Номер провадження: 22-ц/785/587/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Плавич Н.Д.

при секретарі Сідлецькій Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Порше Лізінг Україна до товариства з обмеженою відповідальністю Постман, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізінга і відшкодування збитків,

ВСТАНОВИЛА:

23.10.2015 року, товариство з обмеженою відповідальністю Порше лізінг Україна (далі-Товариство-1) звернулось із позовом про стягнення заборгованості солідарно з товариства з обмеженою відповідальністю Постман (далі-Товариство-2) і його поручителя ОСОБА_2 у сумі 106 802,77 гривень, з яких: 27 216,93 гривень заборгованість за лізінговими платежами; 1 756,11 гривень пеня; 526,82 гривень 3% річних; 2 760,21 гривень інфляційні втрати; 5 037,95 гривень проценти за користування чужими коштами; 1 634,07 гривень штраф за направлення нагадування та пеня 10%; 32 459,84 гривень збитки згідно п.12.9 контракту; 400 гривень послуги автостоянки і 35 010,84 гривень вартість юридичних послуг.

Позов обгрунтовано тим, що 18.06.2012 року між Товариством-1 і Товариством-2 укладено договір фінансового лізінгу, разом із Загальними комерційними умовами внутрішного фінансового лізінгу. Об'єктом лізінгу за Договором є транспортний засіб автомобіль VW CaddyGP Kasten 1,6 TDI, 2011 року випуску шасі № WVIZZZ2KZCX066114, двигун № НОМЕР_1 , який належить на праві власності Товариству-1. 03.07.2012 року автомобіль передано у користування Товариству-2, а Товариство-2 зобов'язалось шомісячно сплачувати позивачу лізінгові платежі, відповідно до графіка покриття витрат та виплати лізінгових платежів, що є невід'ємною частиною Контракта.

Відповідно до умов Договору, ОСОБА_2 поручився за належне виконання зобов'язань Товариства-2 за Контрактом і зобов'язався нести солідарну відповідальність за невиконання зобов'язань лізінгоодержувача за Контрактом.

Всупереч умовам Контракту, починаючи з лютого 2015 року Товариство-2 частково сплачувало лізінгові платежі, внаслідок чого, станом на 12.10.2015 року утворилась заборгованість зі сплати щомісячних лізінгових платежів.

14.05.2015 року позивач направив Товариству-2 письмове повідомлення від 05.05.2015 року про повернення автомобіля і розірвання Договору, у зв'язку з чим Контракт припинив дію з 28.05.2015 року.

Посилаючись на те, що Товариство-2 належним чином не виконували умови Договору та Контракту, ОСОБА_2, як поручитель, несе солідарну відповідальність, з вини Товариства-2 має місце заборгованість за лізінговими платежами, крім того, відповідачі повинні відшкодувати проценти, пеню та штрафи, інфляційні втрати, а також збитки, позивач просив позов задовольнити.

Сторони не приймали участі у судовому засіданні у суді першої інстанції.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24.12.2015 року позов задоволено: суд стягнув солідарно з Товариства-2 і ОСОБА_2 на користь Товариства-1 заборгованість у сумі 106 802,77 гривень (а.с.121,122).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01.07.2016 року заява ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду від 24.12.2016 року залишена без задоволення (а.с.151).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить заочне рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин справи, порушення ст. 559 ч.4 ЦК України і наявність підстав для ствердження про припинення поруки.

Рішення суду першої інстанції у частині підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі ст. 310 ч.1 ЦПК України, а у частині скасуванню з ухваленням нового рішення на підставі ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України.

Так, рішення суду першої інстанції у частині стягнення заборгованості з Товариства-2 підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі у цій частині на підставі ст. 310 ч.1 ЦПК України.

В суді першої інстанції Товариством-1 заявлені вимоги до юридичної особи Товариства-2 і до фізичної особи ОСОБА_2 (а.с.1-14 т.1).

Судова юрисдикція це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених ЦПК України(ст. 15 ЦПК України).

У порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (ст. ст. 3,15 ЦПК України).

Таким чином, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатись будь-які справи,

у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Разом з тим, справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у яких сторонами є юридичні особи, розглядаються господарськими судами (ст. ст. 2 ч.1, 12 ГПК України).

За змістом ст. 16 ЦПК України, не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Зважаючи на те, що законом не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції і повинен відмовити у відкритті провадження у справі щодо вимог, розгляд яких здійснюється за правилами іншого виду судочинства (правовий висновок Верховного Суду України від 16.11.2016 року у справі №6-2205цс16).

Судом першої інстанції, зокрема, вирішені вимоги юридичної особи Товариства-1 до юридичної особи Товариства-2.

У суді виник спір між юридичними особами з приводу виконання господарського договору /Договору фінансового лізінгу/,який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Оскільки виник спір між юридичними особами, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (ст. 205 ч.1 п. 1 ЦПК України).

Рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттями провадження у справі з підстав, визначених ст. 205 ЦПК України (ст. 310 ч.1 ЦПК Укпаїни).

Приймаючи до уваги, що у суді виник спір між юридичними особами з приводу виконання господарського договору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, рішення суду першої інстанцїі у частині вирішення вимог Товариства-2 до Товариства-1 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізінгу підлягає скасуванню із закриттям у цій частині провадження у справі.

Рішення суду першої інстанції у частині стягнення заборгованості з поручителя підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення на підставі ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України, у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального права.

Встановлено, що 18.06.2012 року між Товариством-1 і Товариством-2 укладено договір фінансового лізінгу (далі-Договір), разом із Загальними комерційними умовами внутрішного фінансового лізінгу (далі разом із договором Контракт). Об'єктом лізінгу за Договором є транспортний засіб автомобіль VW CaddyGP Kasten 1,6 TDI, 2011 року випуску шасі № WVIZZZ2KZCX066114, двигун № НОМЕР_1 (далі-автомобіль), який належить на праві власності Товариству-1. 03.07.2012 року автомобіль передано у користування Товариству-2. Товариство-2 зобов'язалось шомісячно сплачувати позивачу лізінгові платежі, відповідно до графіка покриття витрат та виплати лізінгових платежів, що є невід'ємною частиною Контракта (а.с.15-37 т.1).

Згідно умов Договору, ОСОБА_2 поручився за належне виконання зобов'язань Товариством-2 і взяв на себе обов'язок нести солідарну відповідальність за невиконання зобов'язань лізінгоодержувачем за Контрактом (а.с.15 т.1).

Відповідно до пункту 6.1 Контракту Товариство-2 зобов'язалось щомісячно сплачувати Товариству-1 у відповідності до Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (ОСОБА_3 відшкодування) лізингові платежі, що включали в себе: суму, яка відшкодовує частину вартості обєкта лізингу; проценти; комісії; покриття витрат, повязаних з оплатою послуг на відшкодування, що підлягають виплаті у строки та на умовах, передбачених цим Контрактом (включаючи, окрім іншого, витрати на ремонт обєкта лізингу, реєстраційні платежі та інші витрати передбачені або прямо повязані з Контрактом (а.с.29 т.1).

За даними Товариства-1 станом на час звернення до суду з позовом, Товариство-2 в період з червня 2012 року по лютий 2015 року виконало зобовязання щодо сплати 31-го лізингового платежу.

Порушення Товариством-2 умов Контракту у вигляді часткової сплати щомісячного лізінгового платежу настало у лютому 2015 року коли Товариство-2, частково, у розмірі 2 268,86 гривень, сплатило щомісячний платіж, а сума заборгованості по платежу за лютий 2015 року склала 3 645,29 гривень, що вбачається зі зведеного облікового витягу з рахунку Товариства-2 (а.с.40,41 т.1).

Відповідно до ст. 554 ч.1 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

За змістом ст. 559 ч.4 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не пред'явить вимоги до поручителя.

Строк дії договору поруки, визначений ст. 559 ч.4 ЦК України, не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора та суб'єктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку, який є преклюзивним, жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту права /шляхом пред'явлення позову/, кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань, застосоване у другому реченні ч.4 ст. 559 ЦК України словосполучення пред'явлення вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, як умови чинності поруки, слід розуміти пред'явлення кредитором, у встановленому законом порядку, протягом зазначеного строку саме позовної заяви, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення, при цьому, не виключає можливість пред'явленння кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутись за такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку

виконання основного зобовязання.

Виходячи зі змісту другого речення ч.4 ст. 559 ЦК України, вимога до поручителя про виконання ним солідарного із боржником обов'язку за договором має бути пред'явлена до суду у межах строку дії договору поруки, тобто протягом шести місяців з часу настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням /якщо

умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами/.

Сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся із позовом до поручителя.

Договором від 18.06.2012 не визначено строк, після якого порука припиняється, оскільки згідно п.12 додатку до договору визначено, що умови поруки набирають чинності з моменту їхнього підписання та залишаються чинними до повного виконання зобов'язань лізінгоодержувача (а.с.35 т.1).

Оскільки умовами Договору і Контракта погашення лізінгових платежів має здійснюватись щомісячно, станом на 15.02.2015 року Товариство-2 допустило заборгованість по лізінговому платежу, сплативши платіж частково, з 15.02.2015 року у Товариства-1 виникло право протягом 6 місяців з часу виявлення порушення /у період з 15.02.2015 року по 15.08.2015 року/ звернутись до суду із позовом про стягнення заборгованості з поручителя.

Між тим, із позовом про стягнення заборгованості з поручителя Товариство-1 звернулось 23.10.2015 року (а.с.1.107 т.1).

Оскільки Товариство-1 не скористалось своїм правом на звернення із позовом до поручителя, виходячи з вимог ст. 559 ч.4 ЦК України, договір поруки за Договором і Контрактом від 18.02.2012 року припинив свою дію і у Товариства-1 відсутнє право на стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2

Зважаючи на викладене, колегія суддів відмовляє Товариству-1 у позові до поручителя ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Приймаючи до уваги, що у суді виник спір між юридичними особами щодо виконання господарського договору, договір поруки припинив свою дію, рішення суду у частині вимог Товариства-1 до Товариства-2 про стягнення заборгованості підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, а у частині вимог Товариства-1 до ОСОБА_2 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.п.2,4, 309 ч.1 п.п. 3, 4, 310 ч.1, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2015 року у частині задоволення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю Порше Лізінг Україна до товариства з обмеженою відповідальністю Постман про стягнення заборгованості за договором фінансового лізінгу і відшкодування збитків скасувати.

Закрити провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю

Порше Лізінг Україна до товариства з обмеженою відповідальністю Постман про

стягнення заборгованості за договором фінансового лізінгу і відшкодування збитків.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2015 року у частині задоволення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю Порше Лізінг Україна до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізінгу і відшкодування збитків, стягнення судових витрат скасувати.

Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю Порше Лізінг Україна у позові до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізінгу і відшкодування збитків

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

ОСОБА_4

ОСОБА_3