Справа № 454/2531/16 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В.
Провадження № 22-ц/783/1460/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н.П.

суддів: Мельничук О. Я., Савуляка Р. В.

при секретарі: Куцику І. Б. з участю прокурора Заяць І. Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства «ОСОБА_2 В.» на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 05 грудня 2016 року у справі за позовом Фермерського господарства «ОСОБА_2 В.» до Прокуратури Львівської області та Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

28.09.2016 року позивач ОСОБА_3 господарство «ОСОБА_2 В.» звернувся до суду з позовом до Прокуратури Львівської області та Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 15.07.2014 року на адресу Генеральної прокуратури України ним направлено заяву про кримінальне правопорушення. В заяві просив відкрити кримінальне провадження за ст. 375 КК України відносно судді Господарського суду Львівської області Станько Л. Л., який порушив вимоги щодо неупередженості розгляду заяви, шляхом внесення в офіційні документи завідомо неправдивої інформації, постановивши по справі № 02-4/2-13-11 завідомо неправосудну ухвалу від 05.05.2009 року, в результаті чого позбавив фермерське господарство прав гарантованих ст.ст. 40, 55 Конституції України та наніс фермерському господарству шкоду. 23.07.2016 року на адресу Генеральної прокуратури України фермерським господарством направлено звернення за вих. № 582, в якому зазначалось про скерування 15.07.2014 року заяви про вчинення злочину. У відповідь на вказане звернення листом від 26.08.2016 року Львівська місцева прокуратура №1 повідомила заявника, що за зверненням від 15.07.2014 року відомості до ЄРДР не вносилися. Вважав, що дії посадових осіб Прокуратури Львівської області при розгляді заяви позивача від 15.07.2014 року та звернення від 23.07.2016 року є незаконними та такими, якими порушено вимоги ст.ст. 55, 56, 214 КПК України. Просив суд стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України в користь позивача кошти в сумі 1 000 000грн. на відшкодування моральної шкоди завданої в результаті незаконних дій посадових осіб прокуратури Львівської області.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову Фермерського господарства «ОСОБА_2 В.» до Прокуратури Львівської області та Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду оскаржило ОСОБА_3 господарство «ОСОБА_2 В.».

Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи. Зазначає, що рішення суду не ґрунтується на принципах законності, верховенстві права, ухвалене без дотримання положень Конституції України. Крім того, зазначає, що в порушення вимог ст. 213 ЦПК України судом першої інстанції не вказано причин не врахування доказів, вказаних у позовній заяві, та не застосовано норми закону, які підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законодавством України.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України, шкода завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої (ніж передбачено в ч.ч. 1-5 цієї норми) незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. За правилами ч. 6 зазначеної статті відшкодовується на загальних підставах шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, тобто за незаконні дії або бездіяльність цих органів, які не включені до переліку незаконних рішень, дій чи бездіяльності ч 1 ст. 1176 ЦК України.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Разом з тим, згідно п. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобовязаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Відповідно до п. 2 ст. 214 КПК України тільки з моменту внесення відомостей до ЄРДР розпочинається досудове розслідування.

Згідно п. 4 даної статті відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається. Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобовязані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.

Право на оскарження дій чи бездіяльності слідчого, прокурора на досудовому слідстві регламентовано ст. 303 КПК України.

Згідно п. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 господарство «ОСОБА_2 В.» звернувся до суду з позовом до Прокуратури Львівської області та Держави України в особі Державної казначейської служби України про стягнення з Держави України в особі Державної казначейської служби України в його користь 1 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої протиправними діями прокуратури.

Судом зі змісту заяви представника позивача від 15.07.2014 року та звернення від 23.07.2016 року, адресованих Генеральному прокурору України, встановлено, що позивач ставив питання щодо відкриття кримінального провадження за ст. 375 КК України відносно судді Господарського суду Львівської області Станько Л.Л., який порушив вимоги щодо неупередженості розгляду позовної заяви, шляхом внесення в офіційні документи завідомо неправдивої інформації, постановивши по справі №02-4/2-13-11 завідомо неправосудну ухвалу від 05.05.2009 року, в результаті чого позбавив фермерське господарство прав гарантованих ст.ст. 40, 55 Конституції України та наніс фермерському господарству шкоду. А також просив визнати фермерське господарство потерпілою стороною у даному провадженні.

Згідно листа від 26.07.2014 року Генеральна прокуратура України скерувала заяву позивача від 15.07.2014 року заступнику прокурора Львівської області для її розгляду відповідно до чинного законодавства.

Листом від 31.07.2014 року прокуратура Львівської області скерувала вказану заяву позивача прокурору м. Львова для організації розгляду.

Прокуратура міста Львова листом від 01.08.2014 року скерувала заяву позивача прокурору Личаківського району міста Львова за територіальною юрисдикцією.

Листом від 05.08.2016 року звернення фермерського господарства «Бурка В. В.» від 23.07.2016 року Генеральною прокуратурою України скеровано заступнику прокурора Львівської області. В свою чергу, Прокуратурою Львівської області дане звернення від 23.07.2016 року скеровано керівнику Львівської місцевої прокуратури №1 для розгляду.

Листом від 26.08.2016 року Львівська місцева прокуратура №1 заявника повідомлено, що за зверненням від 15.07.2014 року відомості до ЄРДР не вносилися. Одночасно роз»яснено право згідно ст.ст. 303-307 КПК України оскаржити рішення, дії, бездіяльність слідчого або прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР до слідчого судді.

Судом встановлено, що дані дії прокуратури, які позивач ОСОБА_3 господарство «ОСОБА_2 В.» вважає незаконними та таким, що порушують його права, гарантовані Конституцією України, стосуються не внесення до ЄРДР заяви позивача про кримінальне правопорушення та ряду інших процесуальних дій, що безпосередньо регулюється КПК України, стаття 303 якого передбачає право оскарження до слідчого судді дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Враховуючи, що позивачем не надано суду доказу чи процесуального рішення про визнання незаконними дій посадових осіб прокуратури при розгляді його заяви і звернення та заподіяння йому цим моральної шкоди, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність позовних вимог Фермерського господарства «ОСОБА_2 В.» до Прокуратури Львівської області та Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом положень ст.ст.8, 22, 40, 55, 56, 124 Конституції України є безпідставним, так як позивачем не подано доказів про оскарження дій слідчого чи прокурора в порядку, визначеному ст. 303 КПК України.

Також безпідставним є твердження про необхідність застосування до спірних правовідносин, крім загальних норм, ст.1176 ЦК України, так як така на ці правовідносини не поширюється з огляду на спеціальний порядок відшкодування шкоди, визначений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують. Підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «ОСОБА_2 В.»відхилити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 05 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Мельничук О. Я.

ОСОБА_4