Справа № 202/7578/16-ц
01 березня 2017 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді - Шклярука Д.С.
при секретарі - Шишляннікові О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за договором позики, -
Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначає, що 21 лютого 2014 року вона за договором позики згідно до ст. 1046 ЦК України передала у власність її племіннику ОСОБА_2 11 000 доларів США.
Її племінник, відповідач, за цим договором зобовязався повернути їй 11 000 доларів США в строк до 21 травня 2014 р.
На підтвердження укладання договору позики та його умов згідно до ст. 1047 ЦПК України була складена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому 11 000 доларів США 21.02.2014 р. і з цього моменту, тобто з 21.02.2014 р. договір позики є укладеним.
Після смерті її молодшої сестри, матері - одиначки, її сину, тобто її племіннику відповідачу, було нікому допомогти у скрутних умовах. Саме у лютому 2014 р. власник квартири, яку знімав відповідач, вирішив її продати. Для того, щоб позичальник мав змогу і надалі мешкати в цій квартирі йому терміново було необхідно ще 11 000 доларів США, які він і отримав від неї.
Саме завдяки її своєчасної допомоги відповідач в той же день, 21 лютого 2014 р., став власником квартири АДРЕСА_1, яку раніше винаймав.
Річ у тому, що вона, щоб забезпечити племінника 11 000 доларами США, сама їх запозичила під зобовязання повернути їх за першою вимогою позичальника, але не пізніше 01.06.2014 р.
Складаючи договір позики вона спиралась на свій депозитний договір, а можливими збитками, які могли б виникнути при достроковому знятті з рахунку коштів на деякий невеликий термін вона знехтувала на користь племінника.
08.05.2014 р. вона виконуючи власне зобовязання по договору позики, зняла з депозитного рахунку усі свої заощадження, конвертувала їх у 11 000 дол. США та повернула борг.
Але, ані 21 травня 2014 року, ані пізніше і до цього дня, всупереч ч. 1 ст. 1049 ЦК України, боржник не повернув їй позику, або навіть її частину.
Таким чином, позичальник не приступив до виконання зобовязань, не виконав його у строк.
Згідно до ч.2 ст. 612 позичальник відповідає за збитки, що виникли внаслідок прострочення зобовязань.
Внаслідок невиконання боржником зобов'язань вона втратила усі свої заощадження, та будучи на пенсії вимушена працювати, щоб хоч якось вижити.
Невизначеність з такою величезною для неї сумою вже два с половиною роки наносить їй щоденно душевні страждання, особливо, коли вона вимушена роздивлятись цінники на харчі, або платіжні вимоги за комунальні послуги.
Вона неодноразово зверталася до племінника, борг він визнає, але виконувати свої зобовязання найближчим часом не збирається, тому що весь час, як він каже, виплачує борги по споживчим кредитам на харчі, одежу, відпочинок, тощо.
Її душевні страждання викликані саме діями боржника та його поведінкою по відношенню до неї, чоловіка та інших членів її родини. Не тільки вона, але і члени її родини намагались умовити племінника повернути борг, але зустрічали від нього тільки хамську поведінку.
Можливо саме ці щоденні душевні страждання і призвели до різкого погіршення її здоровя, в тому разі зору та слуху, загострились хронічні захворювання.
Отримати належну медичну допомогу вона також не в змозі, так як навіть проведення обстеження зараз коштує таких коштів, які вона не в змозі виділити зі свого бюджету.
Нанесену відповідачем їй моральну шкоду вона оцінюю у 150 грн. в день, тобто у суму 136800 грн.
Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та предявлений позов просила задовольнити у повному обсязі. В судове засідання 01.03.2017 року не з'явилася, надала письмову заяву у якій просить здійснювати розгляд справи без її участі та позовні вимоги задовольнити. Письмово висловила свою згоду на заочний розгляд справи.
Відповідач заперечень проти позову не надав, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, причин не повідомив, свого представника до суду не направив, заперечень проти позову не надав, на підставі чого з урахуванням згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням даного рішення заочно.
Суд, вивчивши матеріали справи та письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Викладені обставини підтверджуються письмовою розпискою, наявною у матеріалах справи, яка була звірена із дослідженим судом оригіналом.
Грошові кошти у обумовлений строк, тобто до 21 травня 2014 року, відповідачем позивачці повернуті не були.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
У відповідності до ч. 1 ст. 1040 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Як вбачається із наданих позивачкою документів, вона дійсно має відкритий банківський (депозитний рахунок «Накопичувальний на 12 міс.») у ПАТ КБ «ПриватБанк», процентна ставка по якому у періоди з 2014 по 2016 рр. становила 16,0 %, 20,0 %, 16,0 %.
Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
За змістом ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі… відшкодовується особою, яка її завдала…
Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту немайнових прав, які є абсолютними, невідчужуваними і не можуть бути предметом зобов'язання.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.
В задоволенні іншої частини позовних вимог суд вважає необхідним відмовити.
Керуючись ст.ст. 209, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 3888,00 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого Цивільним процесуальним кодексом України.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, на рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційний суд Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя: Д.С. Шклярук