Єдиний унікальний номер 243/5822/17 Номер провадження 22-ц/775/1538/2017
Головуючий в I інстанції Хаустова Т.А. Єдиний унікальний номер 243/5822/17
суддя доповідач Новосядла В.М. Номер провадження 22-ц/775/1538/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Новосядлої В.М.,

суддів: Груіцької Л.О., Новосьолової Г.Г.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 31 липня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Донецького фізико-технічного інституту ім. О.О. Галкіна Національної Академії Наук України, третя особа ОСОБА_3, про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 31 липня 2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Донецького фізико-технічного інституту ім. О.О. Галкіна Національної Академії Наук України, третя особа ОСОБА_3, про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Не погодившись із рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі з таких підстав:

- суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду з позовом є неповажними, оскільки справа щодо незаконного звільнення позивача в лютому 2015 року розглянута апеляційний судом лише 30 травня 2017 року, після чого в місячний строк позивач звернувся до суду з новим позовом щодо незаконного звільнення в грудні 2015 року;

- поважною причиною пропуску строку звернення позивача до суду є те, що він чекав вирішення спору по справі апеляційним судом Донецької області, який у своєму рішенні визнав би наказ №04К(а) від 02 лютого 2015 року таким, що прийнятий з порушенням норм трудового законодавства і це рішення автоматично б скасувало наказ про звільнення №171К(а) від 14 грудня 2015 року і потреби звертатись з новим позовом до суду у позивача не було би потреби.

Під час розгляду справи в апеляційній інстанції сторони не з'явились, повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, про що свідчать направлені телефонограми, зареєстровані в журналі телефонограм апеляційного суду.

Від позивача надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Із матеріалів цивільної справи вбачається.

Позивач знаходився у трудових відносинах з відповідачем.

Наказом директора Донецького фізико-технічного інституту ім. О.О. Галкіна Національної Академії Наук України №86К(а) від 22 липня 2015 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу у відділ технічної кераміки на посаду молодшого наукового співробітника з 03 серпня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

Відомості про ознайомлення позивача з даним наказом відсутні (а.с. 25).

Наказом №171-К від 14 грудня 2015 року ОСОБА_1 з 31 грудня 2015 року звільнено у зв'язку із закінченням строку трудового договору за частиною 2 статті 36 КЗпП України. Підставою звільнення є Наказ №86К(а) від 22 липня 2015 року (а.с. 24).

18 січня 2016 року позивач був ознайомлений з наказом про звільнення і в цей же день отримав трудову книжку, про що позивач сам зазначив у позовній заяві.

30 червня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до Донецького фізико-технічного інституту ім. О.О. Галкіна Національної Академії Наук України про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що в липні 2015 року він прибув до міста Києва з метою відновитись на посаді молодшого наукового співробітника у відділу технічної кераміки Донецького фізико-технічного інституту ім. О.О. Галкіна Національної Академії Наук України на підставі рішення Апеляційного суду Донецької області від 30 травня 2017 року, яким було визнано незаконним його звільнення на підставі наказу №04К(а) від 02 лютого 2015 року. 14 липня 2016 року позивач написав заяву про поновлення на своєму робочому місті без зазначення будь-якого строку.

Позивач вважає, що його звільнення з посади молодшого наукового співробітника є незаконним та безпідставним, оскільки він прийнятий на роботу на визначений строк, в той час як строкового договору з відповідачем він не укладав, та його не було ознайомлено з наказом про укладення з ним строкового договору. Просив суд поновити строк на звернення до суду, оскільки пропустив його з поважних причин.

Відповідно до пунктів 2 і 3 частини 1 статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін, та таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (частина 2 статті 23 КЗпП України).

Згідно із пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 6 листопада 1992 року трудовий договір на визначений строк укладається лише у разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи або умов її виконання, або інтересів працівника (наприклад, його бажання), або в інших випадках, передбачених законодавчими актами, укладення трудового договору на визначений строк при відсутності зазначених умов є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку.

Таким чином, строковий трудовий договір укладається за узгодженням сторін або на конкретний період, або із зазначенням конкретної дати його закінчення.

В заяві про прийняття на роботу позивач не просив укласти з ним строковий трудовий договір.

З наказом про прийняття на роботу на період з 03 серпня 2015 року по 31 грудня 2015 року позивач ознайомлений не був.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 36 КЗпП України, підставою для припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 та 3 статті 23), крім випадків коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Виходячи із встановлених фактів, наданих сторонами доказів та вимог закону, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що при прийнятті позивача на роботу відповідачем було порушено трудове законодавство, а тому позивач не може бути звільнений за пунктом 2 частини 1 статті 36 КЗПП України.

Відповідно до частини 1 статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 „Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6 листопада 1992 року з подальшими змінами передбачено, що встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Таким чином, при необґрунтованості вимог суд відмовляє у позові з цих підстав, без посилання на строки звернення до суду, оскільки вони стосуються захисту порушеного права. При пропуску строку без поважних причин суд наводить у рішенні мотиви, чому він вважає неможливим його поновити, та зазначає, що відмовляє у позові саме з цих підстав.

Статтею 234 КЗпП України передбачено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Позивач отримав трудову книжку 18 січня 2016 року. З наступного дня почав тривати місячний строк на звернення до суду щодо оскарження звільнення.

В обгрунтування поважності причин пропуску строку до суду ОСОБА_1 посилався та те, що він чекав вирішення спору по справі Апеляційним судом Донецької області, в якій він оскаржував своє попереднє звільнення за наказом №04К(а) від 02 лютого 2015 року.

Суд першої інстанції оцінив вказану обставину і прийшов до висновку, що зазначена позивачем причина не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду, оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом через рік та чотири місяці після того, як йому стало відомо про порушення свого права, тому суд правильно відмовив у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку звернення до суду і довід апеляційної скарги в цій частині є необгрутованим.

Відповідно до частини 1 статті 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Рішення суду постановлено у відповідності до норм матеріального і процесуального права. Підстав для скасування чи зміни рішення не встановлено.

Докази і обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні судом не були порушені норми матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 31 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: