Провадження №2/523/1740/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2017 р.

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Середи І.В.

при секретарі Щербан О.Д.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесіцивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Суворовський» про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовомдо товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Суворовський» (далі- ТОВ «ЖЕП «Суворовський»), посилаючись на те, що наказом його директора від 6 листопада 2014 року № 57 К/У його було незаконно звільнено з посади технічного директора на підставі пункту 4 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), у звязку з чим просив скасувати вказаний наказ, поновити його на роботі та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за періоді з 6 листопада 2014 року до 20 січня 2015 року в розмірі 16 тис.901 грн 25 коп.та 5 000грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 20 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 24 березня 2015 року, позов задоволено частково. Скасовано наказ директора ТОВ «ЖЕП «Суворовський» ОСОБА_2 від 6 листопада 2014 року № 57 К/У про звільнення ОСОБА_1 з посади технічного директора на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України; поновлено ОСОБА_1 на вказаній посаді; стягнуто з ТОВ «ЖЕП «Суворовський» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за періоді з 6 листопада 2014 року до 20 січня 2015 року в сумі 16 тис. 901 грн. 25 коп. та 500 грн. на відшкодування моральної шкоди.

14 вересня 2016 року Верховним Судом України було прийнято по справі постанову, якою рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 20 січня 2015 року, ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 24 березня 2015 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 квітня 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Суворовський» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано, справу в указаній частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. У решті рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав вимогу про стягнення з відповідача середнього заробітку виходячи із 3600 грн. за час вимушеного прогулу за період із 6 листопада 2014 року до 20 січня 2015 року.

Представник відповідача визнала вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, однак з урахуванням вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що наказомвід 1 вересня 2012 року № 3-К/П ОСОБА_1 прийнято на роботу до ТОВ «ЖЕП «Суворовський» на посаду технічного директора. Наказом директора ТОВ «ЖЕП «Суворовський» від 6 листопада 2014 року № 57 К/У позивача було звільнено з посади технічного директора на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України за прогули.

Правилами внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «ЖЕП «Суворовський» встановлено режим роботи підприємства для адміністративно-управлінського персоналу: початок роботи 9.00 год., перерва з 13.00 год. до 14.00год., закінчення роботи 18.00 год.

Відповідно до вимог частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком.

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Оскільки звільнення позивача відбулося 06 листопада 2014 року, то середня заробітна плата повинна обчислюватися виходячи з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме за вересень та жовтень 2014 року, без врахування відпускних та лікарняних та виходячи із кількості робочих днів.

Відповідно до пункту 5 Порядку основою для обчислення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Така ж правова позиція була висловлена в постановах Верховного Суду України від 23 січня 2011 року (справа № 6-87цс11), 16 грудня 2015 року (справа № 6-648цс15).

Таким чином, суд прийшов до висновку, що при розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу необхідно виходити з середньоденної заробітної плати, яка складає саме 168,10 грн.(2689,67 грн./16 робочих днів) .

Враховуючи період вимушеного прогулу з 07.11.2014 року до прийняття Суворовським районним судом м.Одеси 20.01.2015 року рішення, суд прийшов до висновку, що з відповідача необхідно стягнути середній заробіток у розмірі 8573,32 грн..

Крім того, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 243,60 грн..

Керуючисьст.ст. 10,11,58-60,88,212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Суворовський» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 8573,32 грн. .

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Суворовський» на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн..

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеськоїобласті через Суворовський районний суд м.Одеси протягом десяти днів з дня його оголошення.

Суддя: