У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 22 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 грудня 2013 року стягнуто з ОСОБА_4 на її користь борг за договором позики від 3 грудня 2012 року в сумі 3 600 доларів США, що еквівалентно 28 774 грн 80 коп., проценти за користування позикою в сумі 1 778 грн 11 коп. та 3 % річних за прострочення повернення позики в сумі 243 грн 60 коп.; стягнуто з ОСОБА_4 на її користь борг за договором позики від 3 січня 2013 року в сумі 10 тис. доларів США, що еквівалентно 79 930 грн, проценти за користування позикою в сумі 440 доларів США, що еквівалентно 3 516 грн 92 коп. та 3 % річних за прострочення повернення позики в сумі 656 грн 95 коп, а також судові витрати по справі.

9 вересня 2015 року відповідач сплатив суму боргу, згідно із офіційним курсом валют Національного банку України станом на 11 грудня 2013 року.

Посилаючись на те, що на час виконання зобов'язання курс долара змінився, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з відповідача на її користь 243 399 грн 20 коп. завданих збитків, а також судові витрати по справі.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 22 квітня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 грудня 2013 року спір між сторонами вирішений, а відтак відсутні правові підстави для задоволення вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача курсової різниці на момент ухвалення рішення та на даний час.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Установлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 грудня 2013 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики від 3 грудня 2012 року в сумі 3 600 доларів США, що на час ухвалення рішення було еквівалентно 28 774 грн 80 коп., проценти за користування позикою в сумі 1 778 грн 11 коп. та три проценти річних за прострочення повернення позики в сумі 243 грн 60 коп. Цим же рішенням стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики від 3 січня 2013 року в сумі 10 тис. доларів США, що на час ухвалення рішення еквівалентно 79 930 грн, проценти за користування позикою в сумі 440 доларів США, що еквівалентно 3 516 грн 92 коп. та три проценти річних за прострочення повернення позики в сумі 656 грн 95 коп., а також судові витрати по справі.

9 вересня 2015 року відповідач сплатив суму боргу, згідно з офіційним курсом валют Національного банку України станом на 11 грудня 2013 року.

Отже, суди дійшли висновку, що при вирішенні спору по боргових зобов'язаннях між сторонами, судовим рішенням стягнуто з відповідача на користь позивача 3 600 доларів США, що на час ухвалення рішення еквівалентно 28 774 грн 80 коп. та 10 тис. доларів США, що на час ухвалення рішення еквівалентно 79 930 грн, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Проте суди не звернули уваги на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст. 625 цього Кодексу).

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні, а не в іноземній валюті

Стягуючи заборгованість за договором позики, предметом яких були долари США, у гривнях судом визначено розмір коштів, виходячи з курсу долара до гривні.

Між тим, відповідач, з урахуванням положень ст. 1049 ЦК України та того, що предметом позики були і долари США, має обов'язок по поверненню саме доларів США.

Визначення її гривневого еквівалента і стягнення судом коштів у гривнях за офіційним курсом на день ухвалення рішення не суперечить чинному законодавству.

Виходячи із того, що на час виконання рішення і сплати гривневого еквівалента отриманих у позику доларів США курс цієї валюти збільшився, тому порушене право кредитора на отримання еквівалентної переданим у позику доларам США суми порушене і для його відновлення останній зазнає витрат, які є збитками в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 22 ЦК України.

Саме цими обставинами обґрунтовувались вимоги ОСОБА_3, а тому висновок судів про відсутність підстав для задоволення позову, є передчасним.

Згідно із ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з наведеного, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги із скасуванням судових рішень та направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 22 квітня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик