Справа № 362/4597/16-ц Головуючий у І інстанції Орда О. О.
Провадження № 22-ц/780/2615/17 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 18 17.05.2017
УХВАЛА

Іменем України

17 травня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Мережко М.В.,

суддів: Данілова О.М., Суханової Є.М.

секретар: Бобко О.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,

встановила:

У вересні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що відповідач звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг у звязку з чим підписав заяву, згідно якої отримав кредит отримав у розмірі 5000 грн у вигляді встановленого литиму на картковий рахунок.

Банк виконав свої зобов'язання, однак відповідач порушив умови договору, щодо сплати кредитних коштів та відсотків, внаслідок чого станом на 17 серпня 2016 року виникла заборгованість, яка складається із заборгованості по кредиту в сумі 10753,80 грн., заборгованості по відсоткам в сумі 3722,07 грн., заборгованість за пенею в сумі 850 грн. та штрафів відповідно до пункту 2.1.17.6 та правил надання банківських послуг: 500,00 грн штраф (фіксована частина), 903,03 грн штраф (процентна частина).

На підставі викладеного просив стягнути з відповідача, ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором б/н від 28 січня 2008 року в загальній сумі 19463,56грн. та судові витрати.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2017 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 27 грудня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір шляхом приєднання. Відповідно до умов цього договору ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 500 грн у вигляді встановленого кредиту на картковий рахунок (а.с. 15).

На виконання умов договору банком відповідачу була надана кредитна картка «Універсальна 55 днів» НОМЕР_1. Відповідач вказаних обставин не заперечував.

Факт видачі банком ОСОБА_2 кредитних коштів та факт користування відповідачем кредитною карткою підтверджується даними виписки по картці/рахунку № НОМЕР_1 та долученою позивачем виписки по картці/рахунку № НОМЕР_1.

Згідно з пунктом 2.1.1.5.5 Умов і правил надання банківських послуг (далі - Умови), позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до пункту 2.1.1.5.6 Умов, у разі невиконання зобов'язань за договором, позичальник зобов'язався на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Згідно з пунктом 2.1.1.7.6 Умов, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредиту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

Станом на 17 серпня 2016 року у відповідача виникла заборгованість, яка складається із заборгованості по кредиту в сумі 10753,80 грн., заборгованості по відсоткам в сумі 3722,07 грн., заборгованість за пенею в сумі 850 грн. та штрафів відповідно до пункту 2.1.17.6 та правил надання банківських послуг: 500,00 грн штраф (фіксована частина), 903,03 грн. штраф (процентна частина)

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Разом з цим, положеннями статті 256 ЦК України визначено поняття позовної давності як строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статей 257-258 ЦК України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється в три роки, спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік.

Згідно частини 5 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Частинами 4 та 5 статті 267 вказаного Кодексу передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Однак, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Статтею 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до п. 11 постанови Пленум Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», якщо строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Як вбачається з матеріалів справи, у судовому засіданні в суді першої інстанції представник відповідача подав заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 103).

Відповідно до наданих позивачем розрахунків заборгованості та виписок про рух коштів, останній платіж за договором був здійснений відповідачем 23 січня 2012 року.

Таким чином, право вимоги у банку відносно виконання кредитних зобов'язань боржником ОСОБА_2 виникло з часу прострочення відповідачем чергового платежу у рахунок погашення боргу, а саме, з 01 березня 2012 року, оскільки з настанням строку виконання зобов'язання за кредитним договором позивач дізнався чи повинен був дізнатися про порушення свого права на повернення кредитних коштів.

Однак, позивач звернувся до суду з цим позовом поза межами встановленого законом трирічного строку - 19 вересня 2016 року.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором в загальній сумі 19 463 грн. 56 коп. заявлені банком з пропуском строку позовної давності, при цьому позивач не просив поновити строк звернення до суду та не надав суду обґрунтованих доказів щодо наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обставин, які б свідчили про зупинення, переривання або про наявність підстав для поновлення строку позовної давності матеріали справи не містять, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Твердження апелянта щодо наявності підстав для переривання строку позовної давності оцінюються колегією суддів критично, оскільки не підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає ,що рішення суду є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий М.В. Мережко

Судді О.М. Данілов

Є.М. Суханова