Справа № 345/4270/16-ц
Провадження № 22-ц/779/432/2017
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М.
Суддя-доповідач Проскурніцький П.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Васильковського В.М., Горейко М.Д.

за участю секретаря: Возняк В.Д.

сторін: позивача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, відповідачки ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем та визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду від 25 січня 2017 року,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить встановити факт постійного його проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини та визнати його як такого, що має право на спадщину за законом як спадкоємець четвертої черги, в розумінні ст. 1264 ЦК України, визнати за ним право власності на спадкове майно за законом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7, а саме, на садибний (індивідуальний) житловий будинок та господарські будівлі і споруди по АДРЕСА_1.

Свої вимоги ОСОБА_2 обґрунтовував тим що, ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_5, після смерті якого відкрилася спадщина за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1. Дане домоволодіння належало ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_8, яка була головою домогосподарства та власником згідно Свідоцтва про право особистої власності па жилий будинок від 21.01.1991 року. Чоловіка та дітей остання не мала. ОСОБА_5 являвся племінником ОСОБА_6, який постійно проживав та був зареєстрований в даному господарстві.

При житті ОСОБА_6 13.10.2003р. зробила заповіт, згідно якого, все належне їй на час смерті майно заповіла ОСОБА_5 Однак останній із заявами про оформлення спадщини за заповітом до нотаріуса не звертався, а продовжував проживати в спадковому домоволодінні, фактично вступивши в управління спадковим майном.

Позивач з дружиною добре знали родину ОСОБА_6, фактично перебували з ними в добросусідських відносинах, а також знали, що ОСОБА_5 потребує допомоги, тому допомагали їм. Вони почали спільно з ОСОБА_5 вести господарство, обробляти город, виконували різні роботи, дружина завжди готувала йому їсти, він фактично жив у них та ночував, позивач завжди купував йому необхідні ліки, також купував йому необхідний одяг. До дня смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_7, вони проживали з ним як одна сім'я майже 10 років. Позивач ОСОБА_2 здійснив його поховання та оплатив всі витрати на поховання ОСОБА_5

Окрім нього, спадкоємцем є двоюрідна сестра померлого ОСОБА_4, проте, вона не подавала заяви про прийняття спадщини та не заперечує: проти того, щоб позивач успадкував за померлим ОСОБА_5 спірний жилий будинок. Просив позов задовольнити.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 25 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу у якій посилається на незаконність та необґрунтованість судового рішення, вказує, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неналежному дослідженні судом доказів по справі та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що суд не врахував той факт, що відповідачка визнала позов та не заперечила що він постійно проживав із ОСОБА_5 і є спадкоємцем четвертої черги що відповідно до ч.1, ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Апелянт також вказує, що твердження суду про те, що ОСОБА_5 не являється власником спірного житла не спростовує того факту, що цей будинок входить до складу спадщини після його смерті. Так, ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 до дня своєї смерті була зареєстрована у спірному будинку. Там же проживав ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7, а отже, в силу вимог ст. 1268 ЦК України, він вважається таким що прийняв спадщину за заповітом, оскільки заяви про відмову від прийняття спадщини не подав.

Права на спірний будинок входять до складу спадщини після смерті ОСОБА_5 незважаючи на те що він не оформив своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_6

З цих підстав просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов в повному обсязі.

Колегія суддів, вислухавши доповідача, сторони, представника позивача, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач у відповідності до ЦК України не входив ні до однієї із черг спадкоємців за законом, як це передбачено ст.1261 ЦК України; ОСОБА_5 не являвся власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, тому ОСОБА_2 не може бути спадкоємцем та претендувати на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_5

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено і вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_5 - (а.с.15), який до дня своєї смерті був зареєстрований в АДРЕСА_1 (а.с.32).

Згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 21.01.1991 року житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 в цілому належав ОСОБА_6 (а.с.20). ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_8.

ОСОБА_5 являвся племінником ОСОБА_6 та постійно проживав із нею в даному домогосподарстві. ОСОБА_5 фактично перебував на утриманні ОСОБА_6, так як не мав жодного джерела доходу та у зв'язку із хворобами потребував догляду.

При житті ОСОБА_6 13.10.2003р. зробила заповіт, згідно якого, все належне їй на час смерті майно заповіла ОСОБА_5 (а.с.19). Однак останній із заявами про оформлення спадщини за заповітом до нотаріуса не звертався.

Спадкодавець ОСОБА_5 не перебував у зареєстрованому шлюбі та не мав дітей.

Згідно довідки виданої Мостищенською сільською радою Калуського району Івано-Франківської області від 28.09.2016 року №862/0224, вбачається, що виконавчий комітет Мостищенської сільської ради не володіє інформацією щодо нерухомого майна в с. Мостище Калуського району на ім'я ОСОБА_5, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_7 та не має мотивованих підстав вважати позивача ОСОБА_2 спадкоємцем після його смерті (а.с.22).

Позивач стверджує, що після смерті ОСОБА_6 її рідна сестра Анастасія, не мала можливості доглядати за ОСОБА_5, оскільки проживала окремо разом зі своєю донькою ОСОБА_4 та не мала можливості надавати ОСОБА_5 будь-яку матеріальну допомогу. Позивач з дружиною добре знали ОСОБА_5, фактично перебували з ним в добросусідських відносинах, а також знали, що ОСОБА_5 потребує допомоги, тому допомагали йому. Вони почали спільно з ОСОБА_5 вести господарство, обробляти город, виконували різні роботи, дружина завжди готувала йому їсти, він фактично жив у них та ночував, позивач завжди купував йому необхідні ліки, також купував йому необхідний одяг. До дня смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_7, вони проживали з ним як одна сім'я майже 10 років. Позивач ОСОБА_2 здійснив його поховання та оплатив всі витрати на поховання ОСОБА_5

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили, про факт постійного проживання ОСОБА_2 разом із спадкодавцем, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини однією сім'єю.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини ( четверта черга спадкоємців за законом) необхідно враховувати правила ч.2 ст. 3 СК України про те, що сім'ю складають особи які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу проживання зі спадкодавцем однією сім'єю.

До спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала зі спадкодавцем, але перебувала у шлюбі з іншою особо.

Позивач, проживає у зареєстрованому шлюбі, має дружину і двоє дітей, тому одночасно бути членом сім'ї спадкодавця в розумінні вимог ст. 3 СК України, він бути не може.

Та обставина, що позивач надавав матеріальну допомогу спадкодавцю, допомагав йому в побуті, а також здійснив його похорони, не породила у нього право на спадкове майно, як спадкоємця четвертої черги.

Згідно довідки виданої Мостищенською сільською радою Калуського району Івано-Франківської області від 27.10.2016 року №912/02-24, вбачається, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_7 до дня своєї смерті був зареєстрований в АДРЕСА_1. ОСОБА_6, котра померла ІНФОРМАЦІЯ_8 до дня своєї смерті була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1.

Посилання апелянта на те, що відповідачка визнала позов, а відтак він підлягає задоволенню, колегія суддів відхиляє, оскільки це не доводить фактів, які б мали бути доведені для підставності цих позовних вимог.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідачка участі в розгляді справи судом першої інстанції не приймала. Визнання позивача спадкоємцем четвертої черги суперечить закону, оскільки він не був членом сім'ї спадкодавця і не є спадкоємцем четвертої черги, а тому не може претендувати на спадкове майн навіть за умови визнання позову відповідачкою.

Підсумовуючи вище описане, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно досліджено обставини справи, зібраним доказам дана належна правова оцінка, висновок про безпідставність та недоведеність позовних вимог є вірним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції при вирішенні спору.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового або зміни рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 25 січня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: П.І. Проскурніцький

Судді: В.М. Васильковський

М.Д. Горейко