Справа № 310/6399/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

08 вересня 2017 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді..........ОСОБА_1,

при секретарі…………..ОСОБА_2,

за участю позивачки та її представника адвоката ОСОБА_3, відповідачки та її представника адвоката ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

В с т а н о в и в :

ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власником домоволодіння №25 по вул.Чкалова у місті Бердянськ Запорізької області. Поряд із її домоволодінням у домоволодінні №23 проживає відповідач ОСОБА_6. Їх земельні ділянки мають обмеження у вигляді дії зони земельного сервітуту, яким встановлено призначення для обслуговування житлового будинку та господарчих споруд та передбачені умови: використання земельної ділянки у відповідності до чинного містобудівного законодавства (ст.ст.21,25 Закону України «Про основи містобудування», ст.23 Закону України «Про планування і забудову територій»); не допускати виконання будівельних робіт без дозволу та затвердженого у встановленому порядку проекту, або з відхиленням від нього; використання земельної ділянки за цільовим призначенням. Але сусідка, з порушенням будівельних, протипожежних, санітарних норм і правил, без відповідних дозволів та погоджень із державними органами, в межах діючого земельного сервітуту, побудувала паркан, самовільно зайняла територію спільного користування, чим унеможливила обслуговування її будинку. Вважає, що відповідачка цими діями порушила вимоги п. 3.17 Б.2.4.-1-94 «Планування та забудова міських та сільських поселень», відповідно до якого відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни має бути не меншою ніж 1,0 метр, при цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Самовільно збудованим парканом, відповідач, будучи власником сусідньої земельної ділянки, порушуючи правила добросусідства, унеможливила користування їй земельною ділянкою, на якій діє сервітут зареєстрований в Книзі записів договорів на встановлення сервітутів від 21.04.2005 р. за №486, а саме, перекрила єдиний прохід вздовж її будинку і унеможливила його обслуговування, чим порушила п.п.2.5.2,2.5.14 правил благоустрою забезпечення чистоти, порядку в громадських місцях міста Бердянськ. 10.10.2014р., 30.03.2015р. вона зверталась до виконкому Бердянської міської ради з проханням провести обстеження вищезазначеного паркану і постійно діючою комісії з розгляду звернень громадян були проведені обстеження, за наслідками яких складено протоколи № 20/14 від 10.02.2014р. та №06/15 від 16.06.2015р., який затверджений рішенням виконавчого комітету Бердянської міської ради 09 червня 2015 року, де рекомендовано власникам домоволодіння №23 по вул.Чкалова забезпечити відстань та висоту огорожі між домоволодіннями, з забезпеченням інсоляції суміжної земельної ділянки №25 по вул.Чкалова в м.Бердянск. На підставі цього рішення вона звернулась до Бердянського відділу ДУ «Запорізький ОСОБА_7», який провівши обстеження встановив порушення норм інсоляції та порушення норм ДБН В.2.5-28-2006 «Природне та штучне освітлення». На усні вимоги виправити вказані порушення відповідач не реагує. Просила суд усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, на якій встановлено сервітут, через зобов'язання власника домоволодіння №25 по вул..Чкалова в м. Бердянську ОСОБА_6 відновити встановлений порядок користування земельним сервітутом встановленим між домоволодінням №23 та №25 по вул. Чкалова в м.Бердянськ Запорізької області з забезпеченням відстані і висоти огорожі між домоволодіннями, з забезпеченням інсоляції її земельної ділянки.

У судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримали та пояснила, що вона проживає у цьому будинку з 1969 року, відповідачка весною 2012 року придбала сусідній з нею будинок для відпочиваючих по вул.Чкалова, 23. В 2014 році вони поставила там 2-х метровий паркан і закрили їй світло у 3-х кімнатах, які виходять на ту сторону. Просила у повному обсязі задовольнити її позов.

Представник позивачки адвокат ОСОБА_3 (договір від 25.12.2015р.) у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та пояснив, що у будинку позивачки були виявлені порушення норм інсоляції, відповідно до ДБН відстань від паркану не повинна бути меншою ніж 1м, тому незалежно від того чи є сервітут, чи немає, норми ДБН порушені. Також зазначив, що незалежно від того що немає підпису другої сторони у договорі сервітуту, цей договір зареєстрований, оскільки записаний в Книзі записів договорів, тому є діючим. Також виїзна комісія встановила факт порушення, тому необхідно відновити попереднє становище або встановити паркан на відстані 1м та висотою не більше 1,5м.

Відповідачка у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та зазначила, що ніякого договору сервітуту між ними немає, не відомо з ким і коли він був укладений, при купівлі цього будинку в 2012 році їй ніхто не повідомляв про сервітути, вона ніколи не бачила такого договору, крім того, саме будинок відповідачки стоїть на межі їх земельних ділянок, всі проведені позивачкою заміри не відповідають дійсності. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідачки адвокат ОСОБА_4 (договір від 01.02.2017р.) у судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги не обґрунтовані, зміст позовних вимог не конкретний, має місце протиріччя. Також на підтвердження своїх вимог позивач посилається на земельний сервітут від 21.04.2005р. між нею та попереднім власником земельної ділянки ОСОБА_8, але 17.05.2012р. між відповідачкою та ОСОБА_8 в установленому законом порядку був оформлений договір купівлі-продажу цієї земельної ділянки, в якому зазначено, що відносно цієї земельної ділянки не укладено будь-яких договорів щодо відчуження, користування іншими особами (сервітутів). Також, за даними управління Держкомзему у м. Бердянську Запорізької області обмежень та обтяжень на цю земельну ділянку у відділі земельних ресурсів не зареєстровано, що підтверджено їх довідкою від 08 травня 2012 року. Позивач до позовної заяви додає копію договору про встановлення земельного сервітуту, в якому взагалі відсутні підпис сторони договору ОСОБА_8 та дата його підписання сторонами. Вперше про цей сервітут відповідачка дізналася з цієї позовної заяви. Тому твердження позивача, що у зв'язку з встановленням відповідачкою у межах своєї земельної ділянки декоративної огорожі, вона порушила її права у межах цього сервітуту, є безпідставними. Тим більш навіть у тексті цього договору (п.3.3) зазначено, що земельний сервітут припиняється у разі його невикористання протягом трьох років. На теперішній час ніякого договору з позивачкою, чи рішення суду про встановлення сервітуту немає, ОСОБА_5 не зверталася до відповідачки з проханням отримання дозволу на прохід по її земельній ділянці (двору) для виконання ремонтних робіт. Крім того, позивачка ОСОБА_5 систематично грубо порушувала правила добросусідства, тому ОСОБА_6 для усунення перешкод у користуванні своєю земельною ділянкою та для запобігання втручання в її особисте і сімейне життя з боку позивача, для забезпечення правил добросусідства, була змушена восени 2014 року встановити у своєму дворі, в межах своєї земельної ділянки, тимчасову, не капітального типу, декоративну огорожу, згідно зі своїми правами власника. Також вважає, що відстань в 1м, про яку зазначає представник позивача не відноситься до спірної огорожі, а більше відноситься до домоволодіння позивачки, яке розташовано на межі земельних ділянок №23 та №25, з грубим порушенням встановлених норм та правил. Будинок позивачки не забезпечено влаштуванням необхідних інженерно-технічних заходів, які запобігатимуть стікання атмосферних опадів з карнизів та покрівель на територію сумісної ділянки. Також безпідставні посилання позивачки на два протоколу виїзних засідань постійно діючої міжвідомчої комісії за №2014 від 20.11.2014 року та 06/15 від 16.04.2015 року, в яких зазначено: «рекомендувати власникам домоволодіння по вул.Чкалова,23, забезпечити відстань та висоту огорожі між домоволодіннями з забезпеченням інсоляції суміжної земельної ділянки по вул.Чкалова,25». В цих протоколах відсутні дані про сервітут, що огорожа визнана самочинною спорудою, не вказані рекомендовані комісією конкретні розміри огорожі, та яка повинна бути відстань від домоволодіння ОСОБА_5, які конкретно правові норми відповідачкою були порушені, тому ці протоколи не мають ніякого доказового значення, як не має доказового значення і протокол №32 від 20.06.2014 року проведення досліджень освітленості робочого місця, в п.3 якого вказано: житлова кімната (схід), частково затінена сусідською будівлею, але не вказано найменування будівлі, на якій відстані розташована від дослідженої кімнати, не вказано, що це спірна огорожа, яка між іншим на вказаний час обстеження (20.06.2014 року) відповідачкою ще не була встановлена. Також у цьому протоколі не вказано скільки кімнат у будинку, та у звязку з чим вони не досліджувались на освітленість. Не вказані конкретні причини того, що в обстежуваній кімнаті було встановлено природне освітлення нижче допустимого значення (зменшене). Відповідачка стверджую, що ніякого відношення до зменшення освітленості в кімнатах будинку ОСОБА_5 вона не має. Крім того зазначив, що декоративна огорожа не визнана самочинним будівництвом у встановленому порядку, не внесена до технічних документів на домоволодіння, як така, що збудована самочинно, її характеристики немає. Позивачка не надала доказів, того, що ця декоративна огорожа не відповідає технічним, екологічним, санітарним, протипожежним та іншим правилам та нормам, несе загрозу третім особам, суттєво порушує їх права та інтереси держави. З цього приводу позивачка не надала до суду відповідного висновку експертизи. На теперішній час відповідачка не притягувалася до відповідальності за будь-які порушення при зведенні цієї огорожі, не має ніяких приписів відповідних державних та контролюючих органів відносно цього об'єкту. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що він є чоловіком відповідачки, з позивачкою у них конфліктні відносини. Все почалося після купівлі будинку у 2012 році, відкриті вікна сусідки виходили до них у двір, вона постійно втручалася зі своїми зауваженнями та коментаріями з приводу того, що відбувалося у них у дворі. Спочатку вони натягнули тіньову сітку між стовпчиками, але сусідка проникла у їх двір і порізала цю сітку, цей факт був зафіксований дільничним інспектором, є пояснення. Тому у нього не було іншого виходу, як відгородити своє майно та захистити свою родину, тому він був вимушений поставити цю декоративну огорожу. Ця огорожа від сусідки приблизно 60 см, а у найменшому місце десь 20 см. Така відстань не заважає обслуговуванню будинку, а там де 20 см, якщо позивачці потрібно буде щось зробити з ремонтних робіт, то вони можуть зняти у тому місце, але вона до них ніколи не зверталася з цього приводу. Про сервітут він дізнався кілька днів назад.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона є подругою позивачки, часто буває у неї вдома, чула як сварилися з нею сусіди. У позивачки у будинку темно і волого, так як там вже приблизно 2 роки стоїть 2-х метровий паркан від сусідів, немає вентиляції, там сніг і листя. Паркан на відстані 30 см від вікон, а біля останнього вікна десь 15-16 см. Все це вона визначила візуально, раніше такої вологи там не було.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона донька відповідачки, з того часу як вони придбали будинок у них з позивачкою, яка живе по сусідству, склалися неприязні стосунки. Вона їх обзиває нецензурною лайкою та проклинає, постійні коментарі, з вікон у двір кидали сміття, хтось з її вікна перелазив до них у двір і викрав будівельні матеріали. Спочатку там була повішена тіньова сітка, але зі сторони сусідки хтось порізав цю сітку, тому вони десь 2 роки назад восени були змушені поставити цю декоративну огорожу. Відстань між цією огорожею та будинком позивачки достатня, щоб обслуговувати будинок.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона попередня власниця будинку, який купила відповідачка, з позивачкою вони постійно конфліктували до цього, прожили там 10 років. Ніякого договору сервітуту з позивачкою вона ніколи не укладала, за ремонтом вона не зверталася, вони їй казали щоб зробила злив, але сусідка сказала, що це її особиста справа.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що вона сваха відповідачки, знає, що вони спочатку поставили там сітку від сусідки, яка постійно заглядала їм у двір, але цю сітку порізали, потім поставили цю огорожу з тонкого профнастілу.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно до положень ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.3 ЦПК України, ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є власником земельної ділянки, площею 0,0305га, що розташована за адресою: м.Бердянськ, вул.Чкалова, 25, для обслуговування житлового будинку, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЗП № 156793 від 13.12.2006р. (а.с.4).

ОСОБА_6 є власником земельної ділянки, площею 0,0296га, що розташована за адресою: м.Бердянськ, вул.Чкалова, 23, для обслуговування житлового будинку, відповідно до Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.05.2012р. (а.с.62).

Відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльність органу влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових чи службових осіб.

Таким чином, під способом захисту суб'єктивних цивільних прав та інтересів розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких суд здійснює поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав чи інтересів та вплив на правопорушника.

Разом з тим, особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, на якій встановлено сервітут, ОСОБА_5 просила зобовязати відповідачку відновити встановлений порядок користування земельним сервітутом встановленим між домоволодіння № 25 та № 23 по вул.Чкалова з забезпеченням відстані та висоти огорожі між домоволодіннями та інсоляції її земельної ділянки.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Проте, всупереч зазначених норм процесуального права, позивачкою ОСОБА_5 на доведеність обставин, викладених у позовній заяві не надано будь-яких належних та допустимих доказів, у тому числі і доказів того, що між нею та відповідачкою діє договір сервітуту, яким би було встановлено порядок користування земельними ділянками, щодо висоти та відстані від її будинку зведеної відповідачкою огорожі, щодо причин порушення у деяких кімнатах її будинку норм інсоляції.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 395 ЦК України одним із видів речових прав на чуже майно є право користування (сервітут).

Відповідно до вимог ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 404 ЦК України, ст.ст. 98, 99 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою.

За правилами ст. 402 ЦК України, ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Відповідно до ч. 1 ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Згідно із ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Так, позивачкою ОСОБА_5 надано договір про установлення права обмеженого користування земельною ділянкою (сервітут) (а.с.13), в якому немає підпису праводавача ОСОБА_8, немає дати підписання цього договору. Як зазначила у судовому засіданні допитана як свідок ОСОБА_8 вона з позивачкою ніколи не укладала договору сервітуту. Крім того, у п.5.1 договору купівлі-продажу від 17.05.2012р. (а.с.62), за яким відповідачка придбала свою земельну ділянку по вул.Чкалова, 23, зазначено, що відносно цієї земельної ділянки не укладено будь-яких договорів, зокрема, щодо сервітутів.

З наданих позивачкою ОСОБА_5 протоколів виїзних засідань постійно діючої міжвідомчої комісії за №20/14 від 20.11.2014 року (а.с.6) та 06/15 від 16.04.2015 року (а.с.8), в яких не зазначена висота паркана і орієнтовно зазначена відстань від домоволодіння, а також з протоколу №32 від 20.06.2014 року проведення досліджень освітленості робочого місця (а.с.11), в якому зазначено що житлова кімната позивачки частково затінена сусідською будівлею (не зазначено, що парканом чи огорожею), не вбачається що саме висота та відстань від її домоволодіння саме спірної огорожі призводить до зниження норм інсоляції в кімнатах її будинку. Крім того, за поясненнями відповідачки, що не спростовано позивачкою, огорожа була зведена восени 2014 року, а вищезазначене дослідження освітленості проведене 20.06.2014р.

При цьому суд зазначає, що дотримання нормативної інсоляції підлягає доказуванню шляхом залучення спеціаліста або проведення експертного дослідження, що входить в обов'язок доказування позивача, а тому цей показник не може визначатися з позиції припущення. Суд неодноразово розяснював та надавав можливість позивачці та її представнику надати будь-які докази на підтвердження цих обставин.

За таких підстав суд вважає, що позивачкою не надано допустимих та належних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового засідання, доводи позивачки грунтуються лише на припущеннях, тому відсутні підстави для задоволення позову.

На підстав викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд -

В и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_1