Справа № 433/3022/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2017 року, Троїцький районний суд Луганської області в складі :

головуючого - судді Крівоклякіної Н.В.,

за участю секретаря - Рєзнікової Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Троїцьке Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 комунальним майном Луганської міської ради, ОСОБА_3, третя особа Пята Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із дійсною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 17 вересня 2014 року у м.Дніпропетровську помер її чоловік та батько відповідача ОСОБА_4, а 28 січня 2016 року у м.Луганську помер її рідний молодший син та брат відповідача ОСОБА_5, після смерті яких залишилась спадщина у виді 2/3 частки житлової квартири за адресою: м.Луганськ, кв.Якіра, 8/10. Зазначена квартира належала їй та померлим ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у рівних частках на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18.12.1995 року, однак реєстрація права власності ними проведена не була. На час смерті чоловіка вона та відповідач ОСОБА_3 були зареєстровані та проживали разом з ним за однією адресою: АДРЕСА_1, у звязку з чим вони є такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4. 22.04.2016 року вона звернулась до державного нотаріуса Пятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_5 через те, що разом з померлим сином вона не проживала, в результаті чого була заведена спадкова справа №58893934. 10.08.2016 року за її заявою Пятою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_4. З метою отримання свідоцтв про право на спадщину вона звернулась до нотаріуса, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва з тих підстав, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація про належність квартири за адресою: м.Луганськ, кв.Якіра, 8/40 ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а інших документів, які підтверджують реєстрацію права власності на вищевказану квартиру не надано. У звязку з цим вона просить визнати за нею право власності на 2/3 частки зазначеної спадкової квартири на підставі рішення суду.

В судове засідання сторони не зявились.

Позивач надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності.

Від відповідача ОСОБА_3 також надійшло письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог він не заперечує.

Третя особа Пята дніпропетровська державна нотаріальна контора також надала заяву, згідно якої просила справу розглядати без участі її представника.

Причина неявки представника відповідача ОСОБА_2 комунальним майном Луганської міської ради суду невідома, про дату та час ОСОБА_2 повідомлялось належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті Троїцького районного суду Луганської області.

Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Статтею 10 ЦПК України встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір.

Судом встановлено наступне.

Згідно копії свідоцтва про право власності від 18.12.1995 року, виданого відділом приватизації житлового фонду Луганської міської Ради народних депутатів, квартира №40, яка знаходиться за адресою: квартал Якіра, б.8 у м.Луганську належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в рівних частках (а.с.30).

Відповідно до Інформаційної довідки з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєктів нерухомого майна від 02.02.2017 року №79421401, квартира №40 за адресою: квартал Якіра, б.8 у м.Луганську не знаходиться в обтяженні, відомості в державному реєстрі іпотек відсутні, а також відсутні відомості з державного реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.68).

Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб від 01.10.2014 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Умані реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є чоловіком та дружиною (а.с.15).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть від 22.09.2014 року, виданого виконавчим комітетом Волоської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, а також лікарського свідоцтва про смерть №49, виданого Дніпропетровським центром первинної медико-санітарної допомоги №1» 17.09.2014 року, ОСОБА_4 помер 17.09.2014 року у м.Дніпропетровську (а.с.13, 21).

Як вбачається з довідки від 24.10.2016 року, виданої Комунальним підприємством «ЖГ Кіровського району» Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_1 проживала разом з сином ОСОБА_3 та чоловіком ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.26).

Згідно копії свідоцтва про народження від 15.10.1976 року, а також довідки, виданої КП «ЖГ Кіровського району» ДМР 24.10.2016 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є рідними синами позивача ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_4 (а.с.14,26).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть від 05.04.2016 року виданого Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, ОСОБА_5 помер 28.01.2016 року у м.Луганськ (а.с.12)

Згідно витягів про реєстрацію в спадковому реєстрі №43687508 від 22.04.2016 року, а також №44728486 від 10.08.2016 року після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Пятою дніпропетровською державною нотаріальною конторою були заведені спадкові справи (а.с.33-34).

Як вбачається з копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5, єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину подавши про це відповідну заяву нотаріусу, є його мати ОСОБА_1. Будь-яких інших заяв про прийняття спадщини, про відмову від спадщини спадкова справа не містить.

Відповідно до копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4, його дружина ОСОБА_1 також є єдиною, хто подав заяву про прийняття спадщини. Будь-які інші заяви про відмову від прийняття спадщини або про прийняття спадщини іншими особами у спадковій справі відсутні.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 02.09.1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат», від 23.06.2005 року № 2709-ІV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.

Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту - спадкоємці за законом.

В силу ст., ст.. 1268, 1274 ЦК України спадкоємці за заповітом чи законом мають прийняти спадщину , або не прийняти її, чи відмовитися від прийняття спадщини на користь будь- кого із спадкоємців незалежно від черги.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1268 ч.5 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст..1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як було встановлено судом, квартира №40, яка знаходиться за адресою: м.Луганськ, кв.Якіра, б.8 належить в рівних частках позивачу ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4, який помер 17.09.2014 року у м.Дніпропетровську як його дружина та рідний син, проживали разом з ним на час його, а тому вони є такими, що прийняли спадщину у виді 1/3 частки житлової квартири №40 за адресою: м.Луганськ, квартал Якіра, б.8, оскільки протягом строку, встановленого законом, не заявили про свою відмову від неї. Однак заяву про прийняття спадщини в нотаріальну контору після смерті чоловіка подала лише позивач ОСОБА_1.

Крім того позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги майна померлого сина ОСОБА_5, який помер 28.01.2016 року у м.Луганську. Вона своєчасно у встановлений законом шестимісячний термін прийняла спадщину після смерті сина у виді 1/3 частки вищезазначеної житлової квартири, подавши заяву до нотаріальної контори, на підставі якої була заведена спадкова справа. Інших заяв про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини спадкова справа не містить.

Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», в якій зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають.

Відповідно до копій постанов про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданих 12.08.2016 року та 19.08.2016 року державним нотаріусом Пятої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру №40 в будинку №8 на кварталі Якіра у м.Луганську після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_4, так як в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація про належність останнім зазначеної спадкової квартири, а інших документів, що підтверджують реєстрацію права власності на вищевказану квартиру не надано (а.с.35, 36).

При цьому суд приймає до уваги той факт, що відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Як вбачається з п.2 ч.3 ст.3 вищезазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за умови, що на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Обовязкова державна реєстрація прав власності на всі без винятку обєкти нерухомості введена лише з 29.06.1998 року, оскільки з цього дня набрала чинності Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998 року №121.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло, свідоцтво видане 18.12.1995 року, тобто до набрання чинності Інструкцією, яка передбачає обовязкову державну реєстрацію прав власності на обєкти нерухомості. Тому позивач ОСОБА_1 та померлі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 набули право власності на належну кожному з них 1/3 частину житлової квартири №40 у будинку №8 на кварталі Якіра у м.Луганську у встановленому законом порядку.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на 2/3 частини квартири №40 за адресою: квартал Якіра, б. 8 у м.Луганську в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_5 та чоловіка ОСОБА_4 підлягають задоволенню, оскільки використати позивачем реалізацію її права на спадкове майно через такий механізм, як отримання свідоцтв про право власності на спадкове майно у нотаріальній конторі виявляється неможливим з незалежних від неї причин. Тому реалізувати своє право на спадкове майно позивач може лише через суд , у відповідності до ст. 16 ЦК України.

Вирішуючи питання про стягнення судового збору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст..88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Однак позивач у позовній заяві просила суд покласти судові витрати на неї.

На підставі викладеного, ст..1216,1223, 1261, 1262, 1268, 1269, 1270 ЦК України, керуючись ст..10,11,57,60, 88, ч.3ст.209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 комунальним майном Луганської міської ради, ОСОБА_3, третя особа Пята Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право власності на 2/3 частки трикімнатної квартири, розташованої за адресою: м.Луганськ, кв.ЯкіраАДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, який помер 17 вересня 2014 року та після смерті ОСОБА_5, померлого 28 січня 2016 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Луганської області через Троїцький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 24 лютого 2017 року.

Суддя Н.В. Крівоклякіна

24.02.17

02.02.17