Справа № 466/532/16 Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В.
Провадження № 22-ц/783/637/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П. і ОСОБА_2

при секретарі Куцик І.Б.

за участю представника позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 17 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання повнолітніх дітей,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 17 жовтня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач ОСОБА_5. Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим, та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права при неповно встановлених обставинах. Звертає увагу, що кошти на навчання дітей нею були сплачені ще в той час як їх діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були неповнолітніми, в зв"язку з чим суд зобов"язаний був застосувати до спірних правовідносин ч.1 ст.185 СК України. В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 17 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 на її користь аліменти в розмірі 1/2 всіх його доходів щомісяця на утримання повнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які продовжують навчання, починаючи з часу позовної заяви та до закінчення навчання останніми або до досягнення ними двадцятитрьохрічного віку та стягнути з ОСОБА_4 на її користь половину понесених нею додаткових витрат на оплату навчання повнолітніх дітей в розмірі 16342 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є колишнім подружжя.

29 липня 2003 рішенням Шевченківського районного суду м. Львова шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірвано.

Від даного шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, які на даний час є повнолітніми.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 18.07.2003 року стягнено з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на утримання дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі 1/3 частини із всіх видів заробітку, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян на кожну дитину щомісячно, починаючи з 09 липня 2003 року до їх повноліття.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_5 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання повнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7, суд виходив з тих обставин, що позивачем на надано суду жодного доказу в обґрунтування обставинами того, що повнолітні доньки сторін по справі проживають із позивачем, продовжують навчання на момент судового розгляду і у звязку із цим потребують матеріальної допомоги в вигляді аліментів. Окрім цього, відмовляючи в позову в частині стягнення додаткових витрат суд зазначив, що чинним законодавством не передбачено стягнення додаткових витрат на утримання повнолітніх дітей.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Частинами 1, 2 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Зі змісту статті 180 СК України вбачається, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 185 ч. 1 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Колегія суддів проаналізувавши норми ст.ст. 180, 185 СК України не знаходить законних підстав для стягнення додаткових витрат на повнолітніх дітей їх батьками.

Стаття 198 СК України визначає, що батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того Пленум Верховного суду України в своїй Постанові №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснив, що обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

При зверненні до суду із даним позовом та під час його розгляду в суді першої інстанції, позивачем було долучено копії двосторонніх договорів про підготовку фахівців з вищою освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр, укладеними між ОСОБА_7, ОСОБА_6 та Львівським національним університетом імені ОСОБА_8 від 07 серпня 2015 року (договір №1971с-15 та договір №1572с-15) та копію довідки з місця проживання про склад сім"ї і прописки від 04 листопада 2015 року згідно якої ОСОБА_5 прописана та проживає за адресою м. Львів, вул. Ю.Липи, 35/51 разом із своїми доньками: ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Згадані довідки не свідчать, що повнолітні доньки сторін проживають з позивачем, продовжують навчання на момент судового розгляду в суді першої інстанції і у звязку із цим потребують матеріальної допомоги.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що в матеріалах цивільної справи відсутні довідки про те, що повнолітні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 дійсно є студентами Львівського національного університету імені ОСОБА_9, продовжують навчання і таке на поточний момент не припинено.

Згадані довідки: з навчального закладу, про те що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 дійсно навчаються на другому курсі денної форми навчання освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр факультету міжнародних відносин Львівського національного університету імені ОСОБА_8 і на навчання поступили у вересні 2015 року (довідка № 316/33 та №317/33 від 28.02.2017 року) та довідки з місця проживання про склад сім"ї і прописки від 27.02.2017 року №740 - ОСОБА_5 прописана та проживає за адресою м. Львів, вул. Ю.Липи, 35/51 разом із своїми доньками: ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Слід зазначити, що згадані довідки не були предметом розгляду в суді першої інстанції оскільки не були долученими жодною з сторін, рішення суду першої інстанції було ухвалено без їх врахування, в зв"язку з чим колегія суддів перевіряючи законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доказів представлених в суді першої інстанції, не знаходить підстав для скасування рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2016 року та ухвалення нового рішення про задоволення позову. Суд не знаходить доказів які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Не може бути скасоване законне рішення з підстав подання нових доказів та встановленням нових обставин, які в суд першої інстанції не були подані та ним не досліджувалися.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що районний суд повно та всебічно дослідив та оцінив обставини у справі, подані сторонами докази та правильно визначив характер спірних правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 314, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити

Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 17 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

ОСОБА_2