Справа № 459/132/17
Провадження № 2/459/331/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2017 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Рудакова Д.І.,

при секретарі Головко А.М.,

з участю: представника відповідача ОСОБА_1,

представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Червонограді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, з участю третьої особи,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5 про визнання права користування житловою площею квартири та реєстрація у ній, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому, враховуючи уточнення до позовних вимог від 16.02.2017 року (вх.№24971 від 17.02.2017 року) просить визнати його таким, що має право на проживання та користування житловою площею квартири АДРЕСА_1; зобов'язати відповідача не чинити йому перешкоди у користуванні житловою площею даної квартири та зареєструвати його за зазначеною адресою. Свої вимоги мотивує тим, що він проживав та проживає у квартирі АДРЕСА_1, яка належала йому на праві власності. 26.02.2007 року він подарував дане житлове приміщення відповідачу, однак у договорі дарування було передбачено його право проживати у даній квартирі пожиттєво. Незважаючи на це, відповідачка відмовляє йому у реєстрації за місцем проживання, зареєструвавши його за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_4. Окрім цього, відповідачка чинить йому перешкоди у користуванні квартирою, зокрема обмежує у користуванні водою, газом, світлом. Також вказує, що неодноразово відповідач намагалася виселити його з спірного приміщення.

В судове засідання позивач не з'явився, подав письмову заяву, у якій за станом свого здоров'я просить справу розглядати у його відсутності. При цьому зазначив, що позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив, вказав, що відповідач використовує багато води, електроенергії, за які в більшості змушена сплачувати відповідач. На даний час остання перебуває у важкому матеріальному становищі, тому обмежує позивача у користуванні даними комунальними послугами. Займає надовго ванну кімнату. Також зазначив, що ОСОБА_3 зареєстрований за іншою адресою, відтак вважає, що він повинен проживати за місцем реєстрації.

Представник третьої особи у судовому засіданні вказав, що позов вважає надуманим.

З матеріалів справи вбачається, що 26 лютого 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір дарування квартири, посвідчений нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за №2-478, за умовами якого дарувальник передає безоплатно у власність обдарованому квартиру АДРЕСА_1 та дарувальник матиме пожиттєве право проживати в ньому.

Із копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.04.2007 року видно, що ОСОБА_4 зареєструвала своє право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до положень ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Як свідчить копія довідки № 13709 від 20.12.2016 року, видана відділом реєстрації Червоноградської міської ради Львівської області, ОСОБА_3 з 29.04.2010 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4.

В той же час, згідно копій актів від 12.04.2016 року, 06.02.2017 року, складеними представниками КП «Червонограджитлокомунсервіс», ОСОБА_3, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4, на час складання актів проживає без реєстрації за адресою:АДРЕСА_1.

Факт проживання позивача без реєстрації за адресою АДРЕСА_1, не заперечується у судовому засіданні і представником відповідача.

За змістом ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до п.39 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК.

В силу вимог ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивач має право користування зазначеним жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, тому що постійно проживав та користувався ним, окрім цього договором дарування передбачено його право пожиттєвого проживання у даному помешканні.

Також у судовому засідання знайшла своє підтвердження обставина щодо встановлення ОСОБА_4 обмежень позивачу у користуванні ванною кімнатою, комунальними послугами.

Таким чином, суд вважає, що такі дії зі сторони відповідача слід розцінювати як чинення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1, тому відповідача необхідно зобов'язати не чинити ОСОБА_3 перешкод у користуванні житловою площею зазначеної квартири.

Вирішуючи питання стосовно вимоги про реєстрацію за даною адресою, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно

відсутньою або оголошення її померлою.

Отже, судове рішення про визнання права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили, є підставою для реєстрації позивача за місцем проживання у такому приміщенні.

Окрім цього, орган, що здійснює реєстрацію, не є відповідачем у зазначеній справі, а тому на останнього не можна покласти обов'язок зареєструвати позивача у даному помешканні.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що у задоволенні вимоги про реєстрацію на житловій площі квартири АДРЕСА_1 слід відмовити.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 10, 30, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 таким, що має право на проживання та користування житловою площею квартири АДРЕСА_1.

Зобов'яти ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_3 у користуванні житловою площею квартири АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Державної судової адміністрації України (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м.Києві, код банку отримувача: 820019, рахунок отримувача: 0001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) 1 280,00 грн. судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Д. І. Рудаков