22-ц/775/121/2017(м)
Головуючий у 1 інстанції Овчиннікова О.С.
Категорія 59 Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

23 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.,

суддів - Попової С.А., Зайцевої С.А.,

секретар - Гаркуша О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за апеляційною скаргою начальника Волноваського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на ухвалу Волноваського районного суду Донецької області від 20 грудня 2016 року у цивільній справі за поданням начальника Волноваського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника,

ВСТАНОВИЛА :

В грудні 2016 року начальник Волноваського районного відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області Жигун В.П. звернувся до суду з поданням про надання йому дозволу на примусове проникнення до подвір'я та будинку за адресою: АДРЕСА_2 та до квартири за адресою: вул. Менделєєва, 21а/24 м. Волноваха. Посилався на те, що у Волноваському РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області перебуває виконавче провадження з примусового виконання листа №265/6966/15-ц від 08.12.2016 року, виданого Орджонікідзевським районним судом м.Маріуполя, про відібрання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, від батька ОСОБА_4, бабусі ОСОБА_5 і дідуся ОСОБА_6 та повернення його матері ОСОБА_7. 16.12.2016 року начальником відділу був здійснений вихід за місцем мешкання боржника, а саме за адресою: АДРЕСА_2 де ОСОБА_6 відмовився передати дитину матері, не впустив до будинку. 19.12.2016 року встановлено, що дитина може знаходитись також за адресою проживання батька: вул. Менделєєва, 21а/24, в м.Волноваха. Тому просив надати дозвіл на примусове проникнення в домоволодіння АДРЕСА_2 та до АДРЕСА_1

Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 20 грудня 2016 року у задоволені подання начальника Волноваського РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, начальник Волноваського РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області - Жигун В.П. звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу від 20.12.2016 року скасувати та постановити нову, якою задовольнити подання. В скарзі зазначав, що судом було порушено ст.376 ЦПК України, а саме розглянуто подання про примусове проникнення до житла без участі державного виконавця. Також наголошував, що судом було неповно досліджено матеріали справи, що стало причиною неправильних висновків суду.

Про час та місце розгляду справи начальника Волноваського ВДВС ГТУЮ в Донецькій області повідомлено належним чином, від нього надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без його участі, тому справа у відповідності із вимогами ч.2 ст.305 і ч.2 ст.197 ЦПК України розглядається у його відсутності та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно вимог ст.312 ЦПК України розглянувши апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд: 1) відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без зміни, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону; 2) змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування; 3) скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Судом встановлено, що 14.12.2016 року Орджонікідзевським районним судом м.Маріуполя видано виконавчий лист, відповідно до якого суд вирішив відібрати малолітнього ОСОБА_3, 19.11.2012 року, від батька ОСОБА_4, баби і діда ОСОБА_5, ОСОБА_6 та повернути його до матері ОСОБА_7 (а.с.3).

15.12.2016 року начальником винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.4).

16.12.2016 року начальник Волноваського районного відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області Жигун В.П. разом з представником Волноваського ВП та представником органу опіки та піклування здійснив виїзд за адресою: АДРЕСА_2 з метою відібрання дитини, але ОСОБА_6 відмовився віддати онука, посилаючись на те, що на рішення суду подано апеляційну скаргу. За даним фактом складено акт державного виконавця (а.с.5).

Згідно з актом державного виконавця від 19.12.2016 року, в телефонній розмові зі стягувачем встановлено, що дитина може знаходитись також за адресою: вул. Менделєєва, 21а/24 м. Волноваха (а.с.6).

Відмовляючи у задоволенні подання начальника Волноваського РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області, керуючись ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 376 ЦПК України, суд виходив з того, що доказів належності ОСОБА_6 будинку АДРЕСА_2 суду не надано, а примусове проникнення в житло може порушувати принцип недоторканості житла та права інших осіб. Крім того, у виконавчому листі вказано тільки одну адресу боржника, тому вимога про проникнення до квартири АДРЕСА_1 є необгрунтованою.

Крім того, судом в ухвалі зазначено, що начальник Волноваського ДВС в судове засідання не з'явився, просив розглянути подання за його відсутності.

Однак, в апеляційній скарзі заявник вказує, що зазначене не відповідає дійсності, оскільки він знаходився в приміщенні суду в день подачі подання, відомостей про дату та час розгляду подання не отримував, ніяких заяв про розгляд справи без участі начальника ВДВС не надавав.

Відповідно до ст.376 ЦПК України питання по примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Отже, ЦПК України чітко не визначено процесуальної форми вирішення питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи. Зважаючи на те що під час розгляду цього подання обов'язковою є участь державного виконавця, такою формою має бути саме судове засідання. Сторони виконавчого провадження чи інші особи, які беруть участь у виконанні рішення суду чи мають іншу юридичну заінтересованість у справі, про час і місце цього судового засідання не повідомляються і на нього не викликаються.

Судове засідання повинно бути проведене у день надходження подання державного виконавця. У разі його неявки суд має відкласти вирішення відповідного питання. За відсутності поважних причин неявки державного виконавця у судове засідання суд може постановити окрему ухвалу і направити її для реагування до відповідного органу державної виконавчої служби у порядку, встановленому ст. 211 ЦПК.

В разі неявки державного виконавця у судове засідання суд не може розглядати ці подання, а в разі повторної неявки державного виконавця - залишити таке подання без розгляду незалежно від наявності його заяви про розгляд подання за його відсутності.

В матеріалах справи відсутні відомості про виклик до суду начальника Волноваського РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій для розгляду подання, немає жодних письмових клопотань про розгляд подання без участі заявника.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст.376 ЦПК України, що і призвело до порушення норми процесуального права.

Крім того, суду слід звернути увагу на те, що у поданні про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, дійсно повинні бути зазначені достовірні дані про наявність майна чи дитини у приміщенні, до якого потрібно здійснити примусове проникнення.

У разі проникнення до житла чи іншого володіння особи, яка не є учасником виконавчого провадження, у відповідному поданні мають бути зазначені обставини, які свідчили б про інформування цієї особи про необхідність вчинення дій щодо передання майна, належного боржникові, для подальшого звернення стягнення на нього або щодо повернення дитини, а також дані про небажання цієї особи виконувати відповідне розпорядження державного виконавця.

Суд має право залишити невмотивовані подання без руху, надаючи державному виконавцю строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цих ухвал повернути подання відповідно до ст. 121 ЦПК.

Таким чином колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з порушенням норм процесуального права та без врахування вищенаведеного, що призвело до неправильного вирішення справи, та перешкоджає суду апеляційної інстанції дослідити нові докази чи обставини, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, оскільки справа фактично не розглядалася. Тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням питання на новий розгляд до суду першої інстанції, і у зв'язку з цим апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.307, 312 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу начальника Волноваського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області задовольнити.

Ухвалу Волноваського районного суду Донецької області від 20 грудня 2016 року скасувати та передати питання щодо розгляду подання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

Є.Є. Мальцева

С.А. Попова

С.А. Зайцева