Справа № 308/910/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.02.2017 місто Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Світлик О.М., при секретарі судового засідання Гайданці Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа: Ужгородський міський відділ ДВС Головного ТУЮ Закарпатської області про визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа: Ужгородський міський відділ ДВС Головного ТУЮ Закарпатської області про визнання права власності на нерухоме майно.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.02.2017 року відкрито провадження у цивільній справі № 308/910/17 за вказаною позовною заявою.

Разом із позовною заявою позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа: Ужгородський міський відділ ДВС Головного ТУЮ Закарпатської області про визнання права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування заяви позивач вказує на те, що 09.04.2015 року Ужгородським міськрайонним судом було винесено рішення по справі за позовом ОСОБА_1ІО. до ОСОБА_2В про витребування майна з чужого незаконного володіння, яким позовні вимоги задоволені. Рішення набуло законної сили 09.10.2015 року.

Зазначає, що відповідно до вказаного судового рішення на його користь, як законного власника майна, було витребувано нерухоме майно, а саме, квартира 43, що знаходиться будинку № 53 по вулиці Грушевського в м. Ужгороді.

У січні місяці 2017 року при намірі зареєструвати право власності в Єдиному державному реєстрі речових прав вона дізналась про наявність зареєстрованих обтяжень на вказане нерухоме майно.

Так, постановою від 11.10.2016 р. ВП № 52469886, винесеної заступником начальника Ужгородського міського відділу ДВС Головного ТУЮ Закарпатської ОСОБА_4, накладено арешт на квартиру за адресою АДРЕСА_1.

Вказана постанова винесена в межах виконавчого провадження щодо стягнення коштів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3

Оскільки ОСОБА_2 не являється власником квартири за адресою АДРЕСА_2, і вказане нерухоме майно було витребувано на її користь і згідно з рішенням суду та з врахування того, що вказане нерухоме майно арештоване в межах виконавчого провадження щодо стягнення коштів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 існує значний ризик, що вказане майно може бути реалізоване в межах виконавчого провадження, що призведе до втрати нею нерухомого майна, порушення її права власності та потягне за собою необхідність у додаткових зверненнях до суду за захистом свого права власності.

Відповідно до вищенаведеного, позивач просить суд накласти арешт на квартиру № 43, що знаходиться за адресою: Закарпатська обл., м Ужгород, вул. Грушевського, будинок 53, а також заборонити Ужгородському міському відділу ДВС Головного ТУЮ Закарпатської області та іншим уповноваженим органам вчиняти будь-які дії щодо реалізації та відчуження майна, а саме квартири № 43, що знаходиться за адресою Закарпатська обл., м Ужгород, вул. Грушевського, будинок 53, арештованого постановою від 11.10.2016 р. ВП № 52469886 Ужгородського міського відділу ДВС Головного ТУЮ Закарпатської області.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Звернення з позовом до суду за захистом порушених прав, інтересів фізичних осіб та юридичних осіб, а також свобод фізичних осіб є одним із способів судового захисту.

Інститут забезпечення позову при цьому, дає можливість суду до ухвалення рішення по суті вжити заходів щодо забезпечення заявленого позову у певних визначених випадках, враховуючи чітко визначені підстави.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості заявленого клопотання, суд зазначає, що інститут забезпечення позову регламентовано статтями 151, 153 ЦПК України, які встановлюють підстави для вжиття заходів забезпечення позову, а також способи забезпечення позову в цивільному процесі. Наявність такого інституту є однією з гарантій виконання рішення суду і спрямована на дотримання норми щодо обовязковості до виконання судових рішень, встановленої статтею 124 Конституції України.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, до вирішення справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду. Це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Згідно ч. 1, ч. 5 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, а про вжиття заходів забезпечення позову, суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому згідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахування доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача, щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника, щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом, щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання, або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд вважає, що заява про забезпечення позову як обґрунтована підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, зважаючи на те, що між сторонами виник спір про стягнення інфляційних втрат, 3 процентів річних, витрат за проведення оцінки обєкта незавершеного будівництва та земельної ділянки, компенсації за заподіяну моральну шкоду, спір розглядається в суді, відповідачем не виконуються зобовязання, передбачені цим договором, суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову є підставною.

При вирішенні заявленого клопотання суд виходить із того, що у випадку підставності позовних вимог, можуть виникнути обєктивні перешкоди у виконанні рішення суду, якщо відповідач протягом судового розгляду вчинить дії по відчуженню майна на користь третіх осіб.

Таким чином, з метою охорони матеріально-правових інтересів позивачів та виключення можливості невиконання рішення суду за результатами судового розгляду даної справи у контексті з положеннями ст. 1 ЦПК України, заяву слід задовольнити.

Враховуючи положення ч. 7 ст. 153 ЦПК України, за якими у разі постановлення ухвали без повідомлення особи, щодо якої просять вжити заходи забезпечення позову, копія ухвали надсилається особі, щодо якої вжито заходи забезпечення позову, негайно після її виконання, орган державної виконавчої служби належить зобовязати надіслати суду повідомлення про виконання ухвали.

Керуючись ст.ст. 151-153, 208-210, 294, 296 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) про забезпечення позову в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа: Ужгородський міський відділ ДВС Головного ТУЮ Закарпатської області про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову, наклавши арешт на квартиру № 43, що знаходиться за адресою: Закарпатська обл., м Ужгород, вул. Грушевського, будинок 53.

Заборонити Ужгородському міському відділу ДВС Головного ТУЮ Закарпатської області та іншим уповноваженим органам вчиняти будь-які дії щодо реалізації та відчуження майна, а саме квартири № 43, що знаходиться за адресою Закарпатська обл., м Ужгород, вул. Грушевського, будинок 53, арештованого постановою від 11.10.2016 р. ВП № 52469886 Ужгородського міського відділу ДВС Головного ТУЮ Закарпатської області.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Строк предявлення ухвали до виконання протягом трьох років з наступного дня після її постановлення.

Копію ухвали надіслати заявнику негайно після її постановлення, а особі, щодо якої вжито заходи забезпечення позову, негайно після її виконання.

Ухвалу суду для виконання надіслати до Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, якому повідомити суд про виконання ухвали.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом пяти днів з дня її проголошення, а у разі якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча О.М. Світлик