Справа № 481/189/17
Провадж.№ 2-з/481/3/2017
У Х В А Л А

іменем УКРАЇНИ

"22" лютого 2017 р.Новобузький районний суд Миколаївської області, в складі:

головуючої судді Уманської О.В.,

за участю секретаря Кузьміної Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Новобузький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Миколаївській області, про встановлення батьківства,

встановив :

21 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Новобузького районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Новобузький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Миколаївській області, в якому просив визнати саме його батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та внести зміни до актового запису про її народження.

Разом із позовною заявою позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить в якості забезпечення позову заборонити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, до остаточного вирішення справи першою і апеляційною інстанцією, вивозити тимчасово, чи то на постійне місце проживання за межі України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Дослідивши матеріали справи, заяву, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Одним із видів забезпечення позову відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України є заборона вчиняти певні дії.

Разом з тим, згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Пленум Верховного Суду України в п. 4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просить заборонити ОСОБА_2, до остаточного вирішення справи першою і апеляційною інстанцією, вивозити тимчасово чи то на постійне місце проживання за межі України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

При цьому, заявником не надано жодних доказів на підтвердження своїх вимог щодо забезпечення його позову, чи спроби відповідачкою вивезти дитину ОСОБА_3 за межі України.

Статтею 33 Конституції України визначено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Тимчасова обмеженість у праві виїзду за кордон не передбачена в ст. 152 ЦПК України в якості одного з видів забезпечення позову. Заборона вчиняти певні дії не є поняттям тотожним з тимчасовим обмеженням прав у виїзді за кордон.

Право на свободу пересування має первинне закріплення у ст. 33 Конституції України, ст. 13 Загальної декларації прав людини, ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" (далі - Закон № 3857-XII).

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках: якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2); якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань (п. 5); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов'язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише у разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Однак питання щодо заборони відповідачу виїзд за межі України разом з малолітньою донькою по суті не є способом забезпечення позову.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає вид забезпечення позову та доводи позивача про забезпечення позову необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.151-153, 208-210 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову- відмовити.

Копію ухвали суду негайно направити заявнику.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Новобузький районний суд Миколаївської області протягом п'яти днів з дня її отримання.

Суддя