Справа № 635/2246/15-ц
Провадження № 2/635/2026/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2017 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

Головуючого судді - Караченцева І.В.,

при секретарі - Ус Ю.В.,

представника відповідача - ОСОБА_1,

представника третьої особи - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, Височанська селищна рада Харківського району Харківської області про поновлення порушеного права користування земельною ділянкою і за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи Височанська селищна рада Харківського району Харківської області, Харківська районна державна адміністрація, ОСОБА_5 про поновлення порушеного права землекористування шляхом знесення самовільної прибудови, -

.

В С Т А Н О В И В :

До Харківського районного суду Харківської області з своїм позовом звернувся ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5, в якому просив суд поновити право користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1. для співвласника ОСОБА_3 і члена його родини ОСОБА_5, порушене співвласником ОСОБА_4 з відновленням становища, яке існувало до моменту порушення. З метою поновлення порушеного права позивач просив зобов'язати ОСОБА_4 знести частину гаражу, літ. «В», яка примикає до паркану домоволодіння № 5 і зобов'язати знести шиферний паркан між частиною будинку ОСОБА_3 і надвірною будівлею «Л» з встановленням на його місці штахетнику з хвірткою на земельну ділянку, яка знаходиться в користуванні позивача.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 березня 2015 року було відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про поновлення порушеного права користування земельною ділянкою і справу призначено до судового розгляду на 15 квітня 2015 року.

15 квітня 2015 року позивачем надано уточнену позовну заяву, згідно якій він просить поновити право користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 для співвласника ОСОБА_3 і члена його родини ОСОБА_5, порушене співвласником ОСОБА_4 шляхом відновлення доступу до частини земельної ділянки раніше виділеної в окреме користування, визнати за ним паво власності на самочинно побудовані на садибі АДРЕСА_3 прибудову літ. «а1» до житлового будинку літ. «А3-1» і місцеву каналізаційну очисну споруду літ. «К3», які відповідають усім державним будівельним і санітарним нормам, а також встановити порядок користування земельною ділянкою в садибі АДРЕСА_1 між співвласником, виходячи зі зміненої конфігурації житлового будинку після побудованих сторонами прибудов станом на теперішній час.

Позивач ОСОБА_3, звертаючись до суду з позовною вимогою про поновлення його і його члена родини ОСОБА_5 право користування земельною ділянкою, порушене співвласницею ОСОБА_4, обґрунтовує свій позов тим, що він являється власником 52/100 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1, відповідно договору дарування від 18 жовтня 2006 року, укладеного між ним і його бабусею ОСОБА_5. Відповідачу ОСОБА_4 належить на праві власності 48/100 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, відповідно договору міни від 19 грудня 2008 року. Бабуся позивача ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсіонерка, дитина війни, ветеран праці (стаж праці 61 рік), яка зареєстрована і постійно проживаю за адресою: АДРЕСА_1, постійно проживає в цьому будинку і зареєстрована в ньому. Відповідач, ОСОБА_4 також постійно проживає в належній їй частині будинку. До моменту, коли співвласником будинку був ще ОСОБА_6, а потім стала ОСОБА_4, первісним співвласником був ОСОБА_7 - колишній чоловік ОСОБА_5. Відповідно до рішення Харківського районного суду Харківської області № 2-26/81 від 27 лютого 1982 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 «Про встановлення порядку користування будинком, надвірними будовами і земельною ділянкою та поновлення порушеного права» - позов ОСОБА_5 був задоволений. Між сторонами був встановлений відповідний порядок користування житловим будинком та земельною ділянкою, обов'язковий для виконання співвласниками. Рішення набрало законної сили. ОСОБА_8 на дійсний час володіє частиною домоволодіння, яка раніше належала ОСОБА_7. Таким чином, як і для попереднього власника частини будинку, так і для наступних власників, в тому числі і для ОСОБА_8, як правонаступника, рішення суду являється обов'язковим для виконання. Однак, на протязі останніх майже трьох років, ОСОБА_8 грубо порушує права співвласника та бабці співвласника на користування земельною ділянкою. Між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 склалися неприязні відносини. ОСОБА_8 взяла за особисту ціль створити умови для проживання ОСОБА_5 - неможливими. не дотримуючись ніяких принципів добросусідства, ОСОБА_8 створила такі умови співмешкання, коли родина ОСОБА_5 не може потрапити на виділену в користування їм земельну ділянку, крім як через вікно з власної оселі, що недопустимо. Виклики представників Височанської селищної ради, міліції, представників громадськості - які були спрямовані на вирішення суперечки миром - до позитивних результатів не призвели. ОСОБА_8 в усьому і в погіршенні відносин звинувачує сусідку ОСОБА_5, вказуючи, що ніколи не допустить 85-ти річну жінку на її земельну ділянку. Навіть заявляє усім, що ОСОБА_5 на землю права не мають, що вся земля - це її земля, а тому вона нею і розпоряджається на власний розсуд. Слова про наявність рішення суду про встановлення порядку користування земельною ділянкою - не приймаються навіть до уваги. Відповідь одна: - це мене не стосується. ОСОБА_5 також з свого боку звинувачує в виникненні конфлікту сусідку ОСОБА_8 і скаржиться на те, що до останніх 3-х років вільно ходила на свою земельну ділянку через отвір в паркані, виходячи прямо з вхідних дверей власної оселі. Її навіть не дуже хвилювало те, що другий вхід на її земельну ділянку з вулиці на місці побудованого там гаражу - цим гаражем перегороджено. ОСОБА_5 пересувається з паличкою і обходити усе подвір'я через вулицю їй було б просто важко фізично. Тому окремий вихід з її частини двору на вулицю не був їй потрібен практично. Позивач би не піднімав жодного питання стосовно поновлення порушеного права, однак ОСОБА_8 за власною ініціативою закрила для родини ОСОБА_5 частини двору загального користування - єдиний отвір в паркані на земельну ділянку поруч з вхідними дверима в частину будинку ОСОБА_5 - шифером і перегородила будь який доступ до частини земельної ділянки, якою користується ОСОБА_5. ОСОБА_5 стала скаржитись онуку про неможливі умови проживання, враховуючи те, що вона поки могла ходити на земельну ділянку через вікно- вона через нього ходила, а зараз після падіння з цього вікна та отриманої травми перелому ноги, вона вже не може таким чином потрапляти на свою частину двору для догляду за малиною, суницею та ін. З самого початку, після винесення рішення Харківського районного суду Харківської області № 2-26/81 від 27 лютого 1981 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 «Про встановлення порядку користування будинком, надвірними будовами і земельною ділянкою та поновлення порушеного права», колишній чоловік ОСОБА_5 - ОСОБА_7 побудував новий гараж, закривши ним прохід на частину земельної ділянки ОСОБА_5 з вулиці. Однак, ОСОБА_5, яка не мала автомобіля і особистого заїзду до свого окремого подвір'я не потребувала не сперечалась з ним, т.я. уникала будь яких конфліктів. ОСОБА_5 з свого боку користувалась для проходу на своє окреме подвір'я - отвором у штахетнику з території спільного двору. При цьому цей отвір був розташований у безпосередній близькості до вхідних дверей до її частини будинку. Це задовольняло літню жінку і їй було зручно так пересуватись по двору. Однак, на момент коли співвласницею будинку стала ОСОБА_8, гараж, який довго не використовувався прийшов у стан, коли на ньому навіть була зруйнована покрівля і цим гаражем довгий час ніхто не користувався, а сама ОСОБА_8 не поспішала його ремонтувати і також його довго не використовувала для власних потреб по прямому призначенню. В той же час цей гараж продовжував стояти на визначеному проїзді до двору ОСОБА_5 з вулиці. В решті, коли між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 виникли неприязні стосунки, ОСОБА_8, фактично, на власний розсуд розподілила земельну ділянку, яка знаходилась в спільному користуванні співвласників. Не враховуючи рішення суду ОСОБА_4 не зменшила і не зруйнувала гараж на місці проїзду на частину подвір'я ОСОБА_3, як обіцяла, а навпаки відремонтувала його і стала використовувати для власних потреб. Крім того вона на власний розсуд встановила шиферний паркан на місті отвору з спільного двору до частини земельної ділянки, яка була виділена в користування ОСОБА_5, а відповідно і теперішньому співвласнику ОСОБА_3. Таким чином, ОСОБА_8 самостійно і лише за власною ініціативою зовсім перекрила доступ родині ОСОБА_5 до їх частини земельної ділянки і категорично заперечує проти наявності спільної частини подвір'я перед вхідними дверима кожного з співвласників до житлового будинку. ОСОБА_4 вважає, що вся земельна ділянка, віднесена попереднім рішенням суду до подвір'я спільного користування - являється лише її подвір'ям і доступ до частини земельної ділянки ОСОБА_5 з її частини подвір'я - неможливий. В решті таких відносин, гараж продовжує повністю закривати проїзд до частини земельної ділянки родини ОСОБА_5 шиферний паркан був встановлений на єдиній доріжці, яка вела з спільного двору домоволодіння до частини земельної ділянки ОСОБА_3 На вимогу співвласника ОСОБА_3 громадянка ОСОБА_8 не зносить як гараж, що стоїть на проїзді з вулиці, хоча раніше це обіцяла, і категорично відмовляється зняти хоча б один лист шиферу з паркану, тим самим за власним бажанням самовільно, в порушення будь яких норм закону, позбавила співвласника і його бабцю, як члена родини власника - можливості потрапити на виділену їм в користування частину земельної ділянки. Також ОСОБА_8 своїми діями позбавила родину ОСОБА_3 можливості користуватись виділеними у власність надвірними будівлями: літньою кухнею Літ. «Б» і сараями літ. «б» і «з», а також вигрібною ямою і обслуговувати їх. Так, зазначені споруди знаходяться на подвір'ї, до якого доступ закрито ОСОБА_8 З метою раціональності позовних вимог, позивач ОСОБА_3, який в первісному позові просив поновити його порушене право шляхом знесення гаражу літ. «В», яким володіє і користується співвласниця ОСОБА_10, тому, що його конфігурація збільшена і перекриває ОСОБА_3 окремий вихід на АДРЕСА_4 змінив свій позов і більше не просить його зносити, враховуючи те, що знесення являється крайньою мірою і поновлення права користування може відбутись навіть шляхом відновлення проходу на частину земельної ділянки, який перекрила ОСОБА_4 шиферним забором - шляхом знесення цього забору в середені двору. Як вважає позивач ОСОБА_3 це не порушить права сторін, збереже всі будови і надасть родині ОСОБА_3 вільний доступ до відповідної частини ділянки з частини двору спільного користування. ОСОБА_3 останні роки проживає окремо з родиною за межами Харківської області і не може навіть допомогти своїй літній бабці особисто, а в зв'язку з останніми подіями в державі, навіть не може як раніше навіщати свою бабусю і належну частину будинку. Самостійно вирішити це питання позивач ОСОБА_3 не може, тому звернувся до суду з цією позовною вимогою.

Крім того, позивач ОСОБА_3 в частині позовної вимоги про визнання за ним права власності на самовільну прибудову до частини будинку ОСОБА_3 - літ. «А3-1» і місцеву очисну споруду літ. «К3», обґрунтовує свій позов тим, що в 2009 - 2010 році обидва співвласника побудували кожен свої окремі прибудови до житлового будинку. Позивач ОСОБА_3 разом з бабусею ОСОБА_5 за власні кошти і власними силами побудували прибудову . літ. «А3-1» і місцеву очисну споруду літ «К3» до своєї частини будинку. ОСОБА_8 самостійно побудувала прибудову літ. «А1-1». При цьому як родиною ОСОБА_5 так і ОСОБА_8 було отримано усі необхідні документи, які підтверджують відповідність самовільних споруд державним будівельним нормам. Однак, ОСОБА_8 змогла отримати Рішення Височанської селищної ради щодо збереження самочинно побудованої на садибі АДРЕСА_5 прибудови літ «А1-1», т.я. ОСОБА_5 не заперечували проти цього. В той же час, ОСОБА_3 до дійсного часу не зміг отримати таке Рішення Височанської селищної ради щодо збереження самочинно побудованих на садибі АДРЕСА_5 прибудови і споруди літ «А3-1», «К3», т.я. ОСОБА_8 навпаки заперечувала проти цього. Такі заперечення ОСОБА_8 якраз і були в зв'язку з виниклими неприязними відносинами між нею і ОСОБА_5, а не викликані будь якими суттєвими обставинами. Тому ОСОБА_3 звертається до суду і просить визнати за ним право на самочинні будови, враховуючи, що самостійно це питання за участю сторін він вирішити не може, враховуючи ставлення до його родини співвласниці ОСОБА_4

Також позивач ОСОБА_3, звертаючись до суду з позовною вимогою про встановлення порядку користування земельною ділянкою обґрунтовує свій позов тим, що відповідно до рішення Харківського районного суду Харківської області № 2-26/81 від 27 лютого 1981 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 «Про встановлення порядку користування будинком, надвірними будовами і земельною ділянкою та поновлення порушеного права», яким позов ОСОБА_5 був задоволений, судом був визначений порядок користування земельною ділянкою, враховуючи конфігурацію житлового будинку, прибудов до нього і надвірних будівель і споруд, яка була на момент винесення рішення суду у 1981 році. На дійсний час, враховуючи нові прибудови до будинку, і інші надвірні будови, побудовані різними співвласниками після вказаного рішення, протягом багатьох років, конфігурація будинку і надвірних будов змінилась, тому актуальним являється питання щодо встановлення і визначення нового порядку користування земельною ділянкою між співвласниками з урахуванням проведених змін. Співвласниця ОСОБА_8 в літку 2013 року вже зверталась до Харківського районного суду Харківської області з самостійним позовом до ОСОБА_3, 3-тя особа ОСОБА_5 «Про визначення порядку користування земельними ділянками, окремо між співвласниками домоволодіння». Однак, після подання цього позову до суду, ОСОБА_8 звернулась до суду з заявою про залишення її позову без розгляду. І відповідно до Ухвали Харківського районного суду Харківської області № 635/2118/13ц від 26 червня 2013 року позов ОСОБА_8 було залишено без розгляду. Тому на дійсний час ОСОБА_3 самостійно звертається до суду з позовом про встановлення порядку користування земельною ділянкою в садибі АДРЕСА_5, виходячи з зміненої конфігурації житлового будинку після побудованих прибудов і надвірних будов станом на теперішній час.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15 квітня 2015 року було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Височанську селищну раду Харківського району Харківської області, яка знаходить за адресою: АДРЕСА_6

28 квітня 2015 року відповідачем ОСОБА_4 до Харківського районного суду Харківської області була подана зустрічна позовна заява до ОСОБА_3, треті особи Височанська селищна рада Харківського району Харківської області, Харківська районна державна адміністрація, ОСОБА_5 про поновлення порушеного права землекористування шляхом знесення самовільної прибудови, яка прийнята судом до провадження у справі.

Свій зустрічний позов ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що сторони є співвласниками домоволодіння за адресою: АДРЕСА_7 у таких частинах - позивачу зу зустрічним позовом ОСОБА_4 належить 48/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, відповідачу ОСОБА_3 - 52/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель. Третя особа - ОСОБА_5 хоча і не є титульним володільцем 52/100 частин домоволодіння, але фактично володіє та користується цим майном.

Земельна ділянка площею 740 кв. м. на якій розташоване домоволодіння, закріплена за домоволодінням на підставі рішення виконавчого комітету Харківської районної ради депутатів від 18 грудня 1958 року № 625, знаходиться в користуванні сторін по справі та третьої особи ОСОБА_5

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 27 лютого 1981 року було розділено житловий будинок з надвірними будівлями в натурі між його співвласниками ОСОБА_5 і ОСОБА_7, цим же рішенням встановлено порядок користування земельною ділянкою. Рішення суду було виконано, кожен співвласник облаштував свою частину житлового будинку окремим виходом таким чином, щоб з будинку можна було вийти на ту частину земельної ділянки, яка виділена йому у користування. Крім того було встановлені огорожі по межі земельних ділянок які знаходяться у різних землекористувачів, ці огорожі внесені в технічні паспорти. Відповідно до вказаного рішення встановлено, що у користування ОСОБА_5 виділяється земельна ділянка розміром 355 кв. м., двір площею 52 кв. м. залишається у спільному користуванні співвласників - по 26 метрів кожному. 19 грудня 2008 року ОСОБА_4 набула права власності на 48/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель на підставі договору міни. Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходять право власності, право користування на земельну ділянку, на який вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Аналогічна норма міститься в ст. 120 ЗК України.

Як вказує в своєму зустрічному позові ОСОБА_4, після придбання нею частини житлового будинку нею не було вчинено жодної дії щодо зміни порядку користування земельною ділянкою, встановлення будь яких будівель, або споруд, які не передбачені технічним паспортом. Тобто з 2008 року співвласник домоволодіння АДРЕСА_8 дотримується того порядку, що був встановлений рішенням суду 27 лютого 1981 року, користується тією частиною житлового будинку та надвірних будівель, на яку набула права власності на підставі договору міни. З часу придбання ОСОБА_4 частини будинку та до 2010 року ОСОБА_5 зі своєї частини будинку мала два виходи - вхід з боку двору спільного користування у прибудову літ. «а1» та вихід з цієї прибудови у бік тієї частини земельної ділянки, яка виділена їй у користування та використовується під огород. В 2010 році ОСОБА_5 без отримання належного дозволу на будівництво, без узгодження проекту,здійснила прибудову літ. «А3-1» до своєї частини житлового будинку, заклавши вихід з будинку у бік огороду та зайнявши частину земельної ділянки, яка знаходилась в спільному користуванні співвласників. В наслідок закладення виходу з будинку, ОСОБА_5 втратила можливість потрапляти до частини земельної ділянки, яка знаходиться в спільному користуванні. Це підтверджується відповідним актом, який доданий до уточненої первісної позовної заяви, технічним паспортом,де поставлений штамп про самочинне будівництво, висновком обстеження технічного стану забудови. Згідно висновку обстеження КП «Архітектурне бюро Харківського району» від 05.01. 2011 року, будівництво прибудови літ. «А3-1» виконане з порушенням протипожежних вимог ДБН 360-92** по відношенню до житлового будинку АДРЕСА_9, відстань до якого менше 8,0 м. Також місцева каналізаційна очисна споруда К3 самочинно побудована з порушенням санітарних вимог 3.26 ДБН 360-92** відносно її розташування до обстежуваного житлового будинку до якого менше 15, 0 кв. м. Незважаючи на те, що прибудова збудована ОСОБА_5 розташована на землі спільного користування співвласників домоволодіння, остання не погоджувала її будівництво з іншим співвласником та землекористувачем. Більш того, після здійснення прибудови, ОСОБА_5 наполягає на тому, щоб ОСОБА_4 прибрала частину огорожі, яка відмежовує виділену їй у користування земельну ділянку, та виділити їй частину для потреб ОСОБА_5, а саме - для проходу, який вона втратила з власної ініціативи. Під час розмови з ОСОБА_5, позивач по зустрічному позову ОСОБА_4 пропонувала вихід з ситуації що склалась, не порушуючи питання про перебудову прибудови до житлового будинку, а саме облаштувати на місці вікна у прибудову літ. «А3-1» вікно-двері, так зване французьке вікно, але ОСОБА_5 категорично відмовляється, вважає себе власником всієї землі на якій розташоване землеволодіння. Численні звернення ОСОБА_5 до інспекції архітектурного контролю, Височанської селищної ради, прокуратури, мали своїм результатом лише рекомендації звернутися до суду. Як вважає позивач по зустрічному позову ОСОБА_4, у зв'язку з тим, що ОСОБА_5 звернулась до суду із позовом про зміну порядку користування земельною ділянкою, намагається порушити права землекористувача ОСОБА_4, категорично відмовляється здійснити певні переобладнання у самочинно збудованій прибудові до житлового будинку, єдиним можливим способом захисту права позивача ОСОБА_4 є звернення до суду із вимогою про знесення прибудови. При цьому позивач по зустрічному позову ОСОБА_4 вважає, що самочинним будівництвом прибудови літ. «А3-1» були порушені її права, а саме - внаслідок самочинного будівництва ОСОБА_3 було самовільно без дозволу іншого співвласника домоволодіння захоплено частину земельної ділянки, що знаходиться у спільному користуванні. Після будівництва прибудови прохід до земельної ділянки, що виділена у користування ОСОБА_4, значно звужений, крім того прибудова не відповідає ані протипожежним ані санітарним вимогам, як по відношенню до всього домоволодіння вцілому так і по відношенню до інших будинків по АДРЕСА_10. Будівництво прибудови, що виконано без проектної документації, з порушенням протипожежних і санітарних вимог, може негативно вплинути на технічний стан будівельних конструкцій житлового будинку в цілому, несучу спроможність цих конструкцій. ОСОБА_4 приймаючи рішення про набуття права власності на 48/100 частин домоволодіння АДРЕСА_8, розраховувала на той порядок користування будинком та земельною ділянкою, який існував станом на 2008 рік, а саме, ОСОБА_3 та члені його сім'ї мають окремий вихід на виділену їм земельну ділянку при цьому прохід не знаходиться на земельній ділянці іншого співвласника домоволодіння. Порядок користування земельною ділянкою, за яким прохід позивача на його частину земельної ділянки знаходиться на земельній ділянці іншого співвласника, вплинув би на рішення ОСОБА_4 про набуття права власності на 48/100 частин цього будинку. У зв'язку з цим, здійснення прибудови, яка змінює порядок користування земельною ділянкою, порушує право ОСОБА_4 як співвласника домоволодіння та землекористувача.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12 травня 2015 року було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про витребування доказів, відповідно до якої витребувані з КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» копія інвентарної справи на домоволодіння АДРЕСА_3, копія висновку судової експертизи КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» №349 від 06.01.1981 р. по справі № 2-26/81, з архіву Харківського районного суду Харківської області цивільна справа №2-166/2005.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 3 листопада 2015 року було задоволено клопотання представника позивача за первісним позовом і відповідача за зустрічним позовом і призначено по справі за позовом ОСОБА_3 судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: які існують варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_11 між співвласниками, з урахуванням нині існуючої конфігурації житлового будинку і прибудов до нього, а також надвірних будівель і споруд. Проведення експертизи доручено експертам ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, з попередженням експерта про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України.

За технічними причинами судова будівельно-технічна експертиза проведена не була, справа повернулась в провадження Харківського районного суду Харківської області і по ній було відновлено провадження.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 травня 2016 року за клопотанням представника позивача за первісним позовом і відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_12, проти задоволення якого не заперечувала представник відповідача за первісним позовом і позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 , було призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступне питання: які існують варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_11 між співвласниками, з урахуванням нині існуючої конфігурації житлового будинку і прибудов до нього, а також надвірних будівель і споруд. Проведення експертизи було доручено експертам ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, експерта попереджено про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України, надано для проведення експертизи: матеріали цивільної справи №635/2246/15-ц. Оплату за проведення експертизи покладено на сторону позивача ОСОБА_3 та його представника, з роз'ясненням їм положення ст. 146 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі. Провадження у справі на час проведення експертизи було зупинено.

По закінченню проведення судової експертизи до Харківського районного суду Харківської області надійшов висновок судової земельно-технічної експертизи № 6706 від 11 листопада 2016 року, в якому експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса ОСОБА_13 було запропоновано на розгляд суду два варіанти порядку користування земельною ділянкою у відповідності до первісних часток співвласників, з урахуванням нині існуючої конфігурації житлового будинку і прибудов до нього, а також надвірних будівель і споруд.

Після надходження до Харківського районного суду Харківської області матеріалів цивільної справи разом з висновком судової земельно-технічної експертизи № 6706 від 11 листопада 2016 року, провадження по справі було відновлено.

20 березня 2017 року до Харківського районного суду Харківської області надійшла заява позивача за первісним позовом і відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 в якій він просив суд розглянути цивільну справу № 635/2246/15-ц в його відсутності, з причини неможливості його особистої присутності в судовому засіданні, закінчення строку дії довіреності його представника і неможливістю за технічними причинами надання ним представнику нової довіреності. В своїй заяві ОСОБА_3 свою позовну заяву підтримав і просив задовольнити її в повному обсязі. Також ОСОБА_3 просить суд за результатами судової земельно-технічної експертизи № 6706 від 11.11. 2016 року визначити порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 між сторонами по справі за 1 (першим) варіантом, визначеним експертом-спеціалістом, з яким він погоджується, посилаючись на те, що це надасть можливість максимально відокремити сторони і максимально запобігти подальших скандалів і сварок між сторонами. Також в своїй заяві ОСОБА_3 просив суд розподілити між сторонами понесені ним судові витрати на оплату вартості проведеної судової земельно-технічної експертизи і судового збору.

В судове засідання з'явились представник позивача за первісним позовом і відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 - ОСОБА_2, яка підтримала первісний позов, просила його задовольнити, проти зустрічного позову заперечувала і просила в його задоволенні відмовити.

Позивач за первісним позовом і відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву, в якій просив розглядати справу в його відсутності, свій позов підтримав і просив його задовольнити.

В судове засідання з'явилась відповідач за первісним позовом і позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 і її представник адвокат ОСОБА_1, які заперечували проти задоволення первісного позову ОСОБА_3, зустрічний позов підтримали і просили його задовольнити.

В судове засідання з'явились третя особа ОСОБА_5, і її представник ОСОБА_2, які підтримали первісний позов ОСОБА_3, просили його задовольнити, а проти зустрічного позову ОСОБА_4 заперечували і просили в його задоволенні відмовити.

Представники третіх осіб Височанської селищної ради Харківського району Харківської області та Харківської районної державної адміністрації в судове засідання не з*явились, про час та місце були слухання справи були повідомлені належним чином, подали суду заяви про розгляд справи у відсутності їх представників на розсуд суду.

Суд, заслухавши сторони по справі, допитавши свідків по справі, які були заявлені сторонами і які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача за первісним позовом ОСОБА_3 і про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 з наступних підстав.

В ході судового засідання були задоволені клопотання сторін по справі і допитані свідки: ОСОБА_14 (соціальний працівник), ОСОБА_15 (сусід з домоволодіння № 14), ОСОБА_16 (сусід з домоволодіння № 5), ОСОБА_17 (правозахисник, голова громадської організації, до якої зверталась з зверненням про допомогу ОСОБА_5.) пояснили суду , що знають сторони по справі і підтримують з ними рівні нейтральні і сусідські відносини. Свідки зазначили, що між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 виникли довготривалі неприязні стосунки з вини ОСОБА_4, яка негативно ставиться до літньої сусідки, користуючись тим, що ОСОБА_5 стара людина і живе в будинку одна без будь кого з членів родини, не має захисту з боку рідних, враховуючи те, що її онук ОСОБА_3 постійно живе в Автономній Республіці Крим і рідко може приїздити до бабусі. ОСОБА_5 не має можливості на протязі останніх років потрапити на частину земельної ділянки, яка була виділена їй в користування з причини того, що проходу на цю частину земельної ділянки немає, починаючи з 2013 року тому, що сусідка ОСОБА_4 встановила шиферний паркан в дворі, загородивши єдиний прохід до земельної ділянки ОСОБА_5, який існував завжди і при попередніх співвласниках. ОСОБА_4 заперечує вирішувати питання миром, наполягаючи на тому, що її позиція принципова, і вона не бажає йти на зустріч ОСОБА_5 При цьому ОСОБА_4 наполягає на тому, щоб ОСОБА_5 зробила окремий вихід з будинку, перетворивши житлову кімнату на тамбур. В свою чергу сама ОСОБА_4 вільно користується як своєю частиною земельної ділянки, так і всією частиною земельної ділянки, відведеної в спільне користування, навіть забороняючи ОСОБА_5 садити будь які рослини на землі, яка знаходиться навпроти дверей в частину будинку ОСОБА_5, стверджуючи, що і ця земля перебуває в її повному розпорядженні. ОСОБА_4 навіть висмикувала і знищувала всі рослини, що посадила сама ОСОБА_5 і за допомогою сусідів. ОСОБА_4 перегородила на власний розсуд ще одним забором з калиткою на замку частину земельної ділянки, що перебуває у спільному користуванні. ОСОБА_5 вимушена, не зважаючи на свій похилий вік потрапляти на свою частину земельної ділянки через вікно своєї оселі, через що вже неодноразово падала і навіть отримала перелом ноги. З причини всього цього ОСОБА_5 не може користуватись своєю малиною, суницею, садити город, мати доступ до своїх сараїв. При цьому на загородженій частині земельної ділянки ОСОБА_5 залишився її електролічильник і інспектори контролюючих організацій повинні також через вікно потрапляти на частину земельної ділянки ОСОБА_5 для перевірки показань лічильника і не завжди погоджуються це робити. ОСОБА_16 - сусід з домоволодіння № 5, з яким межує частина земельної ділянки ОСОБА_5, знаючи про конфліктні відносини які виникли з вини ОСОБА_4 і сусідкою ОСОБА_5 навіть намагаючись допомогти літній жінці, іноді, коли має змогу і час, сам надає ОСОБА_5 доступ до її частини земельної ділянки через свій двір, знімаючи для цього частину своєї огорожі. Також сусіди стверджують, що ОСОБА_5 з онуком ОСОБА_3 побудували свою прибудову до будинку, щоб облаштувати санітарний вузол і тамбур і проти цього не заперечувала ОСОБА_4, а коли ОСОБА_5 відмовилась продавати свою частину ОСОБА_4, сусідка ОСОБА_4 стала створювати негативні умови для співмешкання в дворі ОСОБА_5 і загородила єдиний прохід на їх частину земельної ділянки.

Допитані в якості свідків ОСОБА_18 (донька ОСОБА_5.), ОСОБА_19 (колишній зять ОСОБА_5.), зазначили суду, що з ОСОБА_5 відносини практично не підтримують, а з ОСОБА_4 перебувають в дружніх відносинах, бувають у неї в гостях і підтвердили, що між ОСОБА_5 і ОСОБА_9 склались неприязні відносини з причини користування земельною ділянкою. Також свідок ОСОБА_18 зазначила, що в 1958 році почалось будівництво всього будинку. В 1981 році ОСОБА_5 розірвала шлюб з батьком. Після цього відбувся суд, який розділив між батьками будинок і земельну ділянку, а до цього весь будинок і вся земельна ділянка перебували в спільному користуванні батьків. ОСОБА_5 дійсно побудувала прибудову до своєї частини будинку, а раніше могла вийти на свою земельну ділянку через двір і через двері які були раніше до здійснення прибудови. Також свідки пояснили, що десь в 2015 році ОСОБА_4 встановила шиферну огорожу в дворі. Також свідок ОСОБА_18 підтвердила, що з матір'ю у неї припинились відносини з причини характеру ОСОБА_5 і після того, як в 2005 році за позовом ОСОБА_5 Харківським районним судом Харківської області було задоволено позов ОСОБА_5 до неї - ОСОБА_20 про визнання довіреності недійсною, визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права власності на частину будинку.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Крім того, дотримуючись принципу диспозитивності, передбаченого ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимогст.60 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачу за первісним позовом і відповідачу за зустрічним позовом ОСОБА_3 на праві приватної власності належить 52/100 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1, відповідно договору дарування від 18 жовтня 2006 року, укладеного між ОСОБА_3 (онуком) та ОСОБА_5 (бабусею), що посвідчений Державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Поляковою Л.О. (реєстраційний номер 3-3109).

Відповідачу ОСОБА_28 на праві приватної власності належить 48/100 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1, відповідно договору міни від 19 грудня 2008 року, укладеного між ОСОБА_4 і ОСОБА_23, що посвідчений Приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Єнютіною В.Є. (реєстраційний номер 1197).

За адресою АДРЕСА_1 в належній ОСОБА_3 частині будинку постійно проживає член родини ОСОБА_3 - його бабуся ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсіонерка, дитина війни, ветеран праці (стаж праці 61 рік), яка там зареєстрована і яка являлась попередньою власницею 52/100 частин житлового будинку, котрі подарувала онуку і позивачу по цьому позову ОСОБА_3.

За вказаною адресою в належній їй частині будинку також проживає відповідач за первісним позовом і позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 разом зі своїм чоловіком.

Право власності на 48/100 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1, до моменту укладення ОСОБА_4 договору міни від 19 грудня 2008 року, що посвідчений Приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Єнютіною В.Є. (реєстраційний номер 1197) належало ОСОБА_23 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Єнютіною В.Є 30 січня 2002 року за реєстраційним номером 43, та зареєстрованого Харківським міжміським бюро технічної інвентаризації в книзі № 31, запис № 4267

До 30 січня 2002 року право власності на 48/100 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 належало ОСОБА_7 - колишньому чоловікові ОСОБА_5.

Відповідно до рішення Харківського районного суду Харківської області № 2-26/81 від 27 лютого 1981 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 «Про встановлення порядку користування будинком, надвірними будовами і земельною ділянкою та поновлення порушеного права» - позов ОСОБА_5 був задоволений. Між сторонами був встановлений відповідний порядок користування житловим будинком та земельною ділянкою, обов'язковий для виконання співвласниками. Рішення набрало законної сили.

Відповідач за первісним позовом і позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 на дійсний час володіє частиною домоволодіння, яка раніше належала ОСОБА_7.

Земельна ділянка площею 740 кв. м. на якій розташоване домоволодіння, закріплена за домоволодінням на підставі рішення виконавчого комітету Харківської районної ради депутатів від 18 грудня 1958 року № 625, знаходиться в користуванні сторін по справі та третьої особи ОСОБА_5

Між бабусею позивача за первісним позовом і відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 - третьою особою по справі ОСОБА_5, яка зареєстрована і постійно проживає за адресою АДРЕСА_12, та співвласницею будинку - відповідачем за первісним позовом і позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_4 склалися довготривалі неприязні відносини з приводу користування земельною ділянкою.

За висновком суду, відповідач за первісним позовом і позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 порушує права співвласника будинку ОСОБА_3 і члена його родини - бабусі ОСОБА_5, що виражається в тому, що ОСОБА_4 загородила прохід до частини земельної ділянки, якою користувалась родина співвласника ОСОБА_25 шиферною огорожою і відмовляється звільнити прохід, чим фактично, унеможливлює родині співвласника ОСОБА_3, як йому особисто, так його літній бабусі ОСОБА_5 вільне користування земельною ділянкою і родина ОСОБА_5 не може потрапити на виділену в користування їм земельну ділянку, крім як через вікно з власної оселі, що вже призводило до отримання літньою ОСОБА_5 травм під час падіння з вікна.

Звернення позивача ОСОБА_3 і його бабусі ОСОБА_5 до представників Височанської селищної ради, міліції, прокуратури, представників громадськості - які були спрямовані на вирішення суперечки миром - до позитивних результатів не призвели. ОСОБА_8 в усьому, в тому числі і в погіршенні відносин звинувачує сусідку ОСОБА_5 На будь які поступки йти не бажає і заявляє, що це її принципова позиція.

Як встановлено судом, з моменту винесення рішення Харківського районного суду Харківської області № 2-26/81 від 27 лютого 1981 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 «Про встановлення порядку користування будинком, надвірними будовами і земельною ділянкою та поновлення порушеного права», конфігурація будов на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 до моменту звернення до суду ОСОБА_3 з первісним позовом - змінилась.

Дослідивши докази, витребувані за клопотанням сторін і представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 з КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» - копію інвентарної справи на домоволодіння АДРЕСА_3, копію висновку судової експертизи КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» №349 від 06.01.1981 р. по справі № 2-26/81, витребувану з архіву Харківського районного суду Харківської області цивільну справу №2-166/2005, а також копії технічних справ і документів, виготовлених протягом різних років які надані сторонами в ході справи, суд дійшов висновку, що в дійсності на частину земельної ділянки, яка була раніше виділена в користування попередньому перед ОСОБА_3 співвласнику ОСОБА_5, відповідно до рішення Харківського районного суду Харківської області № 2-26/81 від 27 лютого 1981 року, протягом всього часу перестали існувати будь які доступні шляхи доступу, враховуючи зміну конфігурації надвірної будови Літ. «В», якою володіє і користується в дійсний час ОСОБА_4, в зв'язку з чим окремий вихід на АДРЕСА_13 з частини земельної ділянки, якою користується родина ОСОБА_3 - перестав існувати взагалі. Крім того з території самого двору відсутній будь який шлях до частини земельної ділянки, якою користується родина ОСОБА_3

При цьому, як встановлено в ході допиту сторін і свідків, ОСОБА_4 дійсно встановила новий паркан в дворі у вигляді шиферної огорожі, між житловим будинком з боку частини, яка належить ОСОБА_3 і до надвірної будови літ «Л» - на місці де раніше існував отвір через який родина ОСОБА_3 потрапляла на свою частину земельної ділянки, а зараз в вказаному паркані відсутній будь який отвір для доступу на частину земельної ділянки з боку частини домоволодіння ОСОБА_3

Як встановлено судом, співвласник ОСОБА_4 відмовляється відкрити прохід через встановлений нею паркан (огорожу) до земельної ділянки на частину земельної ділянки з боку частини домоволодіння ОСОБА_3

В той же час, як встановлено судом, на дійсний час вже не існує тої конфігурації будов і надвірних будівель на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1, яка існувала на момент винесення Рішення Харківського районного суду Харківської області від 27 лютого 1981 року і це не відбулося з вини однієї сторони.

Свого часу, ще в 1984 році, як зазначила в своїх поясненнях представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_4, попереднім власником частини домоволодіння, якою зараз володіє ОСОБА_4, було збільшено конфігурацію гаражу літ. «В», яким було перекрито прохід на АДРЕСА_13 з частини земельної ділянки, якою користувалась на той час співвласник ОСОБА_5, і так залишається до дійсного часу.

Крім того, вже після винесення рішення Харківського районного суду Харківської області № 2-26/81 від 27 лютого 1981 року, співвласниками домоволодіння протягом багатьох років були побудовані прибудови до житлового будинку літ. «А2-1» - з боку частини житлового будинку, яка зараз належить ОСОБА_4 і літ. «А3-1» з боку частини будинку, яка зараз належить ОСОБА_3

Крім того, стороною співвласника частини домоволодіння, яка зараз належить ОСОБА_4 в 2013-2015 роках була побудована щільна огорожа у вигляді шиферного паркану від частини будинку, яка зараз належить ОСОБА_3 до надвірної будови літ «Л», якою також перекрито будь який доступ до частини земельної ділянки, яка була виділена в користування ще первісній співвласниці ОСОБА_5, відповідно до рішення Харківського районного суду Харківської області № 2-26/81 від 27 лютого 1981 року.

Таким чином, протягом багатьох років, встановлений рішенням Харківського районного суду Харківської області № 2-26/81 від 27 лютого 1981 року порядок користування земельною ділянкою між первісними співвласниками домоволодіння не виконується і не може бути відновлений, в в'язку з зміною конфігурацій будов і прибудов до житлового будинку на вказаній земельній ділянці, які відбулися під час господарської діяльності різних співвласників з обох сторін.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Суд критично ставиться до доводів відповідача за первісним позовом і позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 і її представника в тій частині, що ОСОБА_4 мала всі підстави для того, щоб перекрити огорожею прохід на частину земельної ділянки, яка була виділена в користування ОСОБА_5, відповідно до рішення Харківського районного суду Харківської області № 2-26/81 від 27 лютого 1981 року, враховуючи те, що огорожа була встановлена за технічним паспортом без урахування того, що інший прохід на цю земельну ділянку з АДРЕСА_14 був раніше перекритий повністю первісним співвласником. Суд, при винесенні рішення приймає до уваги, що між первісними співвласниками протягом багатьох років після 1981 року склався порядок користування земельною ділянкою, відмінний від того, що був встановлений судом і ОСОБА_4 стала власницею частини домоволодіння, коли порядок користування земельною ділянкою який склався між первісними співвласниками домоволодіння вже був інший, ніж той, що був передбачений рішенням суду і первісні співвласники його між собою погодили, враховуючи те, що ніхто з них не звертався до суду з позовом про поновлення порушення будь якого права користування.

Так, первісний співвласник частини домоволодіння, яка в подальшому перейшла у власність ОСОБА_4 на відміну від умов рішення Харківського районного суду Харківської області № 2-26/81 від 27 лютого 1981 року змінив конфігурацію надвірної будови літ. «В», яку розширив, перекривши цією будовою окремий вихід з частини земельної ділянки виділеної в користування ОСОБА_26 на АДРЕСА_13. Замість цього перекритого надвірною будовою літ «В» проходу на земельну ділянку ОСОБА_5 первісний співвласник, фактично погодився на те, щоб ОСОБА_5 користувалась проходом на свою земельну ділянку з середини двору. При цьому співвласник ОСОБА_4 знала про такий спосіб користування земельною ділянкою, який склався між співвласниками ще до моменту, коли вона набула власність на її частину домоволодіння. ОСОБА_4 також знала, що окремий вихід на АДРЕСА_18 з частини земельної ділянки, яка була виділена в користування ОСОБА_5 за рішенням суду, і існував ще в 80-ті роки, був перекритий попереднім співвласником, про що свідчать копії технічних паспортів домоволодіння від різних років, які були надані сторонами в розпорядження суду і витребувані судом. ОСОБА_4 також знала про те, що ОСОБА_5 до 2013 року вільно користувалась цим проходом до земельної ділянки з середини двору і не заперечувала проти цього, інакше спірні відносини виникли б між ОСОБА_4 і родиною ОСОБА_5 з цього приводу ще до 2013 року.

Таким чином суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 як наступний співвласник також прийняла і погодилась з тим порядком користування земельною ділянкою, який склався між первісним співвласником і ОСОБА_3, ОСОБА_5 до моменту набуття ОСОБА_4 права власності на частину домоволодіння і не заперечувала проти такого порядку. При цьому, навіть після того, як в 2009 році співвласник ОСОБА_3 разом зі своєю бабусею ОСОБА_5 побудував прибудову літ «А3-1» до житлового будинку ОСОБА_4 не заперечувала проти самої прибудови і проти того, щоб родина ОСОБА_5 продовжувала користуватись проходом на свою частину земельної ділянки через територію двору, як це і було.

До такого висновку суд приходить, враховуючи те, що з 2008 року ОСОБА_4 не зверталась до суду з будь яким позовом про поновлення будь якого її права і вперше звернулась до суду з зустрічним позовом в рамках цієї справи в 2015 році, вже після того, як ОСОБА_3 звернувся до суду з своїм первісним позовом.

Крім того, ОСОБА_4 вперше перекрила єдиний існуючий прохід на земельну ділянку, яким користувалась родина ОСОБА_3 не враховуючи будь які інші виходи на неї з самого будинку, лише в 2013 році. Так, ОСОБА_4 вперше, в 2013 році, через 4 роки після того, як родина ОСОБА_3 в 2009 році побудувала спірну прибудову літ. «А3-1» і таким чином, як зазначала сама ОСОБА_4 позбавила себе проходу на земельну ділянку, який існував з житлового будинку, перекрила шиферною огорожею прохід який існував з двору.

Таким чином, ОСОБА_4 протягом 6 років, починаючи з 2009 року і до 2015 року, коли звернулась з своїм зустрічним позовом приймала до уваги і не заперечувала проти створення і існування прибудови літ. «А3-1», побудованої ОСОБА_3 Крім того слід зробити і той висновок, що до моменту встановлення в 2013 року шиферної огорожі, ОСОБА_4 прийняла, погодилась і дотримувалась того порядку користування між сторонами і співвласниками, який склався між ними ще до 2008 року і продовжувався до 2013 року.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_4 порушила право ОСОБА_3 і члена його родини ОСОБА_5 на користування земельною ділянкою, перекривши в 2013 році на власний розсуд єдиний прохід до земельної ділянки, якою користувалась родина ОСОБА_5, тим самим порушивши і сам порядок користування земельною ділянкою, який уклався між первісними співвласниками після 1981 року з причини зміни первісним співвласником конфігурації надвірної будови літ «В», що зараз перебуває у власності ОСОБА_4

Враховуючи те, що рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, суд не надає аналізу стосовно причин виникнення ряду спірних питань між сторонами по справі (бажання придбати ОСОБА_4 частини будинку, що належить ОСОБА_3, або навпаки наполегливої пропозиції такого придбання з боку ОСОБА_3, тощо), але суд робить висновок, що ці причини суто суб'єктивні, між сторонами виникли неприязні стосунки і конфлікти, починаючи з 2013 року, проти чого не заперечували сторони і відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 зайняла принципову позицію у вирішенні будь яких питань з приводу усіх правовідносин з родиною ОСОБА_3.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 в частині поновлення порушеного права, суд також виходить з приписів ст. 95, 96, 103, 158 Земельного Кодексу України.

Так, ст. 95 ЗК України визначені права землекористувачів, зокрема те, що землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: самостійно господарювати на землі; власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні властивості землі; споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

В свою чергу, ст. 96 ЗК України, передбачені обов'язки землекористувачів, відповідно до яких передбачені обов'язки не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; отримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон;

Відповідно до вимог ст. 103 ЗК України, взагалі встановлений зміст добросусідства. Так, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Суд також виходить з того, що відповідно до вимог ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

При вирішенні спору, суд також виходить з вимог ст. 16 ЦК України, якою передбачений захист цивільних прав та інтересів судом. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; зміна правовідношення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_27 в частині визнання за ним права власності на самочинну прибудову до житлового будинку літ. «А3-1» і місцеву каналізаційну очисну споруду літ. «К3», і відмовляючи в задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_4 про забов'язання ОСОБА_3 за власний рахунок знести самовільно збудовану прибудову літ. «А3-1» до житлового будинку, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 41Конституції Україниправо приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.

Поняття «будівництво» включає в себе нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт обєктів будівництва (ч.3 ст. 10 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 4 Закону України «Про архітектурну діяльність»).

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбаченихст. 376 ЦК України, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3ст. 376 ЦК України); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5ст. 376 ЦК України).

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)»при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

У пункті 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судамистатті 376 Цивільного кодексу України(про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6 роз'яснено, що вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

З матеріалів справи вбачається, що вказаний вище самочинно збудована прибудова до житлового будинку літ. «А3-1», і місцева каналізаційна очисна споруда літ. «К3» збудовані на земельній ділянці, площею 740 кв. м. на якій розташоване домоволодіння. Ця земельна ділянка закріплена за домоволодінням на підставі рішення виконавчого комітету Харківської районної ради депутатів від 18 грудня 1958 року № 625 з метою будови і обслуговування житлового будинку і перебувала у користуванні родини ОСОБА_5 до ОСОБА_7, а зараз знаходиться в користуванні сторін по справі та третьої особи ОСОБА_5

Згідно висновку обстеження КП «Архітектурне бюро Харківського району» від 05.01.2011 року, визначено, самочинні будови відповідають будівельним нормам і стандартам. Так, будівництво прибудови літ. «А3-1» по загальному архітектурному планувальному рішенню, відповідає вимогам щодо житлових будинків, згідно ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення».

В той же час, згідно вказаному висновку встановлено, що будівництво прибудови літ. «А3-1» виконано з порушенням протипожежних вимог ДБН 360-92** по відношенню до житлового будинку АДРЕСА_9, відстань до якого менше 8,0 м. Також місцева каналізаційна очисна споруда К3 самочинно побудована з порушенням санітарних вимог 3.26 ДБН 360-92** відносно її розташування до обстежуваного житлового будинку до якого менше 15, 0 кв. м. При цьому, всю відповідальність за стан будівельних конструкцій, якість будівельних матеріалів використаних при будівництві прибудов до житлового будинку, подальшу їх експлуатацію, згідно доданої «Підписки забудовника» прийняв на себе ОСОБА_3.

Будівництво прибудови до житлового будинку та каналізаційної очисної споруди виконане в межах обстежуваної земельної ділянки. При забудові не порушена червона лінія вулиці.

До квітня 2015 року, коли ОСОБА_4 вперше звернулась до суду з зустрічним позовом в якому наполягає на порушенні її прав здійсненою ОСОБА_3 прибудовою літ. «А3-1», яка була побудована ще в 2009 році, проти вказаної прибудови не заперечувала. Проти самочинно побудованої ОСОБА_3місцево каналізаційної очисної споруди літ. «К3» відповідач ОСОБА_4 не заперечує до дійсного часу. При цьому, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які могли б свідчити про порушення прав співвласника ОСОБА_4 , внаслідок самочинного будівництва прибудови, здійсненого позивачем на спірній земельній ділянці.

Суд також бере до уваги те, що між сторонами склались довготривалі неприязні стосунки Для збереження самочинної прибудови повинно було бути отримано згоду співвласника ОСОБА_4, однак вона її ОСОБА_3 не надала. В цьому випадку, суд приймає до уваги пояснення сторони позивача, особисті пояснення відповідача ОСОБА_4 і свідків по справі, виходячи з яких ОСОБА_4 зайняла принципову позицію і не погоджується йти на будь які вирішення спірних питань миром з стороною співвласника ОСОБА_3 і його бабусі ОСОБА_5

Суд не може ґрунтуватися на припущеннях, тому не приймає до уваги посилання відповідача ОСОБА_4 на те, що будівництво прибудови, що виконано без проектної документації, з порушенням протипожежних і санітарних вимог, може негативно вплинути на технічний стан будівельних конструкцій житлового будинку вцілому, несучу спроможність цих конструкцій.

У відповідності до вимог ч. 1ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав від 28.01.2013 року відмітив, що суди при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Суд не повинен заміняти органи, які зобов'язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з'ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання.

Разом з тим, у відповідності до п.9 прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» органу державного архітектурно-будівельного контролю були наданні повноваження до 31.12.2015 року приймати в експлуатацію об'єкти будівництва, збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, що на даний час унеможливлює отримання відмови позивачем у вирішенні вказаного питання.

Виходячи зі змісту ст.121 Земельного кодексу України суд може визнати право власності на самочинне будівництво тільки за умови надання земельної ділянки особі, що здійснила самочинне будівництво, у встановленому порядку, зокрема, у випадках: безоплатної передачі земельної ділянки громадянину із земель державної або комунальної власності; набуття особою, що здійснила самочинне будівництво, земельної ділянки, що надана для даної цілі іншій особі, у власність; укладення договору оренди, іншого цивільно-правового договору, що дає право забудови земельної ділянки; прийняття відповідним органом виконавчої влади чи місцевого самоврядування рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки тощо.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

За змістом ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Отже, право позивача ОСОБА_3 підлягає судовому захисту та за ним слід визнати право власності на самочинно збудовані об'єкти нерухомості на земельній ділянці за адресою: за адресою: АДРЕСА_2.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_11 між співвласниками виходить з того, що таким чином створюються нові правовідносини між сторонами, що відповідає вимогам ст. 16 ЦК України і відповідно таким чином може бути поновлено право позивача на користування частиною земельної ділянки, порушене стороною відповідача.

Суд виходить з того, що з моменту ухвалення Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 27 лютого 1981 року було розділено житловий будинок з надвірними будівлями в натурі між його співвласниками ОСОБА_5 і ОСОБА_7, яким було встановлено порядок користування земельною ділянкою, протягом багатьох років встановлений судом порядок користування був змінений на власний розсуд різних співвласників з обох сторін.

Виходячи з матеріалів, витребуваних з КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» - копії інвентарної справи на домоволодіння АДРЕСА_3, копії висновку судової експертизи КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» №349 від 06.01.1981 р. по справі № 2-26/81, витребуваної з архіву Харківського районного суду Харківської області цивільну справу №2-166/2005, а також копії технічних справ і документів, виготовлених протягом різних років які надані сторонами в ході справи, суд дійшов висновку, що на земельній ділянці АДРЕСА_3 була змінена конфігурація будов і змінений доступ до земельної ділянки з боку АДРЕСА_15 на частину земельної ділянки яка була передана в користування ОСОБА_5

Так на території домоволодіння АДРЕСА_3 з 1981 року по дійсний час були новостворені: прибудови до житлового будинку: літ. «А2-1», літ. «А3-1», місцева очисна споруда літ. «К3»; Сарай літ. «Л», розширений гараж літ «В». Була знищена одна вигрібна яма № 2, яка раніше передавалась ОСОБА_5 В решті багатьох відбувшихся змін в конфігурації будівель і споруд на земельній ділянці, був фактично змінений і порядок користування земельною ділянкою, а відновлення попереднього стану і порядку користування земельною ділянкою, як це передбачало Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 27 лютого 1981 року, без знесення всіх новостворених будівель і споруд на дійсний час - неможливо.

Тому вирішення питання про встановлення нового порядку користування земельною ділянкою - актуальне і підлягає вирішенню в судовому порядку, враховуючи наявність спірних відносин між сторонами.

Відповідно до роз*яснень, що містяться в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» слідує, що у справах за позовом учасників спільної власності (користування) на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з*ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки.

Виходячи з позовних вимог і враховуючи всі обставини по справі і те, що для встановлення порядку користування земельною ділянкою необхідні спеціальні знання, судом, за клопотанням представника сторони позивача по первісному позову, і за згодою представника відповідача за первісним позовом, було призначено по справі судову земельно-технічну експертизу на вирішення якої було поставлено наступне питання: які існують варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_11 між співвласниками, з урахуванням нині існуючої конфігурації житлового будинку і прибудов до нього, а також надвірних будівель і споруд. Проведення експертизи було доручено експертам ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, експерта попереджено про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України, надано для проведення експертизи: матеріали цивільної справи №635/2246/15-ц. Оплату за проведення експертизи покладено на сторону позивача ОСОБА_3 та його представника.

Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи № 6706 від 11 листопада 2016 року, експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса ОСОБА_13 було запропоновано на розгляд суду два варіанти порядку користування земельною ділянкою у відповідності до первісних часток співвласників, з урахуванням нині існуючої конфігурації житлового будинку і прибудов до нього, а також надвірних будівель і споруд.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_3 в своїй письмовій заяві просив суд встановити порядок користування земельною ділянкою між сторонами по справі за 1 -м варіантом, запропонованим судовим експертом у висновку судової земельно-технічної експертизи № 6706 від 11 листопада 2016 року.

Сторона відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 заперечувала проти будь якого порядку користування земельною ділянкою з двох варіантів, перелічених у висновку судової земельно-технічної експертизи № 6706 від 11 листопада 2016 року.

Дослідивши висновок судової земельно-технічної експертизи № 6706 від 11 листопада 2016 року, виконаний експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса ОСОБА_13, суд погоджується з думкою позивача за первісним позовом ОСОБА_3 стосовно застосування 1-го варіанту порядку користування земельною ділянкою, враховуючи те, що вказаним варіантом передбачено створення проходу на земельну ділянку, яка виділяється в користування співвласнику ОСОБА_3 з збереженням на земельній ділянці всіх існуючих надвірних будов і споруд, в тому числі і належних співвласнику ОСОБА_4 у їх існуючій конфігурації. А таким чином це дає можливість безперешкодного поновлення порушеного права ОСОБА_12 і членів його родини в користуванні земельною ділянкою. Крім того, за 1-м варіантом порядку користування, запропонованим експертом-техніком, сторони максимально відокремлені одна від одної в порядку користування землею, що додатково повинно запобігти виникненню між ними конфліктів і сварок в процесі користування. А відповідно 1-й варіант порядку користування максимально відповідає правам і законним інтересам сторін по справі.

Так, відповідно до 1-го варіанту користування земельною ділянкою, запропонованому у висновку судової земельно-технічної експертизи № 6706 від 11.11. 2016 року передбачений наступний порядок користування:

Співвласниці ОСОБА_28 виділяється в користування земельна ділянка № 1 площею 391, 8 м. кв., в тому числі:

-110, 5 кв. м. під будовами,

-268, 4 м. кв. під двором та садом,

-12, 9 кв. м. (25, 8/2) - ділянка спільного користування співвласників.

Співвласнику ОСОБА_3, виділяється в користування земельна ділянка № 2 площею 348, 2 м. кв. в тому числі:

-101,2 кв.м. під будовами,

-234,1 кв.м. під двором та садом,

-12,9 кв. м. (25, 8/2) - ділянка спільного користування співвласників.

Частина земельної ділянки, площею 25, 8 м. кв. виділяється в спільне користування співвласників ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Межа земельної ділянки № 1 проходить у такий спосіб:

1)Від червоної лінії по АДРЕСА_16 на відстані 4, 1 м. від межі з домоволодінням № 9 ділянка довжиною 3, 2 м., далі у здовж стіни прибудови літ. «А2-1» ділянка довжиною 6, 3 м.,

-Поворот ліворуч, ділянка завдовжки 1, 5 м., далі - по міжквартирній перегородці між приміщеннями «1-6» і «2-2», «1-1 і «2-2», «1-2» і «2-3», «1-2» і «2-4», «1-4» і «2-5».

-Далі - ділянка довжиною 3,1 м., до межі з домоволодінням № 5 на відстані 8,0 м. від червоної лінії по АДРЕСА_16.

2)Від червоної лінії по АДРЕСА_16 на відстані 2, 5 м. від межі з домоволодінням № 9 ділянка довжиною 8,5 м.

-Поворот праворуч, ділянка довжиною 2,4 м., до межі з домоволодінням № 9 на відстані 8,5 м. від червоної лінії по АДРЕСА_17;

3)Від межі з домоволодінням № 9 на відстані 17,0 м. від червоної лінії по АДРЕСА_17 ділянка довжиною 5, 8 м.

-Поворот праворуч ділянка довжиною 8, 0 м., далі по стіні між будівлями літ «Л» та літ. «З»,

-Поворот ліворуч, по стіні між будівлями літ. «Л» та літ. «З», по перегородці будівлі літ «б», далі - по стіні між будівлями літ. «Г» та літ. «Б»,

-Далі - ділянка завдовжки 1,0 м.,

-Поворот праворуч, ділянка довжиною 5, 0 м. на відстані 0,8 м. від межі домоволодіння,

-Поворот праворуч, ділянка довжиною 10,4 м.,

-Поворот ліворуч, ділянка довжиною 5, 6 м., до межі домоволодіння, розділяючи її на ділянки 11,2 м. та 8,8 м.

Межа земельної ділянки № 2 проходить у такий спосіб:

1)Від межі з домоволодінням № 5 на відстані 8,0 м. від червоної лінії по АДРЕСА_17 ділянка довжиною 3,1 м.,

-Далі - по міжквартирній перегородці між приміщеннями «1-4» і «2-5», «1-2» і «2-4», «1-2» і «2-3», «1-1» і «2-2», «1-6» і «2-2».

-Поворот праворуч, ділянка завдовжки 1, 5 м.

-Поворот ліворуч, ділянка довжиною 7, 5 м.,

-Поворот ліворуч, ділянка довжиною 1,9 м. на відстані 1,0 м. від стіни прибудови літ. «А3-1»,

-Поворот праворуч, ділянка довжиною 8,0 м., далі - по стіні між будівлями літ. «Л» та літ. «З»,

-Поворот ліворуч, по стіні між будівлями літ. «Л» та літ. «З», по перегородці будівлі літ. «б», далі - по стіні між будівлями літ. «Г» та літ. «Б»,

-Далі - ділянка завдовжки 1, 0 м.,

-Поворот праворуч, ділянка довжиною 5, 0 м. на відстані 0,8 м. від межі домоволодіння,

-Поворот праворуч, ділянка довжиною 10,4 м.,

-Поворот ліворуч, ділянка довжиною 5, 6 м. до межі домоволодіння, розділяючи її на ділянки 11,2 м. та 8,8 м.;

2)Від межі з домоволодінням № 9 на відстані 8,5 м. від червоної лінії по АДРЕСА_17 ділянка довжиною 2, 4 м.,

-Поворот праворуч, ділянка довжиною 8,5 м.,

-Поворот праворуч, ділянка довжиною 2,4 м., до межі з домоволодінням № 9 на відстані 17,0 м. від червоної лінії по АДРЕСА_17.

Границя користування земельною ділянкою по 1-му варіанту вказана в додатку до висновку судової земельно-технічної експертизи № 6706 від 11.11.2016р. - червоним кольором.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 і відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4, відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 державне мито.

Також, суд стягує з відповідача ОСОБА_4 відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідачів в рівних частках на користь позивача витрати за проведення експертизи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 16 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 95, 96, 103, 158 Земельного Кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, Височанська селищна рада Харківського району Харківської області про поновлення порушеного права користування земельною ділянкою - задовольнити.

Поновити ОСОБА_3 і члену його родини ОСОБА_5 право користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1., порушене співвласником ОСОБА_4 шляхом відновлення доступу до частини земельної ділянки виділеної в користування.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на самочинно побудовані на садибі № 7 по АДРЕСА_16 в сел. Високий Харківського району Харківської області прибудову до житлового будинку літ «А3-1» і місцеву каналізаційну очисну споруду літ. «К3».

Встановити між співвласниками ОСОБА_3 і ОСОБА_4 порядок користування земельною ділянкою в садибі № 7 по АДРЕСА_16 в сел. Високий Харківського району Харківської області між співвласниками за 1 (першим) варіантом порядку користування визначеним у висновку судової земельно-технічної експертизи № 6706 від 11.11. 2016 року:

Співвласниці ОСОБА_4 виділяється в користування земельна ділянка № 1 площею 391, 8 м. кв., в тому числі:

-110, 5 кв. м. під будовами,

-268, 4 м. кв. під двором та садом,

-12, 9 кв. м. (25, 8/2) - ділянка спільного користування співвласників.

Співвласнику ОСОБА_3, виділяється в користування земельна ділянка № 2 площею 348, 2 м. кв. в тому числі:

-101,2 кв.м. під будовами,

-234,1 кв.м. під двором та садом,

-12,9 кв. м. (25, 8/2) - ділянка спільного користування співвласників.

Частина земельної ділянки, площею 25, 8 м. кв. виділяється в спільне користування співвласників ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Межа земельної ділянки № 1 проходить у такий спосіб:

4)Від червоної лінії по АДРЕСА_16 на відстані 4, 1 м. від межі з домоволодінням № 9 ділянка довжиною 3, 2 м., далі у здовж стіни прибудови літ. «А2-1» ділянка довжиною 6, 3 м.,

-Поворот ліворуч, ділянка завдовжки 1, 5 м., далі - по міжквартирній перегородці між приміщеннями «1-6» і «2-2», «1-1 і «2-2», «1-2» і «2-3», «1-2» і «2-4», «1-4» і «2-5».

-Далі - ділянка довжиною 3,1 м., до межі з домоволодінням № 5 на відстані 8,0 м. від червоної лінії по АДРЕСА_16.

5)Від червоної лінії по АДРЕСА_16 на відстані 2, 5 м. від межі з домоволодінням № 9 ділянка довжиною 8,5 м.

-Поворот праворуч, ділянка довжиною 2,4 м., до межі з домоволодінням № 9 на відстані 8,5 м. від червоної лінії по АДРЕСА_17;

6)Від межі з домоволодінням № 9 на відстані 17,0 м. від червоної лінії по АДРЕСА_17 ділянка довжиною 5, 8 м.

-Поворот праворуч ділянка довжиною 8, 0 м., далі по стіні між будівлями літ «Л» та літ. «З»,

-Поворот ліворуч, по стіні між будівлями літ. «Л» та літ. «З», по перегородці будівлі літ «б», далі - по стіні між будівлями літ. «Г» та літ. «Б»,

-Далі - ділянка завдовжки 1,0 м.,

-Поворот праворуч, ділянка довжиною 5, 0 м. на відстані 0,8 м. від межі домоволодіння,

-Поворот праворуч, ділянка довжиною 10,4 м.,

-Поворот ліворуч, ділянка довжиною 5, 6 м., до межі домоволодіння, розділяючи її на ділянки 11,2 м. та 8,8 м.

Межа земельної ділянки № 2 проходить у такий спосіб:

3)Від межі з домоволодінням № 5 на відстані 8,0 м. від червоної лінії по АДРЕСА_17 ділянка довжиною 3,1 м.,

-Далі - по міжквартирній перегородці між приміщеннями «1-4» і «2-5», «1-2» і «2-4», «1-2» і «2-3», «1-1» і «2-2», «1-6» і «2-2».

-Поворот праворуч, ділянка завдовжки 1, 5 м.

-Поворот ліворуч, ділянка довжиною 7, 5 м.,

-Поворот ліворуч, ділянка довжиною 1,9 м. на відстані 1,0 м. від стіни прибудови літ. «А3-1»,

-Поворот праворуч, ділянка довжиною 8,0 м., далі - по стіні між будівлями літ. «Л» та літ. «З»,

-Поворот ліворуч, по стіні між будівлями літ. «Л» та літ. «З», по перегородці будівлі літ. «б», далі - по стіні між будівлями літ. «Г» та літ. «Б»,

-Далі - ділянка завдовжки 1, 0 м.,

-Поворот праворуч, ділянка довжиною 5, 0 м. на відстані 0,8 м. від межі домоволодіння,

-Поворот праворуч, ділянка довжиною 10,4 м.,

-Поворот ліворуч, ділянка довжиною 5, 6 м. до межі домоволодіння, розділяючи її на ділянки 11,2 м. та 8,8 м.;

4)Від межі з домоволодінням № 9 на відстані 8,5 м. від червоної лінії по АДРЕСА_17 ділянка довжиною 2, 4 м.,

-Поворот праворуч, ділянка довжиною 8,5 м.,

-Поворот праворуч, ділянка довжиною 2,4 м., до межі з домоволодінням № 9 на відстані 17,0 м. від червоної лінії по АДРЕСА_17.

Границя користування земельною ділянкою по 1-му варіанту вказана в додатку до висновку судової земельно-технічної експертизи № 6706 від 11.11.2016р. - червоним кольором.

Стягнути з ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. (двісті сорок три гривні шістдесят копійок).

Стягнути з ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, ? частину витрат, понесених на оплату вартості проведення судової земельно-технічної експертизи № 6706 від 11.11. 2016 року в сумі 1 536 грн. 00 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи Височанська селищна рада Харківського району Харківської області, Харківська районна державна адміністрація, ОСОБА_5 про поновлення порушеного права землекористування шляхом знесення самовільної прибудови - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з дня його проголошення, через Харківський районний суд Харківської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В.Караченцев