АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2014/2017 р. Головуючий в 1-й інстанції - Декаленко В.С.
№ 758/ 2540/ 16-ц Доповідач-Чобіток А.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів -Немировської О.В.,Соколової В.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про поділ майна, що є у спільній сумісній власності , -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила :

- припинити за ОСОБА_4 право спільної сумісної власності на Ѕ частину квартири, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_3 ;

- визнати гараж № НОМЕР_3, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_4; гараж № НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5; автомобіль марки «Тоуоtа Starlet 1.0» , 1988 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1; автомобіль марки «ГАЗ 31029», 1995 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 об'єктами спільної сумісної власності подружжя;

- виділити на праві приватної власності ОСОБА_3 в рахунок поділу майна подружжя гараж № НОМЕР_3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4;

- припинити за ОСОБА_4 право спільної сумісної власності на гараж № НОМЕР_3, який знаходиться за адресою: м. Київ. пров. Квітневий,31;

- виділити на праві приватної власності ОСОБА_4 в рахунок поділу майна подружжя гараж № НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5; автомобіль марки «Тоуоtа Starlet 1.0» , 1988 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1; автомобіль марки «ГАЗ 31029», 1995 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4,

- припинити за ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на гараж № НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5; автомобіль марки «Тоуоtа Starlet 1.0» , 1988 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1; автомобіль марки «ГАЗ 31029», 1995 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4.

При цьому зазначала, що 20.03.1970 року між нею та ОСОБА_4 було укладено шлюб. За час перебування у шлюбі,ними було набуто майно, що є спільною сумісною власністю, що перераховано вище. Починаючи з 2006 року по день подачі позовної заяви вона та відповідач мешкають окремо, спільного господарства не ведуть та фактично не є сім'єю. Звертає увагу суду на те, що згода відповідача на купівлю квартири що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 була лише формальною, без якої неможливо укласти договір купівлі-продажу, жодної фінансової участі у придбанні вищезазначеної квартири він не приймав, жодного дня в ній не проживав, квартира придбана за її кошти та кошти третьої особи -1, а тому відповідач відношення до неї має лише формальне. Зазначає, що гаражем, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, гараж НОМЕР_5, вона користується у побутових цілях. Іншим майном, а саме гаражем, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6, гараж НОМЕР_6 та автомобілями марки «ГАЗ 31029» і « Toyota Starlet 1.0» користується виключно відповідач. Обґрунтовуючи свої вимоги вказує на те, що оскільки сторони тривалий час не підтримуюсь стосунків, вона має на меті поділити спільне сумісне майно подружжя, щоб в подальшому вільно ним володіти та розпоряджатися, однак на пропозицію укласти нотаріально посвідчений договір про поділ спільного сумісного майна відповідач не погоджується, чим виключає можливість мирного врегулювання спору у відповідності до ч.2 ст.69 СК України.

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 12 вересня 2016 року позов задоволено частково. Вирішено виділити в порядку поділу майна подружжя позивачу гараж № НОМЕР_3, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_4; відповідачу - гараж № НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5; автомобіль марки «Тоуоtа Starlet 1.0» , 1988 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1; автомобіль марки «ГАЗ 31029», 1995 року випуску.В задовленні позову про припинення за відповідачем права спільної сумісної власності на Ѕ частину квартири, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення в частині відмови в задоволенні позову та ухвалити нове,яким припинити за ОСОБА_4 право спільної сумісної власності на Ѕ частину квартири, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_3. Зазначає ,що судом з порушенням норм матеріального та процесуального права надана оцінка доказам,наданим позивачем в обгрунутування цих вимог.

Вислухавши доповідь судді,пояснення представників позивача,обговоривши доводи апеляційної скарги,обставини справи,колегія суддів приходить до наступного.

Встановлено,що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.03.1970 року і за цей час ними було придбано майно,яке відповідно з позовними вимогами і просила поділити позивач з врахуванням варіанту поділу,який вона запропонувала. При цьому вона просила припинити за ОСОБА_8 право спільної сумісної власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини,чоловіка майно,набуте нею,ним за час їхнього окремого проживання у зв»язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 09 листопада 2011 року ОСОБА_3 та її сином ОСОБА_5 було придбано квартиру АДРЕСА_2 в рівних частках.

В пункті 24 вказаного договору зазначено,що договір укладено за згодою подружжя покупця 2- ОСОБА_4,що підтверджується його заявою на якій справжність його підпису засвідчено Нізовцевою С.Г. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 21 жовтня 2011 року.

Зазначаючи,що спірна квартира придбана нею та сином 09.11.2011 року,а шлюбні відносини сторін були припинені з 2006 року, позивач не пред»явила вимоги до відповідача про визнання за нею особистою приватною власністю на Ѕ частину спірної квартири,а просила припинити його право спільної сумісної власності на вказану частку квартири.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог,суд першої інстанції правильно виходив з того,що позивачем заявлено вимогу(обрано спосіб захисту),яка не відповідає спірним правовідносинам та характеру самого порушеного права,що не може бути застосовано судом.

Колегія суддів вважає такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону,що регулює право відносини,які виникли між сторонами.

Доводи апеляційної скарги висновків суду з цього питання не спростовують.

Посилання в апеляційній скарзі,що внаслідок такого рішення суду позивач обмежений у праві повноцінно володіти та розпоряджатися своїм майном без згоди відповідача не заслуговує на увагу,виходячи з наступного.

Як вбачається з рішення, суд встановив факт набуття спірної квартири позивачем за час окремого проживання подружжя після припинення шлюбних відносин і воно може бути визнане особистою власністю подружжя про те таких вимог позивачем не заявлено, в зв»язку з чим і з огляду на вимоги ст.11 ЦПК України,суд правомірно розглянув справу в межах заявлених позивачем вимог.

Крім того ні судом першої інстанції,ні судом апеляційної інстанції не встановлено будь яких порушень права власності позивача на спірну квартиру з боку відповідача.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.

Керуючись ст.ст. 304,307,308,313-315,319 ЦПК України,колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року в частині відмови в задоволенні позову залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -