Провадження № 22-ц/779/793/2017
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Томин О.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Беркій О.Ю., Максюти І.О.

за участю секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості, зайво сплачених коштів та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 30 березня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості в розмірі 717,08 грн.

На обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 29.11.2015 року у магазині «Фокстрот» він розрахувався за придбаний товар на загальну суму 2769,80 грн. коштами, які були на його кредитній картці «ПриватБанк» НОМЕР_1 зі встановленим раніше лімітом в розмірі 12800,00 грн. Дану заборгованість перед банком повністю погасив у січні 2016 року без комісійного збору.

10.03.2016 року скориставшись вказаною кредитною карткою позивач оплатив благодійний внесок в розмірі 12000,00 грн. за дочку ОСОБА_3 до Прикарпатського центру репродукції людини МОЗ України. За вказану фінансову операцію банком було списано комісію в розмірі 361,00 грн., яку в подальшому зобов'язався повернути.

30.03.2016 року за наполяганням представника банку погодився на миттєву розстрочку на 24 місяці по 515,00 грн. щомісячно та 04.04.2016 року вніс кошти в розмірі 2060,16 на чотири місяці наперед. Однак, 18.05.2016 року отримав СМС-повідомлення про списання 873,51 грн.

24.05.2016 року позивач шляхом перерахунку з виплатної карти на кредитну вніс 10301,00 грн., які залишалось повернути до всієї суми та направив листа до голови правління банку з приводу стягнутої комісії. 22.06.2016 року із банку надійшла відповідь згідно якої позивачу повернуто 401,48 грн., а залишок становить 716,81 грн. Оскільки, позивач із жодними умовами «Миттєвої розстрочки» не ознайомлювався та ніяких додаткових угод не укладав, 20.07.2016 року він повторно звернувся до голови правління із листом на який отримав відповідь, що у нього виникла кредитна заборгованість уже в розмірі 654,90 грн.

Крім цього, 24.08.2016 року з пенсійної виплатної карти позивача були списані кошти в розмірі 100,00 грн. для погашення заборгованості.

Таким чином заборгованість банку перед позивачем становить 717,08 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

02.11.2016 року позивач подав до суду заяву про уточнення та збільшення позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості в розмірі 717,08 грн., 397,27 грн. зайво списаних коштів з пенсійної картки, 2000,00 грн. моральної шкоди.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 30 березня 2017 року у задоволенні даного позову відмовлено.

ОСОБА_2 на вказане рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначив, що суд першої інстанції не взяв до уваги доводи позивача, а ухвалив рішення тільки на підставі пояснень представника відповідача.

Зокрема, вважає, що у договірні відносини з банком він вступив 29.11.2015, коли розрахувався за придбаний товар у магазині «Фокстрот», а не 14.10.2013 року, як зазначено в рішенні суду.

Також, згідно представленого суду розрахунку по кредитній картці, який він отримав в Приват-24, банком 18.04.2016 року було списано 873,51 грн., про що позивача було повідомлено тільки 18.05.2016 року. Крім цього, дана операція значилася як «покупка товару», хоча ніякого товару він не купував.

На думку апелянта, стягнення банком з позивача комісійних зборів нічим не було передбачено. Із жодними умовами «Миттєвої розстрочки» він не ознайомлювався і з цього приводу додаткових угод не підписував, тим паче, що банк на його вимогу її скасував.

Разом з тим, вважає, що всі надані докази про безпідставність нарахування та стягнення з нього комісійного збору залишені судом поза увагою.

У зв'язку з наведеним просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні апелянт вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд її задовольнити.

Представник відповідача апеляційну скаргу не визнала, просила суд відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Крім того, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 14.10.2013 року ОСОБА_2 була підписана Анкета-заява про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якої позивач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також те, що він зобов'язується виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанк, що підтверджується його особистим підписом у заяві (а.с. 30).

Таким чином, 14.10.2013 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку «Уніеврсальна Gold».

Встановлено також, що 10.03.2016 року позивач, скориставшись кредитною карткою Приватбанку НОМЕР_1 оплатив благодійний внесок в розмірі 12000,00 грн. за дочку ОСОБА_3 до Прикарпатського центру репродукції людини МОЗ України, внаслідок чого з позивача було знято комісію в розмірі 361,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.03.2016 року після телефонної розмови позивача із представником банку ОСОБА_2 погодився на користування сервісом «Миттєва розстрочка», за яким сума заборгованості в розмірі 12361,00 грн. була розбита частинами на 24 місяці і складала по 515,00 грн. щомісячно.

04.04.2016 року позивач вніс кошти в розмірі 2060,16 грн., 24.05.2016 року - в сумі 10301,00 грн.

24.05.2016 року та 20.07.2016 року ОСОБА_2 звертався до голови Правління банку з проханням скасувати послугу «Миттєва розстрочка» та повернути утриману комісію.

З листів ПАТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-20160602/462 від 22.06.2016 року та №20.1.0.0.0/7-20160727/4506 від 15.08.2016 року вбачається, що послугу «Миттєва розстрочка» за карткою НОМЕР_1 скасовано. Комісію в розмірі 2,9% за сервісом «Миттєва розстрочка» та комісію за карткою в розмірі 4% на загальну суму 401,48 грн. повернено на картку. Станом на 15.08.2016 року за карткою «Універсальна Gold» НОМЕР_1 борг становить 654,90 грн. (а.с. 6, 8).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку, позивач погодився із умовами та правилами надання банківських послуг, а матеріали справи підтверджують наявність заборгованості за договором у зазначеному розмірі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Відповідно до ст. 26.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб.

В Умовах та правилах надання банківських послуг, які містяться на офіційному сайті ПриватБанк, викладено детальний опис всіх умов, які є істотними для договорів про надання банківських послуг, зокрема і договорів кредитування.

Таким чином, згода позивача на те, що Умови та правила надання банківських послуг є частиною укладеного між ним і банком кредитного договору, свідчить про досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов договору, як того вимагають положення ст. 638 ЦК України, а підписання апелянтом Анкети-заяви підтверджує укладення договору.

Підписуючи Анкету-заяву, позивач виявив бажання оформити на своє ім'я кредитну картку «Універсальна Gold», таким чином, останній набув статусу клієнта банку - споживача банківських послуг, та отримав можливість користуватися відкритими банком картковими рахунками.

Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг кредит (кредитна лінія, кредитний ліміт) - розмір коштів, що надаються Банком клієнту на строк, обумовлений у Договорі, на умовах платності та зворотності (п. 1.1.1.54). Для надання послуг Банк видає Клієнту Картку, її вид визначений у Пам'ятці Клієнта/Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням якої Клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата отримання Карти, зазначена в Заяві (2.1.1.2.1). Клієнт зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитратою платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором (1.1.2.1.7).

Крім того, згідно п. 1.1.3.1.6 Умов та правил надання банківських послуг клієнт доручає Банку списувати кошти з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у межах сум, що підлягають сплаті Банку за Договором, у разі настання термінів платежів, а також списувати кошти з картрахунка у разі настання термінів платежів за іншими договорами клієнта у розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), у межах платіжного ліміту картрахунка. Банк списує кошти у грошовій одиниці України/іноземній валюті з будь-якого рахунка Клієнта у розмірі, еквівалентному сумі заборгованості в іноземній валюті/національній валюті України за договором, і купує/продає іноземну валюту на Міжбанківському валютному ринку України.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, врахував, що відповідач згідно умов договору, на які він погодився, надав Банку право списувати кошти з усіх його поточних рахунків при настанні строків платежів, та дійшов правильного висновку про те, що банк здійснив договірне списання грошових коштів з пенсійної картки позивача на погашення кредитної заборгованості у відповідності до вимог закону.

Посилання апелянта на те, що стягнення комісійних зборів нічим не було передбачено, із жодними умовами «Миттєвої розстрочки» він не ознайомлювався і з цього приводу додаткових угод не підписував колегія суддів також не приймає до уваги, з огляду на наступне.

Згідно Умов та правил надання банківських послуг, утримувач кредитної картки має право користуватися сервісом «Миттєва розстрочка» для отримання споживчого кредиту, якщо Утримувач погодився з умовами даного пункту та отримав кредитні кошти (п. 2.7.6.1.2.1). Рахунок, спеціального платіжного засобу відкривається індивідуально для кожного клієнта в момент авторизації операції по сервісу «Миттєва розстрочка» шляхом: а. введення і відправки ОТП-паролю; б. натискання клавіші, що озвучена як згоду з умовами кредитного договору; в. введення логіна і пароля при авторизації в Приват24; г. натисканням клавіші "згоден" або "підтверджую" в ТСО, банкоматах ПриватБанку, при показі умов кредитного договору та після введення пін коду кредитної карти; д. відправка SMS-команди chast2 на номер 10060; е. натисканням кнопки "згоден" або "підтверджую" в системі електронних платежів Liqpay, мобільному додатку Sender або Приват24Sender, веб-версії «Приват 24»; є. натискання клавіші «Згоден» при IVR обдзвоні (п. 2.7.6.1.2.2). Дії клієнта описані в п. 2.7.6.1.2.2. даних Умов, вчинені Клієнтом, прирівнюються Сторонами до заяви на відкриття карткового рахунку для отримання кредиту по сервісу «Миттєва розстрочка» (п. 2.7.6.1.2.3). Щомісячна комісія за користування сервісом "Миттєва розстрочка" вказана в розділі 2.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг (Тарифи) (2.7.6.2).

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження вчинення банком порушень прав позичальника.

Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди, то така заявлена позивачем як похідна від вимоги про стягнення заборгованості та зайво списаних коштів з пенсійної картки, а тому місцевий суд правильно відмовив в її задоволенні.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про недоведеність вимог позивача.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, а тому підстави для її задоволення відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 30 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Беркій О.Ю.

Максюта І.О.