Справа №442/6490/16-ц
Провадження №2/442/291/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді: Коваля Р.Г.,

при секретарі: Бучок М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що їй на підставі Договору дарування від 08.08.2008 року належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1. У даній квартирі зареєстрований її колишній чоловік - ОСОБА_2, який добровільно знятися з реєстрації не бажає. Відповідач, періодично проживаючи у вказаній квартирі, систематично порушує правила співжиття, яке виражається у вчиненні психологічного насильства щодо неї та їх неповнолітнього сина, а саме застосуванні погроз, образ, робить неможливим для них проживання з ним в одній квартирі. Внаслідок таких дій відповідача позивач постійно перебуває в стані психологічної напруги, страху. Вона неодноразово зверталася із заявами до правоохоронних органів, пропонувала ОСОБА_2 добровільно виселитись з квартири, однак, останній не реагує на заходи, що вживаються працівниками поліції. Проживаючи у її квартирі, відповідач коштів на утримання житла не надає, комунальні послуги не сплачує. Просить постановити рішення, яким виселити ОСОБА_2 з будинку квартири АДРЕСА_2, без надання іншого жилого приміщення.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, однак, її представник ОСОБА_3В позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідач в дане судове засідання не зявився y черговий раз, однак в попередньому судовому засіданні позов заперечував, підтверджуючи наявність неприязних відносин з позивачем.

Зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що на підставі Договору дарування від 08.08.2008 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира № 20 у буд. № 83 по вул.Стрийській у м.Дрогобич Львівської області.

У даному будинку зареєстрований та проживає також і відповідач - ОСОБА_2, який являється колишнім членом сімї позивача, так як згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23.08.2016 року шлюб між ними розірвано.

Згідно відповіді Дрогобицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області від 31.01.2016 року, вбачається, що на відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.173-2 ч.1 КУпАП (вчинення насильства у сімї).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав - це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Отже, встановлено, що відповідач ОСОБА_2 вселився до спірної квартири АДРЕСА_2, яка належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1, в установленому законом порядку і набув прав та обовязків, передбачених статтею 156 ЖК України. З часу розірвання між ними шлюбу, ОСОБА_2 періодично навідуючись до вказаної квартири у стані алкогольного спяніння вчиняє конфлікти на очах у неповнолітнього сина, спричиняючи їм моральні страждання, порушує правила співжиття, а заходи попередження не дали позитивних результатів.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно ст.ст. 317, 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною першої статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Однак, згідно зі статтею 157 ЖК України членів сімї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Виселення згідно із частиною першою статті 116 ЖК України може мати місце, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу власника або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 своєї Постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року, при розгляді справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК УРСР осіб, що систематично порушують правила суспільного співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або житловому будинку, варто виходити з того, що при антигромадському поводженні, що продовжується, виселення винного може бути у випадку повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або суспільного впливу не дали позитивних результатів. Доказом застосування мір попередження і громадського впливу можуть служити постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, офіційні застереження, рішення суду або третейського суду про притягнення до відповідальності, протоколи або постанови громадських організацій, трудових колективів, що засудили дії винного.

При таких обставинах, суд дійшов висновку, що відповідач є колишнім членом сім'ї власника будинку і тому може бути виселений лише на підставі ст.ст. 9, 157 ЖК України у випадках, передбачених ч.1 ст.116 ЖК України, чи в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Позивачем та її представником надано суду достатньо доказів, які підтверджують факт неправомірної поведінки відповідача, зокрема, порушення правил співжиття, і дають підстави для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11,15, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення з дня отримання такого.

Суддя Р.Г. Коваль