконавчий комітет Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області ухвалив рішення від 22.10.1987 № 244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалось забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, які мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району.

Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських Радах народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку.

Так, згідно п. 1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СССР 13.04.1979 №112/5, документами погосподарського обліку для сільських Рад народних депутатів, зокрема, є форма № 1 - «Погосподарська книга».

Відповідно п. 7 до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів затверджених ЦСУ СССР 12.05.1985 № 5-24/26, ці книги погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності.

Пунктами 18, 40 Вказівок 1979 року та пунктами 18, 39 Вказівок 1985 року передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва.

Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української УРСР 31.01.1966, погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах реєстрації не підлягали.

Отже, у 1913 році, тобто в період забудови домоволодіння, розташованого у АДРЕСА_1 та належного ОСОБА_3, у сільській місцевості державна реєстрація об'єктів нерухомості взагалі не передбачалася.

Тому, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості не залежало від державної реєстрації цього права.

Згідно з пунктом 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 № 1/5, було затверджено зразки форм довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

Із зазначених додатків вбачається, що довідка про власника житлового будинку видається згідно із записами у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих.

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались актами органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Таким чином, аналіз зазначених вище нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.

Отже, ураховуючи сукупність доказів, досліджених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що на день смерті ОСОБА_3 її право власності на житловий будинок, розташований у АДРЕСА_1 було посвідчено у порядку, передбаченому діючим на той час законодавством, а тому цей будинок увійшов до складу спадщини.

Частиною першою статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У пункті 3.1. інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, вказано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України.

Суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами невизнання його права отримати у спадщину житловий будинок, розташований у АДРЕСА_1, окрім того, на переконання суду, спосіб захисту порушеного права, обраний позивачем, передбачений законом, а тому позов слід задовольнити повністю.

Тому, керуючись статтями 1, 3, 4, 10, 11, 57-62, 197, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителем с. Плебанівка Шаргородського району Вінницької області, право власності на житловий будинок літера «А» загальною площею 47,4 м кв., житловою площею 35,6 м кв., розташований у АДРЕСА_1, у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_3.

Згідно зі статтями 223, 294, 296 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В. Войнаровський