АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/536/17 Справа № 202/5501/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шклярук Д. С. Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровськоїобласті у складі:

головуючого: Максюти Ж.І.,

суддів : Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

за участі секретаря: Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2016 року про відкриття провадження,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2016 року відкрито провадження у справі за позовною заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2, про стягнення заборгованості.

Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій ставить питання про скасування вищезазначеної ухвали як такої, що постановлена з порушенням норм цивільного процесуального законодавства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява подана та оформлена з додержанням вимог ст.ст.119, 120 ЦПК України, підстав для відмови у відкритті провадження у справі, передбачених ст.122 ЦПК України не встановлено.

З такими висновками суду першої інстанції, щодо дотримання правил підсудності та юрисдикції, колегія суддів не погоджується, оскільки він не відповідає вимогам Закону.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року по справі № 6-745ц15.

Виходячи з того, що місцевим судом не було враховано вищевикладене, та те, що суд помилково прийняв до розгляду позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості, ухвалу суду необхідно скасувати, оскільки позов у частині вимог до ПАТ «Акцент-банк» не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а має розглядатися в порядку господарського судочинства, що свідчить про передчасність та помилковість висновку місцевого суду про відкриття провадження в цій частині.

В свою чергу, беручи до уваги вищенаведене, також є передчасним висновок суду першої інстанції щодо дотримання правил підсудності в частині вимог Банку до ОСОБА_2, визначених ч.1 ст.109 ЦПК, згідно якої, позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування, оскільки згідно матеріалів справи, місцем реєстрації відповідача ОСОБА_2 є АДРЕСА_1

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про відкриття провадження у справі, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала судді про відкриття провадження - скасуванню з направленням питання на новий розгляд.

Керуючисьст.ст. 303, 307, 312, 315, 317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2016 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набираєзаконноїсили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко