УхвалА

іменем україни

15 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Закропивного О.В., Хопти С.Ф.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення суми за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2016 року

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 21 лютого 2013 року між ним та ОСОБА_5 було укладено договір позики у формі розписки, згідно якої відповідачка 24 березня 2012 року отримала від нього грошові кошти в розмірі 24 тис. грн., які зобов'язалась повернути до 20 травня 2013 року. Однак, у визначений строк ОСОБА_6 борг не повернула, у зв'язку із чим прострочила виконання грошового зобов'язання.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив суд стягнути з ОСОБА_5 на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 24 тис. грн, індекс інфляції в розмірі 2 592 грн, три відсотки річних в розмірі 797 грн, а разом - 27 389 грн.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики у розмірі 4 010 грн 19 коп., яка складається із: основного боргу у розмірі 3 514 грн.; індексу інфляції за час прострочення у розмірі 379 грн 51 коп; три відсотки річних у розмірі 116 грн 68 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутої суми заборгованості скасовано. Позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики у розмірі 3 514 грн., індекс інфляції в розмірі 482 грн 03 коп., три відсотки річних в розмірі 134 грн., а разом - 4 130 грн 03 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Районний суд, задовольняючи позов, а апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині розміру заборгованості, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши положення ст. ст. 526, 545, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, дійшли до правильного висновку про те, що між сторонами виникли зобов'язання, що випливають з договору позики, що підтверджується розпискою. Оскільки відповідачка не у повному обсязі виконала своє зобов'язання за договором позики, тому з неї підлягає стягнення сума боргу, інфляційні збитки та три відсотки річних на підставі ст. 625 ЦК України. Заборгованість за договором позики визначена з урахуванням вимог закону та умов договору.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах № 6-79 цс 14 від 2 липня 2014 року та № 6-1967 цс 15 від 11 листопада 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Доводи касаційної скарги про те, що докази щодо повернення частини позики 27 серпня 2012 року, 17 вересня 2012 року, 3 лютого 2014 року не можуть слугувати підтвердженням повернення ОСОБА_5 частини позики, є безпідставними, оскільки прийняття часткового виконання позикового зобов'язання підлягає документальному оформленню та має підтверджуватися відповідною розпискою позикодавця про одержання часткового погашення боргу за позикою або розпискою про неможливість повернути борговий документ у зв'язку з неповним (частковим) поверненням позики. При цьому відповідна розписка видається кредитором на вимогу боржника. Тягар доказування тих обставин, що позику повернуто кредитору, покладається на позичальника, що остання і довела подавши відповідні докази (а.с. 120, 121).

При цьому суд виконав вимоги ч. 4 ст. 338 ЦПК України про те, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, в основному стосуються переоцінки доказів, що знаходяться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції в незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник О.В. Закропивний С.Ф. Хопта