Справа № 442/3975/15 Головуючий у 1 інстанції: Івасівка А.П.
Провадження № 22-ц/783/834/17 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Цапові П.М.,

за участю Бурмаса Ю.Р. - представника ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Дрогобицької міської ради Львівської області на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 червня 2015 року, на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 липня 2015 року та на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 жовтня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6, у якому просили суд визнати за кожним із позивачів право власності на 1/2 частку нежитлового приміщення, яке розташоване по АДРЕСА_1 (далі - «спірне нежитлове приміщення») та зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні цим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що в квітні 2014 року між позивачами та відповідачем (як генеральним директором Публічного акціонерного товариства «Дрогобицький завод автомобільних кранів») було досягнуто усної домовленості про те, що ними буде здійснено будівництво нежитлового приміщення загальною площею 50,6 кв.м., що знаходиться на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1, яка перебуває в постійному користуванні згаданого Товариства. Після закінчення будівництва відповідач ухиляється від оформлення права власності позивачів на зазначену нерухомість в установленому законом порядку. Згідно технічного паспорту, виданого КП Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», станом на 25.04.2013 року загальна площа спірної нежитлової будівлі становить 50,6 кв.м. та складається із основного приміщення площею 46,1 кв.м. та кладової 4,5 кв.м. (а.с. 3-4).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частку нежитлового приміщення, розміром 23,5 кв.м., яке розташоване по АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку нежитлового приміщення, розміром 23,5 кв.м., яке розташоване по АДРЕСА_1.

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Дрогобицький завод автомобільних кранів» не чинити перешкоди ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у здійсненні права користування нежитловим приміщенням, яке розташоване по АДРЕСА_1 ( а.с. 26).

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду від 14 липня 2015 року про виправлення описки у вище згаданому рішенні Дрогобицького міськрайонного суду 11.06.2015 року ухвалено виправити описку, вказавши в тексті рішення: «Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частку нежитлового приміщення, загальною площею 50,6 кв.м., яке розташоване по АДРЕСА_1. Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку нежитлового приміщення, загальною площею 50,6 кв.м., яке розташоване по АДРЕСА_1», замість помилково вказаної площі нежитлового приміщення 23,5 кв.м. (а.с. 27).

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду від 22 жовтня 2015 року також виправлено описку у вищезгаданих рішенні Дрогобицького міськрайонного суду від 11.06.2015 року та в ухвалі від 14.07.2015 року, а також в ухвалі про відкриття провадження від 08.06.2015 року та ухвалено вказати:

- «про розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні майном та визнання права власності», замість помилково вказаного відповідача «Публічного акціонерного товариства «Дрогобицький завод автомобільних кранів».

- «зобов'язати ОСОБА_6 не чинити перешкоди ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у здійсненні права користування нежитловим приміщенням, яке розташоване по АДРЕСА_1» (а.с.31).

Вище згадані судові рішення оскаржила Дрогобицька міська рада Львівської області.

Апелянт просить оскаржувані рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачам у задоволенні позовних вимог повністю, покликаючись на порушення і неправильне застосування норм матеріального права.

Вважає, що оскаржуваними судовими рішеннями суд позбавив Дрогобицьку міську раду, як власника майна, права вільно розпоряджатись земельною ділянкою на АДРЕСА_1 кадастровий НОМЕР_1 і, не маючи рішення власника земельної ділянки щодо відведення її позивачам, визнав право власності за позивачами на спірне приміщення.

Вважає, що суд, неправомірно перебрав на себе повноваження органів місцевого самоврядування, а саме - виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області, присвоївши адресу спірному приміщенню, чим порушив «Порядок присвоєння та зміни поштових адрес об'єктам нерухомого майна у м.Дрогобичі», затверджений рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради (а.с. 35-40).

Позивач ОСОБА_5, будучи двічі належним чином повідомленим про час і місце апеляційного розгляду справи (а.с. 61, 72), в судові засідання по справі не з'явився і про причини такої неявки суд не повідомив, що (у відповідності до частини 2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Судові повістки, надіслані позивачу ОСОБА_4 за адресою, зазначеною ним у позовній заяві, двічі повернулися до суду без їх вручення адресату - з довідкою пошти у зв'язку з не запитом згаданої кореспонденції.

За вище наведених обставин колегія суддів вважає можливим апеляційний розгляд справи за відсутності позивачів - на підставі наявних у ній даних та доказів.

Представник ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» в суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу Дрогобицької міської ради Львівської області підтримав та пояснив, що відповідач по справі ОСОБА_6 - колишній генеральний директор ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів», а спірне нежитлове приміщення насправді є павільйоном дитячого садочку, який є власністю ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» і на даний час не функціонує, оскільки перебуває у іпотеці банку. Даний павільйон підприємством було збудовано ще у 80-х роках минулого століття на земельній ділянці, яка знаходиться у комунальній власності Дрогобицької міської ради, і позивачі жодного відношення до його будівництва не мають.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, задоволення позовних вимог суд мотивував тим, що в квітні 2014 року між позивачами «та Публічним акціонерним товариством «Дрогобицький завод автомобільних кранів» було досягнуто усної домовленості про те, що ними буде здійснено будівництво нежитлового приміщення загальною площею 50,6 кв.м., що знаходиться на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1, яка перебуває в постійному користуванні Товариства. Після закінчення будівництва відповідач ухиляється від оформлення права власності позивачів на зазначену нерухомість в установленому законом порядку», а також тим, що«спірне нежитлове приміщення знаходиться на відведеній земельній ділянці, а визнання права власності на таке не буде порушувати інтереси інших осіб» (а.с. 26).

Вище наведені висновки не відповідають фактичним обставинам і матеріалам справи та зроблені з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права, виходячи з наступного.

В позовній заяві самими позивачами зазначається, що спірне нежитлове приміщення збудовано «на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1, яка перебуває в постійному користуванні Товариства» (ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів»).

В той же час, згідно позовної заяви відповідачем по справі є фізична особа ОСОБА_6 (а не ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів»), якого не можна визнати належним відповідачем по справі з приводу будівництва «на земельній ділянці …, яка перебуває в постійному користуванні Товариства»

В позовній заяві міститься посилання на те, що «усної домовленості» про здійснення будівництва спірного нежитлового приміщення між позивачами та відповідачем було досягнуто «в квітні 2014 року».

В той же час, у позовній заяві міститься посилання на технічний паспорт спірної нежитлової будівлі «станом на 25.04.2013 року», який і було долучено позивачами до поданої ними позовної заяви.

Більше того. В згаданому технічному паспорті у розділі «ІІІ. Загальні відомості» в графі 12. «Рік побудови» зазначено «1980-ті», а в графі 15 «Фізичний знос» - 13 % (а.с. 5-14). Тобто, станом на 25.04.2013 року спірне нежитлове приміщення вже мало 13 % фізичного зносу, що підтверджує вище згадані пояснення представника ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» в ході апеляційного розгляду справи.

Вище наведені обставини спростовують вище згаданий висновок суду про те, що спірне нежитлове будівництво ніби-то було збудованим позивачами.

Крім цього, ні позовна заява, ні матеріали справи, ні оскаржуване рішення суду не містять будь-яких доводів та доказів з приводу того, в який саме спосіб «після закінчення будівництва відповідач (ОСОБА_6? чи ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів»?) ухиляється від оформлення права власності позивачів на зазначену нерухомість в установленому законом порядку».

Як вбачається з позовної заяви, свої вимоги позивачі обґрунтовували посиланням на положення ст.ст. 321, 328, 331, 391, 392 ЦК України, а суд задоволення позовних вимог обґрунтував посиланням на статті 328, 391 ЦК України, які встановлюють підстави набуття права власності та захист права власності.

В той же час, позивачами не було подано до суду будь-яких доказів про будівництво ними спірного нежитлового приміщення та про будь-які їхні права на це приміщення, так само, як і на земельну ділянку на якій воно збудовано, а відтак у суду були відсутніми правові підстави для задоволення позову про визнання за позивачами права власності на спірне нежитлове приміщення

За вище наведених обставин оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно, також підлягають до скасування і ухвали про виправлення описок в оскаржуваному рішенні.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. 4, 314 ч.2, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Дрогобицької міської ради Львівської області задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 червня 2015 року, ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 липня 2015 року та ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 жовтня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у задоволенні їхніх позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь Дрогобицької міської ради Львівської області по 757 грн. 90 коп. з кожного понесених судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: