Справа № 713/1964/16-ц
Провадження №2/713/72/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2017 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Кибич І.А.

з участю секретаря Мірчева О.І.

за участю представника позивачки ОСОБА_1

за участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вижниця цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, де третьою особою без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача є приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Холоменюк О.І., про визнання шлюбного договору частково недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про визнання шлюбного договору частково недійсним до відповідача ОСОБА_4, де третьою особою без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача є приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Холоменюк О.І.

Посилається на те, що 28 травня 2012 року між нею та ОСОБА_4 був укладений шлюб, який рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 07.12.2015 року - розірвано. 13.11.2009 року відбулось їхнє вінчання у церкві с.Вали, Вижницького району Чернівецької області, і з того часу вони перебували у фактичних шлюбних відносинах до дня офіційної реєстрації шлюбу. У період перебування у фактичних шлюбних відносинах та офіційному шлюбі, з 13.11.2009 року по 07.12.2015 року вони нажили спільне майно, спільно проживали, вели спільне господарство, накопичували майно та грошові кошти з тією метою, щоб в подальшому збудувати житловий будинок на земельній ділянці, яка була відведена під будівництво для власного проживання та проживання дитини. У 2010 році розпочали будівництво будинку в м.Вашківці по вул.Січових Стрільців, Вижницького району Чернівецької області, на земельній ділянці розміром 0,1000 га, що була виділена під будівництво, а у 2014 році придбали автомобіль марки Пежо «Боксер», д/н НОМЕР_1. Всі документи на майно були оформлені на ОСОБА_4, іншого спільного майна немає. У період часу із лютого по серпень 2014 року вона перебувала у Італії на заробітках, і за цей час передавала ОСОБА_4 5000,00 Євро на потреби сім'ї, а саме на будівництво будинку, придбання автомобіля. З 13.11.2009 року до 12.11.2015 року вони проживали із її колишнім чоловіком і дочкою у його батьків у АДРЕСА_1. 09.11.2015 року між нею та ОСОБА_4 укладено шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецької міського нотаріального округу Холоменюк О.І., реєстровий номер 982. Згідно договору, шлюбний договір був укладений з метою урегулювання на майбутнє майнових відносин між нею та ОСОБА_4 на засадах взаємоповаги один до одного. Відповідно до п.п.б, д розділу ІІ.2 шлюбного договору, майно, набуте чоловіком або дружиною за час шлюбу, але на кошти, які належали йому/їй особисто, або оформлене за одним із подружжя незалежно від джерела походження/отримання коштів. Особистою приватною власністю кожного із подружжя є: нерухоме майно, автотранспортні засоби, що вже придбане чоловіком або дружиною за час перебування у шлюбі чи буде придбаватися у шлюбі на імя одного із подружжя будь-яким способом, відмінним від дарування чи успадкування, нажите подружжям під час шлюбу, яке підлягає державній реєстрації є особистою власністю кожного з подружжя на чиє імя зареєстроване рухоме або нерухоме майно. Зокрема та з огляду на викладене, подружжя вважають особистою приватною власністю: чоловіка - ОСОБА_4: будівельні матеріали та конструктивні елементи, загальною вартістю 100000,00 грн., які були використані та в подальшому будуть використані для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд на земельній ділянці, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_2, площею 0,1000 га у межах згідно з планом, розташовану за адресою м.Вашківці вул.С.Стрільців, Вижницького району Чернівецької області, цільове призначення - 1.8. - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, право власності ОСОБА_4 на яку підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку, виданим 11.11.2010 року відділом Держкомзему у Вижницькому районі Чернівецької області згідно із рішенням Вашковецької міської ради від 02 вересня 2010 року №164-30/10 30 сесії 5 скликання.

Вважає, що зі змісту положень шлюбного договору у ньому не має взаємоповаги, і ставить її, як одного з подружжя, у надзвичайно невигідне матеріальне становище, а тому повинен бути визнаний у цій частині недійсним. Положення пунктів б, д розділу ІІ.2 встановлено режим особистої приватної власності ОСОБА_4 на майно, яке було нажите під час їхнього шлюбу, перераховане все їхнє спільне майно, іншого немає, що не дає підстав передбачених шлюбним договором для віднесення будь-якого майна до її особистої приватної власності. Крім того, зазначене у шлюбному договорі майно, таке як будівельні матеріали та конструктивні елементи є не коректним, оскільки на момент укладення цього договору готовність житлового будинку уже була приблизно 90%.

Зазначила, що була вимушена підписати спірний шлюбний договір, на вкрай невигідних для неї умовах, для того, щоб зберегти сім'ю, оскільки ОСОБА_4 поставив їй умову, що у випадку не підписання договору вони розлучаться. Шлюбний договір було укладено за місяць до розірвання їхнього шлюбу. На третій день після підписання шлюбного договору ОСОБА_4 силоміць відвіз її з дитиною та особистими речами до її мами у с.Вали, Вижницького району Чернівецької області та повідомив, що вирішив розлучитись. Укладений шлюбний договір ставить її, як одного з подружжя, у надзвичайно невигідне матеріальне становище, при якому майже шість років спільного проживання, ОСОБА_4 фактично на підставі шлюбного договору набуває право особистої приватної власності на все спільне майно, а вона залишається із дитиною без забезпечення житлом та грошовими коштами, які всі були витрачені в шлюбі для будівництва житлового будинку, придбання автомобіля.

Зазначила, що в розумінні ст.233 ЦК України, правочин вчинено під впливом тяжкої обставини, тобто, для неї була загроза втратити сім'ю, житло, батька для дочки.

Просить визнати недійсними пункти б). і д). розділу ІІ.2 шлюбного договору, укладеного 09 листопада 2015 року між нею та ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу, Холоменюк О.І., зареєстрованого в реєстрі за №982.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали, дали покази аналогічні викладеним в позові, просили позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_4 не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, підтримала подані письмові пояснення, відповідно до яких зазначила, що уклавши шлюбний договір, сторони погодили, що цей договір відповідає їхнім дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається ними у відповідності зі справжньою їхньою волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску та на вигідних для них умовах і не є результатом впливу тяжких обставин. Сторони однаково розуміли значення, умови договору, його природу і правові наслідки, свої права та обов'язки за договором, про що свідчать їхні особисті підписи на договорі. Отже, оскільки норми сімейного і цивільного законодавства не містять заборони чи обмеження права сторін шлюбного договору у визначені цими сторонами правового режиму майна, набутого ними як під час шлюбу, так і до шлюбу, вважає, що шлюбний договір, укладений між сторонами 09.11.2015 року, відповідає вимогам ст.ст.93, 97 СК України, ст.ст.203, 215 ЦК України. На момент укладення договору житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою вул.Січових Стрільців в м.Вашківці, Вижницького району Чернівецької області, не перебував у власності жодного з подружжя, так як на момент укладення шлюбного договору не був зареєстрований як нерухоме майно, тому на підставі шлюбного договору перехід права власності на будь-яке нерухоме майно не відбувся. Вважає, що немає жодних доказів того, що при укладенні шлюбного договору від 09.11.2015 року порушились права дитини ОСОБА_6, що ОСОБА_3 була поставлена у надзвичайно невигідне матеріальне становище, а також те, що перебувала за межами України та передавала гроші ОСОБА_4 Також, ОСОБА_3 стверджує, що з ОСОБА_4 перебувала у фактичних шлюбних відносинах з 2009 року, однак не зазначає, що шлюб між сторонами укладено тільки 28.05.2012 року, тоді як будівництво будинку розпочалось більш, ніж як три роки до укладення шлюбу. Просить відмовити в задоволенні позову.

В судове засідання третя особа приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Холоменюк О.І. не з'явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомила, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність.

Суд, заслухавши позивачку та її представника ОСОБА_1, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_3 необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_3 з відповідачем ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому 28 травня 2012 року виконавчим комітетом Вашківецької міської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №09 - шлюбі, який заочним рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 07.12.2015 року - розірвано, що підтверджується копією рішення. У сторін є одна неповнолітня дитина: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія НОМЕР_3, виданого 29 вересня 2011 року виконавчим комітетом Карапчівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №38.

З довідки Карапчівської сільської ради №2546 від 05.12.2016 року вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрована в АДРЕСА_2, в її склад сім'ї входить - матір ОСОБА_7. та донька ОСОБА_6

З акту обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_3 №1404 від 05.12.2016 року вбачається, що на час обстеження ОСОБА_3 зареєстрована та проживає в АДРЕСА_2, разом з дочкою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у господарстві своєї матері. Сім'я проживає у задовільних матеріально-побутових умовах. Джерелом доходів являється пенсія матері ОСОБА_7

Судом також встановлено, що 09 листопада 2015 року між позивачкою ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 укладено шлюбний договір, який посвідчений 09.11.2017 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Холоменюк О.І., зареєстрований в реєстрі за №982, що підтверджується його копією.

Відповідно до Розділу І.1 шлюбного договору, положення цього договору будуть стосуватися виключно майнових відносин між ними, подружжям і не стосуватимуться інших питань подружнього життя, у тому числі і їхніх майнових прав та обов'язків як батьків.

Відповідно до Розділу ІІ.1 шлюбного договору, сторони підтвердили, що майно, яке належить їм на даний час, а також таке, яке буде набуте (придбане) кожним в майбутньому, вони поділяють на таке, що має статус особистої приватної власності чоловіка та дружини. При цьому під «майном» розуміють: будь-які речі, як рухомі, так і нерухомі (в тому числі, але не виключно, - садиби, окремі житлові будинки, квартири, інші об'єкти нерухомості, земельні ділянки, цінні папери, автотранспортні засоби тощо); грошові кошти незалежно від того, у якій валюті вони існують; будь-які майнові права, а саме: права на частки у статутних капіталах господарських товариств; - прибутки (дивіденди); - права на акції та/чи інші цінні папери; будь-що інше, що відноситься до майнових корпоративних прав того із подружжя, хто є учасником господарського товариства; права вимоги за грошовими та/чи іншими зобов'язаннями; права на будівельні матеріали та конструктиві елементи, які були використані або можуть бути використані для будівництва житлового будинку, нежитлових приміщень, тощо.

Відповідно до Розділу ІІ.2 шлюбного договору, сторони підтвердили, що особистою приватною власністю кожного з них, як подружжя є:

а). грошові кошти, внесені чоловіком або дружиною на його/її особистий рахунок у банківську (кредитну) установу незалежно від джерела походження грошових коштів та часу відкриття/поповнення рахунку;

б). майно, набуте чоловіком або дружиною за час шлюбу, але на кошти, які належали йому/їй особисто, або оформлене за одним із подружжя незалежно від джерела походження/отримання коштів;

в). майно, набуте чоловіком або дружиною до шлюбу;

г). майно, набуте чоловіком або дружиною за час шлюбу, але на підставі договору дарування або у порядку спадкування;

д). нерухоме майно, автотранспортні засоби, що вже придбане чоловіком або дружиною за час перебування у шлюбі чи буде придбаватися у шлюбі на ім'я одного із подружжя будь-яким способом, відмінним від дарування чи успадкування.

Зокрема та з огляду на викладене, подружжя вважають особистою приватною власністю: чоловіка - ОСОБА_4: будівельні матеріали та конструктивні елементи, загальною вартістю 100000,00 грн., які були використані та в подальшому будуть використані для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд на земельній ділянці, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_2, площею 0,1000 га у межах згідно з планом, розташовану за адресою м.Вашківці вул.С.Стрільців, Вижницького району Чернівецької області, цільове призначення - 1.8. - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, право власності ОСОБА_4 на яку підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку, виданим 11.11.2010 року відділом Держкомзему у Вижницькому районі Чернівецької області згідно із рішенням Вашковецької міської ради від 02 вересня 2010 року №164-30/10 30 сесії 5 скликання.

Сторони погодили, що на майно, яке є особистою приватною власністю кожного з них, за будь-яких умов не поширюються положення глави 8 Сімейного кодексу України (у тому числі ст.ст.60, 62 СК України) та ст.ст.369 ЦК України.

Відповідно до п. IV.1 шлюбного договору, цей шлюбний договір набуває чинності з моменту нотаріального посвідчення.

Згідно з ч.ч. 1, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим кодексом та іншими нормативно-правовими актами на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Серед загальних засад регулювання сімейних відносин у ч. 2 ст. 7 СК України закріплена можливість урегулювання цих відносин за домовленістю (договором) між їх учасниками. Стаття 9 СК України визначає загальні межі договірного регулювання відносин між подружжям, а саме: така домовленість не повинна суперечити вимогам СК України, іншим законам та моральним засадам суспільства.

Договір, у тому числі і шлюбний, передусім є категорією цивільного права, тому відповідно до ст. 8 СК України у випадках договірного регулювання сімейних відносин застосовуються загальні норми ст.ст. 3, 6 ЦК України щодо свободи договору, глави 52, 53 ЦК України щодо поняття та умов договору, його укладення зміни та розірвання.

Частиною 3 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, надаючи особам право вибору: використати існуючі норми законодавства для регулювання своїх стосунків або встановити для цих стосунків правила своєї поведінки.

Таким чином реалізується принцип свободи договору відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України, що полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати можливість укласти договір (або утриматися від його укладення), визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому позицію іншої сторони та обмеження щодо окремих положень договору, встановлених законом.

Оскільки шлюбний договір є актом вільного волевиявлення, сторони можуть включити до нього інші умови майнового характеру, які не суперечать загальним засадам сімейних відносин, що визначені ст. 7 СК України. Отже, сторони не можуть на власний розсуд врегулювати у договорі свої відносини лише у випадках, якщо існує пряма заборона, встановлена актом цивільного законодавства, заборона випливає зі змісту акта законодавства, така домовленість суперечить суті відносин між сторонами.

Про необхідність застосування норм цивільного законодавства при визнанні шлюбного договору недійсним вказано у ст. 103 СК України.

Виходячи зі змісту статей 9, 103 СК України, статей 203, 215 ЦК України підставою недійсності шлюбного договору є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) таких вимог: 1) зміст шлюбного договору не може суперечити законодавству України, а також моральним засадам суспільства; 2) волевиявлення кожного із подружжя при укладенні шлюбного договору має бути вільним відповідати його внутрішній волі; 3) шлюбний договір має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє цивільний правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як вбачається зі змісту шлюбного договору нотаріусом було роз'яснено про зміст та обов'язків за цим договором, про правові наслідки укладеного ними правочину (в тому числі, але не обмежуючись ст.ст.215-236, 319 ЦК України, ст.ст.57-74, 92-103 СК України).

Відповідно до п.V.2 шлюбного договору, сторони стверджують, що у момент укладання цього договору вони усвідомлювали (і усвідомлюють) значення своїх дій і могли (можуть) керувати ними; розуміють природу цього правочину, свої права та обов'язки за договором; при укладенні договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними; договір укладається зі справжньою їхньою волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску; договір укладається на вигідних для сторін умовах і не є результатом впливу тяжких для подружжя обставин; правочин вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків (не є фіктивним); цей правочин не приховує інший правочин (не є удаваним); вони володіють українською мовою, що дає їм можливість зрозуміти текст цього правочину та всі без винятку його умови.

Таким чином, при укладенні шлюбного договору як і позивачка ОСОБА_3, так і відповідач ОСОБА_4 однаково розуміли та усвідомлювали значення своїх дій, умови договору, його природу і правові наслідки, що створюються за даним договором. У договорі узгодили всі істотні умови, заперечень та доповнень не мали, про що свідчать їх особисті підписи на договорі.

Норми СК України у статтях 57,60,61, на підставі частини першої статті 7 цього Кодексу встановлюють принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:1) майно набуте подружжям за час шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу є особистою приватною власністю кожного з них.

Згідно з частиною другою статті 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої статті 93 СК України шлюбний договір регулює майнові відносини між подружжям, визначає їхні майнові права та обов'язки.

У частинах 4, 5 статті 93 СК України містяться обмеження щодо змісту шлюбного договору: по-перше, договір не повинен ставити одного із подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище порівняно із законодавством; по-друге, за шлюбним договором не може передаватись у власність одному із подружжя нерухоме майно та інше майно, право на яке підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ст. 103 СК України шлюбний договір може бути визнаний недійсним за рішенням суду з підстав, встановлених Цивільним кодексом України.

Підставами визнання шлюбного договору недійсним є, в основному, ті ж самі, що і для інших цивільно-правових правочинів.

З аналізу норм ЦК України та СК України можна дійти висновку, що одними із основних підстав визнання шлюбного договору недійсним, зокрема є:1) включення умов, які ставлять одного з подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище (ч. 4 ст. 93 СК України) або укладення шлюбного договору під впливом тяжкої обставини (ст. 233 ЦК України); 2) укладення договору без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином (фіктивний правочин ст. 234 ЦК України), тощо.

Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 28.01.2015 р. за №6-230цс14, категорія «надзвичайно невигідне матеріальне становище», вжита у ч. 4 ст. 93 СК України, має оціночний характер і підлягає доведенню стороною відповідно до ч.3 ст10 ЦПК України.

Норма ст.97 СК України надає подружжю право визначати у шлюбному договорі правовий режим майна, набутого до чи під час шлюбу, та не містить заборон або будь-яких обмежень цього права.

Відповідно до ст.129 Конституції України, ст.ст. 10, 11, 59,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Таким чином, обов'язок доказування покладається на сторони спору. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Матеріально-правовий зміст обов'язку подавати докази полягає в тому, що, у випадку його невиконання суб'єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Крім того, слід зазначити, що при поданні позовної заяви та протягом розгляду цивільної справи позивачка не скористалась своїм процесуальним правом та не надала до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування. Крім того, позивачкою ОСОБА_3 заявлено вимогу щодо визнання п.б) і п.д) розділу ІІ.2 недійсними посилаючись на вкрай важкі для неї обставини та умови договору, однак вимог щодо скасування пунктів 4.5 розділу V.2 не заявлено.

Таким чином, оскільки норми сімейного і цивільного законодавства не містять заборони чи обмеження права сторін шлюбного договору у визначені цими сторонами правового режиму майна, набутого ними під час шлюбу, суд приходить до висновку, що шлюбний договір відповідає вимогам ст.ст.93, 97 СК України, ст.ст.203, 215 ЦК України. а тому позовні вимоги позивачки про визнання шлюбного договору недійсним задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.93, 97, 103 СК України ст.ст.6, 16, 293 ЦК України, ст.ст.10, 11,16, 57-61, 88, 212-215, 218 ЦПК України, Суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, де третьою особою без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача є приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Холоменюк О.І., про визнання недійсними пункту б) та пункту д) Розділу ІІ.2. шлюбного договору укладеного 09 листопада 2015 року між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Холоменюк О.І., зареєстрованого в реєстрі за №982, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення - з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Чернівецької області через Вижницький районний суд Чернівецької області.

Суддя: І. А. Кибич