Справа № 372/1489/16-ц Головуючий у І інстанції Мора О. М.
Провадження № 22-ц/780/1226/17 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко О. І.
Категорія 26 07.03.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

07 березня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Іванової І.В., Гуля В.В.,

за участю секретаря: Бобка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 15 грудня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У червні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (надалі ПАТ КБ «Приватбанк»та/або банк) звернулось з вищенаведеним позовом, який обґрунтовував тим, що 16 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір К4Н0АК00120840, відповідно до якого, позивач зобов'язався надати позичальнику кредит в розмірі 28 561, 75 доларів США терміном по 13 вересня 2013 року під 15% річних.

В забезпечення кредитних зобов`язань, між позивачем та ОСОБА_2 16.09.2008 року було укладено договір застави рухомого майна, за яким передано у заставу його власний автомобіль марки «NISSAN», модель «TIIDA», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Також в забезпечення кредитних зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки, згідно якого остання відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

В порушення умов кредитного договору ОСОБА_2 свої зобов'язання не виконав, а саме: не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. Станом на 9.04.2016 року відповідач ОСОБА_2 має заборгованість - 84 397,24 долари США, яка складається з наступного: 18 448,16 долари США; 4 616,78 долари США; 1248,82 долари США;56 055,22 долари США; 9, 81 долари США; 4 018, 45 долари США, що підтверджується розрахунком суми заборгованості.

Просили стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором К4Н0АК00120840 від 16 вересня 2008 року, в розмірі 84 397, 24 доларів США, що за курсом НБУ станом на 19.04.2016 року складає 2 150 441, 69 грн. та судові витрати, мотивуючи тим, що відповідачами порушено умови договорів.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 15 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, однобічність і неповноту судового розгляду просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги не доведені належними і допустимими доказами, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 вересня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір К4Н0АК00120840, відповідно до якого, позивач зобов'язався надати позичальнику кредит в розмірі 28 561, 75 доларів США терміном по 13 вересня 2013 року під 15% річних.

Станом на 9.04.2016 року відповідач ОСОБА_2 має заборгованість - 84 397,24 долари США, яка складається з наступного: 18 448,16 долари США; 4 616,78 долари США; 1248,82 долари США;56 055,22 долари США; 9, 81 долари США; 4 018, 45 долари США.

В забезпечення кредитних зобов`язань за кредитним договором К4Н0АК00120840 від 16.09.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки №К4Н0АК00120840/1, згідно якого ОСОБА_3 відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Також в забезпечення кредитних зобов`язань, між позивачем та ОСОБА_2 16.09.2008 року було укладено договір застави рухомого майна, за яким передано у заставу його власний автомобіль марки «NISSAN», модель «TIIDA», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Зміст та розмір основного зобов`язання, забезпеченого заставою, строк і порядок його виконання заставодавцем полягає у наступному: заставодавець зобов`язаний повернути кредит (грошові кошти) у розмірі 28 561, 75 доларів США у строк до 13 вересня 2013 року шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок. Передане у заставу майно за згодою сторін оцінено у 114 265,00 гривень, що підтверджується п. 17.10. Кредитно - заставного договору №К4НОАК00120840 від 16.09.2008 року (а.с.17).

Судом першої інстанції також встановлено, що представники позивача звернулись до Подільського районного суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет застави.

Рішенням Подільського районного суду від 16.09.2011 року позовні вимоги задоволено, звернуто стягнення на предмет застави - належний на праві власності ОСОБА_2 автомобіль «NISSAN TIIDA», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. - шляхом його продажу банком з укладанням від імені власника договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, зі зняттям в органах ДАІ, а також стягнуто з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору та кошти на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15.05.2012 року рішення Подільського районного суду м. Києва в частині способу звернення стягнення на предмет застави змінено та викладено в наступній редакції: звернути стягнення на предмет застави автомобіль «Ніссан ТІІДА», 2008 року випуску, тип ТЗ легкий універсал №кузова/шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер: НОМЕР_1, належний на праві власності ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором №К4ОАК00120840 від 16.09.2008 року в сумі 21 083,66 дол. США, що за встановленим НБУ курсом національної валюти до долару США становить 168 106 грн. 35 коп. спосіб реалізації предмету застави автомобіля Ніссан ТІІДА, 2008 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_1 здійснити шляхом укладення ПАТ КБ «Приватбанк» договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.

Відповідно до акту від 21.04.2012 року (а.с. 55), автомобіль відповідача ОСОБА_2, який був придбаний на кредитні кошти та який був предметом застави, працівники банку забрали для реалізації.

В судовому засіданні представник позивача не заперечував факт передачі та надання довіреності представнику банку, на право експлуатувати і розпоряджатися, в тому числі знімати з обліку в органах МРЕВ, продавати, обміняти, передати в оренду, в заставу, заставленого автомобіля. Також пояснив, що в рамках виконавчого провадження на автомобіль відповідача було накладено арешт, що унеможливлювало його продаж. Банк змушений був звернутись до суду для зняття арешту з автомобіля, рішення Обухівського районного суду лише 30.09.2014 року вступило в законну силу. За період з жовтня 2014 року по травень 2015 року жоден покупець з пропозицією придбати автомобіль ОСОБА_2 не звернувся.

Судом першої інстанції встановлено, що з 21 квітня 2012 року, заставлене майно - автомобіль марки «NISSAN TIIDA», реєстраційний номер НОМЕР_1, перебуває в розпорядженні банку. З вказаного часу, позивач на підставі довіреності має право експлуатувати і розпоряджатися, в тому числі знімати з обліку в органах МРЕВ, здавати в оренду, обміняти, продати, та ін.. заставленого автомобіля та має можливість задовольнити свої вимоги по кредитному договору яка існувала на день передачі заставленого майна.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що з часу передачі відповідачем позивачу заставленого майна для реалізації з метою погашення заборгованості за кредитним договором, позивач з будь-якими вимогами до відповідача не звертався, в тому числі не повідомляв про результати реалізації автомобіля та наявну заборгованість за кредитними договорами.

Також, в забезпечення кредитних зобов`язань за кредитним договором від 16.09.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки №К4Н0АК00120840/1, згідно якого остання відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник.

Частиною 1 ст.553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з положеннями ч.1, ч.2 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Правовий аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст.559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст.251 та ч.2 ст.252 ЦК України).

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 11) про їх дію до повного виконання зобов'язань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 ст.251 та ч.1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений 13 вересня 2013 року.

За таких обставин у ПАТ КБ "ПриватБанк" виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 13 вересня 2013 року, протягом наступних 6 місяців.

Таку вимогу до поручителів банк пред'явив лише 06 червня 2016 року, тобто вже після спливу встановленого ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що порука є припиненою на підставі ч.4 ст.559 ЦК України, а відтак у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" до поручителя ОСОБА_3 слід відмовити.

Також, - рішенням Подільського районного суду від 16.09.2011 року позовні вимоги задоволено, звернуто стягнення на предмет застави - належний на праві власності ОСОБА_2 автомобіль «NISSAN TIIDA».

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15.05.2012 року рішення Подільського районного суду м. Києва в частині способу звернення стягнення на предмет застави змінено та викладено в наступній редакції: звернути стягнення на предмет застави автомобіль «Ніссан ТІІДА», 2008 року випуску, тип ТЗ легкий універсал № кузова/шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер: НОМЕР_1, належний на праві власності ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором №К4ОАК00120840 від 16.09.2008 року в сумі 21 083,66 дол. США, що за встановленим НБУ курсом національної валюти до долару США становить 168 106 грн. 35 коп. спосіб реалізації предмету застави автомобіля Ніссан ТІІДА, 2008 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_1 здійснити шляхом укладення ПАТ КБ «Приватбанк» договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.

При апеляційному розгляді справи представник ПАТ КБ "ПриватБанк" пояснив, що вказане рішення суду не виконане, та що з 21 квітня 2012 року, заставлене майно - автомобіль марки «NISSAN TIIDA», реєстраційний номер НОМЕР_1, перебуває в розпорядженні банку.

У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_2 станом на 19,04.2016 року має заборгованість - 84 397.24 [Долар США], яка складається з наступного: 18 448.16 [Долар С'ША] - заборгованість за кредитом; 4616.78 [Долар С'ША] - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1248.82 [Долар США] - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 56055.22 [Долар США] - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором: а також штрафи відповідно до Договору: 9.81 [Долар США] штраф (фіксована частина). 4018.45 [Долар США] - штраф (процентна складова) (а.с.4-7), яку слід стягнути з відповідача ОСОБА_2

Колегія суддів також вважає, що пеня підлягає зменшенню, оскільки банк майно не реалізував, зобов'язальні відносини між сторонами не припинилися, а тому і підлягають стягненню відсотки та пеня. Зменшуючи розмір пені з 56 055.22 [Долар США до 1 тис. грн., колегія суддів вважає, що оскільки позивач не реалізував своє право звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості за кредитом, а лише утримував майно, що призвело до неправильного формування загальної заборгованості, є підстави для зменшення пені з огляду на ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Відповідно до положень ст.88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судових витрат, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому колегія суддів вважає за необхідне стягнути із відповідача, понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст.ст. 309,314,316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 15 грудня 2016 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 18 448.16 [Долар С'ША] - заборгованість за кредитом; 4616.78 [Долар С'ША] - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1248.82 [Долар США] - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; а також штрафи відповідно до Договору: 9.81 [Долар США] штраф (фіксована частина). 4018.45 [Долар США] - штраф (процентна складова), а всього 28342,02 [Доларів США].

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 1 тис. грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 67 738 грн. 93 коп.

В задоволені інших вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: