АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівКравець В.А., Мазурик О.Ф.,
при секретаріГоін В.С.
за участю: позивача ОСОБА_5,

представника позивача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_7 на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року

У справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року позов задоволено. /а.с. 25-26/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції порушено порядок заочного розгляду справи, оскільки вона не отримувала повісток до суду, а тому не була належним чином повідомлена про розгляд справи. Що стосується рішення по суті, вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема не враховано, що єдиним доказом її не проживання за адресою в АДРЕСА_1 є акти підписані сусідами, однак зазначені в них факти не відповідають дійсності, у вказаних актах відсутнє підтвердження того, що вона не проживала у зазначеному приміщенні понад шість місяців. Вказувала на те, що факт її проживання в буд. по АДРЕСА_1 підтверджується зокрема викликами та зверненнями до поліції в результаті неправомірних дій позивача, а також іншими письмовими доказами де зазначено про її місце проживання саме за цією адресою. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просила рішення суду скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню з ухваленням нового рішення на підставі наступного.

№ справи 760/16050/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/4339 /2017
Головуючий у суді першої інстанції: Бобровник О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 є власником будинку в АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу №29160 від 14.06.1994 року.

Вбачається, що у вказаному будинку зареєстровані 3 (три) особи: колишня дружина позивача - ОСОБА_7 (відповідач) та дві спільні дитини сторін.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався вимогами зі ст. 71 ЖК УРСР про те, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Встановивши, що відповідач ОСОБА_7 не проживає у житловому будинку в АДРЕСА_1, що підтверджується копіями Актів обстеження будинку, щодо встановлення факту не проживання понад шість місяців, вказаною квартирою не цікавляться, особистих речей останні в квартирі не має /а.с.7-9/, а у зв'язку з формальною реєстрацією відповідача у спірній квартирі, позивач вимушений нести додаткові матеріальні витрати, щодо сплати комунальних послуг, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_5 є власником житлового будинку в АДРЕСА_1, не наймачем, у зв'язку з чим невірно застосовано норми права, що підлягали застосуванню.

Так, ст. 156 ЖК України вказує на те, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Таке ж право члена сім'ї власника житла передбачено і ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє членів сім'ї права користування займаним приміщенням.

ОСОБА_7 за згодою ОСОБА_5 була вселена у спірний будинок як член сім'ї власника будинку, зареєстрована в ньому у передбаченому законом порядку, тому вона згідно зі ст. ст. 64, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України набула право користуватися житловим приміщенням на рівні з його власником, що не було встановлено судом першої інстанції.

Крім того, в матеріалах справи містяться акт обстеження будинку АДРЕСА_1 від 01.02.2012 р., складений ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 від 01.02.2012 р., в якому зазначено, що при обстеженні будинку встановлено, що у ньому зареєстровано три особи: ОСОБА_7, ОСОБА_13, ОСОБА_9, однак ОСОБА_7 протягом тривалого часу в будинку не проживає. / а.с.7/

Також наявний акт від 01.09.2012 р., підписаними тими ж особами, з тим самим змістом / а.с.8/, та аналогічний акт від 10.04.2014 р. / а.с.9/

Відповідно до вказаних актів, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 не проживає у будинкуАДРЕСА_1, однак, встановлюючи зазначену обставину, суд першої інстанції не врахував положення ч. 1 ст. 58 ЦПК України про те, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

З перелічених актів неможливо встановити, що за особи його складали, та підтвердити не проживання ОСОБА_7 у житловому приміщенні понад один рік, у відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, про що вказував позивач, оскільки вказівка в актах на тривалість часу відсутня.

Крім того, не враховано судом першої інстанції, що підставою для визнання ОСОБА_7 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є ч. 2 ст. 405 ЦК України, у відповідності до прохальної частини позовної заяви.

Судом першої інстанції, визнано ОСОБА_7 такою, що втратила право користування на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України, у зв'язку з чим, допущено порушення норм матеріального права та застосовано закон, який не поширювався на спірні правовідносини, не застосовано закон, який підлягав застосуванню, а саме ч. 2 ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року - задовольнити.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року - скасувати, постановивши нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: