РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/2302/16-ц

провадження у справі № 2/0285/67/17

23 лютого 2017 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді…………….……Літвин О.О.

секретаря……………… ОСОБА_1П

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_3

про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього аліменти на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошові сумі в розмірі 2 000 грн. щомісячно.

В обґрунтування позову зазначила, що їх син повністю знаходиться на її утриманні, а відповідач ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги, хоча має таку можливість.

Сторони в судове засідання не прибули, надіслали письмові заяви, в яких просили слухати справу за їх відсутності, позивачка підтримала позовні вимоги, проти чого відповідач не заперечив. В судовому засіданні від 31.10.2016 року відповідач погоджувався на зазначену в позові суму аліментів, пояснював, що офіційно не працевлаштований.

Дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини, вони зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України).

Способи виконання обовязку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України.

Судом установлено, що сторони є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням суду від 20.05.2015 року шлюб між подружжям розірвано, місцем проживання сина визначено з матірю. Домовленості про його утримання сторони не досягли.

Відповідач є здоровою особою 42 років, офіційно не працює, інших дітей чи непрацездатних батьків на своєму утриманні не має, не достатньо приймає участі в вихованні неповнолітнього сина, позовні вимоги визнав повністю, відтак суд приходить до переконання, що він спроможний сплачувати аліменти.

Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, або будь-яких доказів на спростування доводів позивачки в частині стягнення з нього аліментів саме у твердій грошовій сумі, суду надано не було.

Наявність будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання відповідачем матеріальної допомоги своєму сину, на момент розгляду справи не існує.

Обовязок по утриманню неповнолітньої дитини не може бути покладений виключно на одну матір.

Враховуючи те, що відповідач визнав позовні вимоги та погодився з вказаним в позові розміром аліментів; а також потребу позивача у фінансовій допомозі з боку відповідача, який є людиною працездатного віку; з урахуванням визначеного Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (1 689 грн. для дітей віком від 6 до 18 років); розміру середньої заробітної плати по Житомирський області (згідно з офіційними даними Мінфіну України та Державного комітету статистики у Житомирській області за грудень 2016 року вона становила 4 997 грн.), суд приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові, що буде відповідати, як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості.

Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати та забезпечувати свого неповнолітнього сина ОСОБА_4 до досягнення ним повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів, забезпечить належне його утримання.

Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Керуючись статтями 3, 10, 11, 15, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, - суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. щомісячно, починаючи стягнення з 18 серпня 2016 року до повноліття сина 23 вересня 2020 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 640 (шістсот сорок) грн. судового збору.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у розмірі суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання, а в іншій частині в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення або отримання його копії.

Головуючий суддя О.О. Літвин