СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №547/358/17
Провадження №2/547/244/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2017 року смт Семенівка, Полтавська область

Семенівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді В.Ф.Харченка,

за участі секретаря судового засідання Т.В.Зінченко,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 у приміщенні Семенівського районного суду Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства "Дружба", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 районна державна адміністрації Полтавської області, про визнання договору оренди землі припиненим,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом обґрунтовуючи вимоги укладенням між сторонами 01.01.2011 договору оренди належної позивачеві на праві власності земельної ділянки площею 4,82 га на строк 5 років. 01.01.2011 земельна ділянка передана за актом приймання-передачі. 01.02.2017 позивач звернувся до відповідача за поверненням земельної ділянки, але її не повернуто. Відповідач незаконно лише 28.12.2012 зареєстрував договір. Реєстрація договору оренди землі є лише адміністративним актом, тобто зовнішнім елементом щодо договору. Реєстрація лише посвідчує вказаний договір, однак не може впливати на його строки, на що вказує правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-127цс13.

Представник позивача ОСОБА_3 позов підтримав повністю, наголосив, що державна реєстрація є адміністративним актом реєстрації, тобто зовнішнім актом, раніше виниклого волевиявлення сторін, яким було підписання ними договору оренди землі. Пункт 43 договору оренди вказує саме на набрання договором чинності, а не початок строку його дії. Такі поняття є різними. Реєстрація договору має значення для орендаря, оскільки він незаконно використовує землю без реєстрації договору оренди землі. Вірність такого тлумачення норм прав підтверджено правовими позиціями, викладеними Верховним Судом Україну справах № 6-118цс13, 6-127цс13. Існуючі правові позиції різняться, але основним є момент волі орендодавця дата передання землі в оренду.

Представник висловив сумнів щодо законності здійсненої 28.12.2012 реєстрації спірного договору оренди землі, оскільки на той час відомості повинні були вноситися до відповідного електронного реєстру. Реєстрація договору не може відтерміновувати початок строку дії договору. Позивач, як власник, бажав передати ділянку в оренду саме на 5 років. Зареєструвавши договір майже через два роки відповідач незаконно користувався землею до реєстрації.

Представник відповідача ОСОБА_4 заперечувала проти позову, вказала, що строк дії договору починається з дати його державної реєстрації, а не підписання сторонами. Договір зареєстровано 28.12.2012, а тому 5-річний строк його дії спливає 28.12.2017. Існуючі правові позиції Верховного Суду України є суперечливими. Вказала на пріоритетність правового висновку, сформульованого Верховним Судом України у справі № 634/129/16-ц, згідно якого договір оренди землі набирає чинності з дня реєстрації. Вказала, що ЦК України, ЗК України, Закони України "Про оренду землі", "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" також вказують на виникнення права оренди землі після його реєстрації. Наявний у позивача витяг із ДЗК містить дані електронного реєстру. Паперовий носій запису є важливішим.

Належно повідомлені про судове засідання позивач і третя особа у судове засідання не з'явилися.

Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Згідно державного акта серія ПЛ № 116367 від 21.02.2006 позивач є власником земельної ділянки площею 4,82 га на території Устимівської сільської ради Семенівського району Полтавської області (а.с. 5).

01.01.2011 сторони підписали договір оренди вказаної земельної ділянки на строк 5 років, пунктом 43 договору передбачено, що він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (а.с. 6-9).

01.01.2011 сторони склали акт прийому-передачі земельної ділянки і встановлення меж земельної ділянки в натурі (а.с. 10, 11).

Договір оренди зареєстровано у відділі Держкомзему у Семенівському районі Полтавської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 28.12.2012 № 03983, на що вказує відповідна відмітка у договорі (а.с. 9).

На час укладення та державної реєстрації договору оренди від 01.01.2011 реєстрація договорів оренди землі здійснювалася органами Держкомзему.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження, зокрема, на земельні ділянки.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державний земельний кадастр ведеться на електронних та паперових носіях. У разі виявлення розбіжностей між відомостями на електронних та паперових носіях пріоритет мають відомості на паперових носіях.

У правовій позиції Верховного Суду України, сформульованого у справі № 6-127цс13, постанова від 18.12.2013, вказано, що вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа.

Реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору.

Прохання учасника правочину не здійснювати реєстрацію договору оренди земельної ділянки, волевиявлення на укладення якого він виявляв у момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, не є підставою для визнання договору недійсним у порядку, визначеному частиною третьою статті 203 та частиною першою статті 215 ЦК України.

У правовій позиції Верховного Суду України, сформульованого у справі № 6-118цс13, постанова від 25.12.2013, вказано, що згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обовязки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

На підставі статті 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру, тобто реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ з метою обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що при вирішенні судом спору про визнання договору недійсним з підстав відсутності у сторони волі на його укладення правове значення має наявність такої волі на момент досягнення сторонами договору згоди в належній формі з усіх істотних умов договору, а не на момент його державної реєстрації. вчинення правочину слід вважати момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов.

Одностороння незгода сторони з реєстрацією раніше підписаного нею договору не може визнаватися обставиною для визнання його недійсним із підстав, передбачених частиною третьою статті 203 та частиною першою статті 215 ЦК України.

Натомість, згідно правової позиції висловленої у постанові Верховного Суду України у справі № 532/129/16-ц від 18.01.2017, частиною 1 ст. 638 ЦК передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, установлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (ч. 1 ст. 210 ЦК).

Відповідно до ч. 2 ст.792 ЦК відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, повязані з орендою землі, є закон "Про оренду землі".

За змістом стст. 18, 20 цього закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

У справі, яка переглядається, розділом «Строк дії договору» передбачено, що земельна ділянка надається в оренду строком на 5 років, відлік строку оренди розпочинається з моменту державної реєстрації цього договору.

Отже, строк дії спірного договору оренди землі починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення.

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обовязки за договором, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Суд наголошує, що пунктом 43 договору оренди землі від 01.01.2011 сторони погодили, що договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Пунктом 8 договору визначено, що його укладено на 5 років.

Згідно пункту 5 статті 126 Земельного кодексу України (в редакції на час реєстрації Договору) право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до Закону.

Відтак, керуючись зазначеними нормативними актами та правовими позиціями Верховного Суду України місцевий суд робить висновок, що у відповідності із пунктами 8 і 43 договору оренди землі від 01.01.2011 договір набув чинності 28.12.2012 та діє 5 років з цієї дати по 28.12.2017.

Відповідно ст. 3 ЦПК України і ст. 15 ЦК України в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право.

У справі встановлено, що спірний договір ще не припинено, відтак права позивача не порушені та у позові слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 57, 60, 88, 208, 209, 212, 214, 215, 223, 228, 291, 292, 294, 296 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Полтавської області через Семенівський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя В.Ф.Харченко

Повний текст рішення складено 23.05.2017.