АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/9443/2017 Головуючий у 1 інстанції - Чех Н.А.
Унікальний номер справи № 755/1887/17 Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою заступника керівника Київської місцевої прокуратури №4 - ШитоїН. на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Київської місцевої прокуратури №4, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок незаконних дій та рішень органу, що здійснює досудове розслідування та прокуратури,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Київської місцевої прокуратури №4, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок незаконних дій та рішень органу, що здійснює досудове розслідування та прокуратури, свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що органом досудового розслідування він обвинувачувався в тому, що 16.10.2012 року, приблизно об 11 годині, керуючи технічно справним автомобілем «BMW-X5», державний номерний знак НОМЕР_1, рухався по проїзній частині вулиці Ентузіастів в м. Києві, і проїжджаючи напроти будинку № 7, здійснив зіткнення з автомобілем «MERCEDES» під керуванням водія ОСОБА_4, державний номер НОМЕР_3, та в подальшому скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5, який в наслідок ДТП отримав тяжкі тілесні ушкодження. Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 16.02.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва, він був виправданий у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у зв'язку з не доведенням вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим. Досудове розслідування вказаного ДТП вів слідчий Дніпровського РУГУ МВС України Боярко О.М. Державне обвинувачення в суді підтримували прокурори Київської місцевої прокуратури № 4 - Клижка А.О., БатракА.Г., Сорохан Ф.В., Назарук В.С., Йовенко С.П., Мітріцан Н.І., Пономарьова М.В. Під час досудового розслідування даного ДТП, слідчим було сфальсифіковані та підроблені докази, які начеб-то підтверджували його вину у вчиненні ДТП, а саме: схема ДТП, яка була складена на місці пригоди, в подальшому перероблена; підроблено протокол допиту свідка ОСОБА_14 від 15.11.2012 року, оскільки в суді дана особа зазначила, що жодних пояснень слідчому не давав, до його кабінету не приходив, схему ДТП не підписував (з'ясовано при одночасному допиті зі слідчим Боярко О.М.); внесено завідомо неправдиві дані в протокол допиту свідка ОСОБА_15, та складена від його імені схема ДТП, в якій вказані неправдиві дані (свідок вказував на те, що ДТП він не бачив, оскільки спав, та проснувся від звуку - удару і побачив ОСОБА_5 на капоті автомобіля; документи у свідчого не читав, лише підписував); надано неправдиві вихідні дані для проведення авто-технічної експертизи. Наслідком фальсифікації та підробки доказів стало незаконне притягнення його (позивача) в якості обвинуваченого по кримінальному провадженню за ч. 2 ст. 286 КК України. З лютого 2013 року він доводив свою невинуватість в суді. За весь цей час, з моменту незаконного притягнення його як підозрюваного, обвинуваченого і до вироку суду, яким він був виправданий, він страждав морально, оскільки знаходився під кримінальним переслідуванням незаконного, сфальсифікованого обвинувачення в скоєнні тяжкого злочину. Незаконними діями органу досудового розслідування в особі слідчого Боярко О.М., та прокурорів, які підтримували обвинувачення, йому було завдано значних душевних страждань, які виразилися, зокрема, в руйнуванні життєвих планів, негативному впливі на честь, гідність та ділову репутацію, що змусило його докладати багато зусиль для організації свого життя, та доведення своєї невинуватості. Завдану моральну шкоду оцінив у 300 000,00 грн. Крім того, у зв'язку з незаконним обвинуваченням він був вимушений звернутися за захистом до захисника, за що він сплатив 40 000,00 грн. Враховуючи викладене, просив стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 300 000,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 40 000,00 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 липня 2017 року позов ОСОБА_3 до Київської місцевої прокуратури №4, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок незаконних дій та рішень органу, що здійснює досудове розслідування та прокуратури задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання кошті на користь ОСОБА_3, 150 000 грн. у відшкодування моральної шкоди та 40 000 грн. у відшкодування матеріальної шкоди.

Не погоджуючись з рішенням суду, заступник керівника Київської місцевої прокуратури №4 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з'ясуванням обставин справи.

Вказувала, що судом не враховано, що правовідносини, пов'язані з відшкодуванням шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду регулюються спеціальним законом, а саме Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, які здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Вказує, що відповідно до вказаного Закону, позивач, з метою визначення суми майнової шкоди повинен звернутись із заявою про визначення розміру матеріальної шкоди до того органу, який прийняв остаточне рішення у кримінальній справі. Відповідно, органом який уповноважений вирішувати питання щодо визначення розміру шкоди, завданої ОСОБА_3 є Дніпровський районний суд м. Києва, а тому відповідно до вимог п. 11 Положення, ОСОБА_3 повинен звернутись до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою для визначення розміру шкоди. Разом з тим, у порушення вимог ст. 212 ЦПК України, не взято до уваги вимоги ст. 12 Закону, п. п. 6, 11 Положення, не надано належної оцінки тому, що ОСОБА_3 до Дніпровського районного суду м. Києва не звертався, а ухвала суду про розмір завданої шкоди не виносилась. Також зазначає, що склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Відтак, розрахунок витрат на правову допомогу позивачем суду не надано, а тому відсутні будь-які підстави для задоволення позовних вимог в цій частині. Крім того , факт завданої моральної шкоди вважається доведеним, якщо є висновок медико - соціальної експертної комісії про ушкодження здоров'я, а також висновок лікаря - психіатра лікувально профілактичного закладу або лікарсько - консультативної чи медико - соціальної експертної комісії про стрес чи депресію, якого зазнав потерпілий під час перебування ОСОБА_3 під слідством, а також висновок судово - психологічної експертизи.

В суді апеляційної інстанції представник прокуратури підтримала свою апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що органом досудового слідства ОСОБА_3 обвинувачувався в тому, що він, 16.10.2012 року близько 10 години 55 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «BMW-Х5», державний номер НОМЕР_1, рухався у другій умовній смузі проїзної частини вулиці Ентузіастів, у напрямку від вул. М.Раскової в бік бульвару Давидова в м. Києві, зі швидкістю приблизно 74.44-81.54 км/год. В цей час, ОСОБА_4 керуючи технічно справним автомобілем «MERCEDES-BENZ 200D», державний номер НОМЕР_3, рухався в зустрічному напрямку в другій умовній смузі проїзної частини вул. Ентузіастів у напрямку від бульвару Давидова в бік вулиці М. Раскової в м. Києві, та увімкнувши показник лівого повороту зупинився в місці, призначеному для розвороту транспортних засобів, напроти буд. № 7 з метою виконання маневру лівого повороту для заїзду у двори, при цьому даючи дорогу транспортним засобам, які рухались в зустрічному напрямку. Внаслідок порушень ОСОБА_3 вимог ПДР України, за межами проїзної частини відбулось зіткнення лівою передньою частиною автомобіля НОМЕР_2, з правою боковою частиною автомобіля «MERCEDES-BENZ 200D», державний номер НОМЕР_3, від чого автомобіль «MERCEDES-BENZ 200D», став некерованим, його відкинуло ліворуч на узбіччя, де правою передньою частиною автомобіля було скоєно наїзд на ногу стоячого на узбіччі пішохода ОСОБА_5, який в результаті ДТП отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Відповідно до пред'явленого ОСОБА_3 обвинувачення, ДТП виникла з його вини, оскільки він допустив порушення вимог п. п. 10.1, 12.4 ПДР України, а в діях водія ОСОБА_4 порушень вимог Правил дорожнього руху України не вбачається, оскільки уникнути зіткнення автомобілів він не мав технічної можливості, як і не мав можливості уникнути наїзду на пішохода, бо після зіткнення знаходився в аварійній ситуації і його дії не регламентуються ПДР України.

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 16.02.2016 року ОСОБА_3 виправдано у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у зв'язку з не доведенням вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.06.2016 року вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 16.02.2016 року щодо ОСОБА_3 залишено без змін.

В процесі розгляду кримінального провадження № 755/2184/13-к було встановлено, що обвинувачення ОСОБА_3 ґрунтується на результатах складання протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, схеми дорожньо-транспортної пригоди та фото-таблиць від 16.10.2012 року, висновку експерта №575/ат від 28.12.2012 року щодо обставин і механізму ДТП, висновку експерта №12/ат від 18.01.2013 року, згідно якого в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, в діях водія автомобіля «BMW-Х5», державний номер НОМЕР_1, ОСОБА_3 експертом, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам п. п. 12.4, 10.1 Правил дорожнього руху України, протоколах відтворення обстановки та обставин події від 15 та 18 листопада 2012 року, поясненнях потерпілого ОСОБА_5, свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18

ОСОБА_3 категорично заперечив свою причетність до вказаного злочину та вказував, що ДТП сталась внаслідок порушень Правил дорожнього руху України водієм автомобіля «MERCEDES» ОСОБА_4, який, рухаючись по зустрічній смузі руху, раптово виїхав в смугу руху керованого ним автомобіля «BMW-Х5», не надавши йому дорогу, внаслідок чого відбулося зіткнення передньою частиною його автомобіля з правою боковою частиною автомобіля «MERCEDES».

Відповідно до висновку експертів № 16271/16272/14-52 від 30.04.2015 року, за результатами проведення судової транспортно - трасологічної та авто-технічної експертизи, проведеного на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва в кримінальному провадженні, щодо обставин події ДТП, яка мала місце 16.10.2012 року, пояснення водія ОСОБА_4, що були надані ним при ВООП від 18.11.2012 року, в частині вказаного ним місця зіткнення транспортних засобів, або розташування автомобіля «MERCEDES» відносно границь проїзної частини в момент зіткнення є неспроможними, з технічної точки зору. Пояснення водія ОСОБА_4, в частині вказаного ним місця зіткнення транспортних засобів та розташування автомобіля «MERCEDES» в момент зіткнення та параметрів руху транспортних засобів перед пригодою є неспроможними з технічної точки зору. Виходячи з викладених в технічно спроможній версії розвитку події параметрів зближення транспортних засобів, при умові прямолінійного руху автомобіля «BMW» та своєчасного застосування водієм ОСОБА_3 екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки, виключити можливість зіткнення даних автомобілів «BMW» та «MERCEDES» не можливо. Експерти дійшли висновку, що дії водія «MERCEDES» ОСОБА_4 з технічної точки зору не відповідали вимогам п. 10.4 і 10.1 ПДР України, та дана невідповідність знаходиться в причинному зв'язку з виникненням даної пригоди. В частині відсутності у водія ОСОБА_3 технічної можливості уникнути зіткнення шляхом застосування екстреного гальмування, дійшли висновку, що в його діях не вбачається невідповідностей вимогам п. 12.3 ПДР України, що знаходяться в причинному зв'язку з виникненням даної пригоди.

Відповідно до ст.. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання,незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі, незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Оскільки судом постановлено виправдувальний вирок , то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про незаконне притягнення позивача до кримінальної відповідальності органами досудового розслідування та стягнув на його користь із держави моральну та матеріальну шкоду у відповідності до ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди , завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання , досудового розслідування, прокуратури та суду».

Відповідно до ст..3 цього Закону громадянинові відшкодовується в тому числі судові витрати.

Оскільки в матеріалах справи є докази, що надані позивачем про суму понесених ним під час слідства та суду судових витрат, що становлять 40 000 гривень, що підтверджується актами прийому-передачі виконаних робіт між адвокатом та позивачем, то у суду не було підстав для сумніву у розмірі понесених позивачем витрат. Іншої матеріальної шкоди позивач не просив стягувати, а тому необхідності у зверненні до суду за здійсненням розрахунку матеріальної шкоди не було.

Доводи представника апелянта про те, що при ухваленні рішення були порушені норми закону не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки у позивача є право на відшкодування матеріальної шкоди, закріплене як у Цивільному Кодексі України так і у спеціальному Законі України «Про порядок відшкодування шкоди , завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання , досудового розслідування, прокуратури та суду». На підставі цього права судом стягнута сума лише понесених судових витрат, яка доведена позивачем , а тому підстав для скасування правильного по суті рішення лише з формальних підстав , колегія суддів не вбачає.

Щодо стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що незаконним притягненням до кримінальної відповідальності позивачу було завдано значних моральних страждань, які тривали більше трьох років, тобто більше, ніж 36 місяців.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи із розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

На час розгляду справи мінімальна заробітна плата в Україні становить 3 600 грн, тому з урахуванням тривалості перебування під слідством та судом до вступу вироку суду у законну силу стягнута моральна шкода на користь позивача відповідає вимогам закону та є належним відшкодуванням з боку держави за понесені моральні страждання у період незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивача по справі.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст..ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської місцевої прокуратури №4 - Шитої Н. відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 5 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :