У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дроботун Олена Леонідівна, про стягнення суми за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 14 вересня 2014 року ОСОБА_3 позичив ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 5 тис. доларів США, які останній зобов'язався повернути до 14 березня 2016 року та сплатити за користування позикою 2% у місяць, про що написав відповідну розписку.

14 вересня 2014 року ОСОБА_4 позичив ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 5 тис. доларів США та 35 тис.грн,які останній зобов'язався повернути до 25 березня 2015 року та сплатити за користування позикою 2 % у місяць, про що написав відповідну розписку.

У ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 помер, грошові кошти за договорами позики він не повернув.

18 червня 2015 року вонизверталися до спадкоємцівОСОБА_7 з листами-вимогами про повернення боргу, проте ці вимоги залишились невиконаними. 23 червня 2015 року вонинаправили до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори листи з вимогами до спадкоємців ОСОБА_7, які були повідомлені про наявність вимог кредиторів.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, збільшивши позовні вимоги, просили суд стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 борг у розмірі 130 736 грн, а на користь ОСОБА_4 борг у розмірі 166 436 грн у межах вартості майна, отриманого у спадщину.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року, позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 борг за зобов'язаннями спадкодавця ОСОБА_7 у розмірі 130 736 грн у межах вартості майна, отриманого у спадщину та судові витрати у розмірі 1 308 грн 17 коп., а разом - 132 044 грн 17 коп. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 борг за зобов'язаннями спадкодавця ОСОБА_7 у розмірі 166 436 грн у межах вартості майна, отриманого у спадщину та судові витрати у розмірі 1 665 грн, а разом - 168 101 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина, до складу якої відповідно до положень ст. 1218 ЦК України входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позикові зобов'язання не є зобов'язаннями, які нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, тому вони також входять до складу спадщини на загальних підставах. 17 червня 2015 року син спадкодавця - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, подав заяву про прийняття спадщини після смерті батька, а дружина та батьки померлого відмовились від спадщини на користь відповідача, тому до останнього перейшли як права на спадкування після смерті батька, так і позикові зобов'язання спадкодавця. При цьому позивачі звернулися до спадкоємця з вимогою виконати обов'язок спадкодавця у межах строку, передбаченого ст. 1281 ЦК України.

Проте погодитись із такими висновками судів не можна, оскільки до них суди дійшли з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 14 вересня 2014 року ОСОБА_3 позичив ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 5 тис. доларів США, які останній зобов'язався повернути до 14 березня 2016 року та сплатити за користування позикою 2% у місяць, про що написав відповідну розписку.

14 вересня 2014 року ОСОБА_4 позичив ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 5 тис. доларів США та 35 тис.грн,які останній зобов'язався повернути до 25 березня 2015 року та сплатити за користування позикою 2 % у місяць, про що написав відповідну розписку.

У ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 помер, борги за договорами позики він не повернув.

17 червня 2015 року син спадкодавця - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, подав заяву про прийняття спадщини після смерті батька, а дружина та батьки померлого відмовились від спадщини на користь відповідача.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статті 1216, 1218 ЦК України передбачають, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Згідно зі ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Таким чином, при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємців грошових коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов'язані із з'ясуванням вартості отриманого останніми майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред'явлення вимоги до спадкоємців боржника, оскільки не визначення вартості (суми) спадщини може буде підставою для нового спору.

Вирішуючи спір, суди на зазначені вище положення закону уваги не звернули, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України не встановили фактичних обставин справи, не надали належної правової оцінки доказам і доводам сторін, не застосували до спірних правовідносин закон, який підлягав застосуванню та дійшли передчасного висновку про задоволення позову.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик