Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 325/2160/15 головуючий у 1 інстанції Васильцова Г.А.
провадження № 22-ц /778/16/17 суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого судді Маловічко С.В., суддів Гончар М.С., Кочеткової І.В.,

за участю секретаря Зубкової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» на рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 03 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» про стягнення заробітної плати, компенсації за її несвоєчасну виплату, компенсації за невикористану відпустку, компенсації за затримку розрахунку при звільненні, моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Прогрес» про стягнення заробітної плати та моральної шкоди, в якій просив суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за травень, червень, липень 2015 року за вирахуванням податків та обовязкових платежів в сумі 7 608,58 грн., збережений заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 20 823,92 грн., компенсацію за час затримки виплати заробітної плати в сумі 193,39 грн., компенсацію за невикористану відпустку у сумі 800,92 грн., а також на відшкодування моральної шкоди 3 000 грн.

У лютому-березні 2016 року позивач, остаточно уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за січень, травень, червень, липень 2015 року за вирахуванням податків та обовязкових платежів в сумі 9 497,78 грн., збережений заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 29 766 грн., компенсацію за час затримки виплати заробітної плати в сумі 1 364,27 грн., компенсацію за невикористану відпустку 721,60 грн., а всього 41 349,65 грн., а також на відшкодування моральної шкоди 3 000 грн.

Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що він працював трактористом в ТОВ «Прогрес», але у звязку з систематичною невиплатою заробітної плати він звільнився з роботи за власним бажанням. При звільненні підприємством з ним не було здійснено остаточного розрахунку, внаслідок чого залишилась невиплаченою заробітна плата за відпрацьований час, компенсація за невикористані дні відпустки. На його неодноразові звернення відповідач належні йому суми не виплатив. Тому просив стягнути з відповідача, окрім невиплаченої заробітної плати разом з компенсацією днів відпустки, також середній заробіток за час затримки розрахунку, компенсацію у звязку з втратою частини доходу, моральну шкоду у вищезазначених сумах.

Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 03 березня 2016 рокупозов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Прогрес» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі за січень, травень, червень, липень 2015 року за вирахуванням податків та обовязкових платежів в сумі 9 497,78 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 29 766 гривень, компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати в сумі 1364,27 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 721,60 грн., а всього 41 349,65 гривень.

Стягнуто з ТОВ «Прогрес» на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 1000 гривень.

Стягнуто з ТОВ «Прогрес» на користь ОСОБА_2 суму судових витрат у розмірі 162,04 гривні.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду ТОВ «Прогрес» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, зокрема, на своєчасну виплату позивачу заробітної плати, просить рішення суду першої інстанції змінити: скасувати в частині задоволених вимог та ухвалити нове рішення про задоволення позову в частині стягнення з ТОВ «Прогрес» компенсації за невикористану щорічну відпустку в сумі 650 грн. 11 коп., а в задоволенні інших позовних вимог відмовити.

В судове засідання апеляційного суду 02 березня 2017р. апелянт не з»явився, будучи належним чином повідомлений, про що мається зворотне поштове повідомлення про отримання судової повістки 07.02.2017р. Заяв або клопотань по відкладення справи до апеляційного суду ним спрямовано не було, тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглянуто за відсутності представника апелянта.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_3, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі наказу № 1-к від 15.01.2015р. ОСОБА_2 був звільнений з підприємства ТОВ «Прогрес» за згодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується записом у трудовій книжці / а.с. 13-з.с/.

На підставі наказу № 6-к від 30.04.2015р. позивач знову був прийнятий на підприємство ТОВ «Прогрес» на посаду тракториста, що підтверджується записом у трудовій книжці / а.с. 13-з.с/.

Наказом № 10/1-к від 07.07.2015р. ОСОБА_2 був звільнений з підприємства ТОВ «Прогрес» за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України, що підтверджується записом у трудовій книжці / а.с. 13-з.с/.

Суд за наявними матеріалами справи, оскільки відповідач жодного разу протягом розгляду справи у судові засідання не з»явився, не надавши як роботодавець у трудовому спорі жодного документа про розрахунки з працівником ОСОБА_2, встановив, що на час звільнення позивачу не була виплачена заробітна плата за січень 2015 року у розмірі 1 894,31 грн., за травень 2015 року у розмірі 3 270,55 грн, за червень 2015 року - 3 584,62 грн, за липень 2015 року у розмірі 748,30 грн, а всього у розмірі 9497,78 гривень, про що свідчать розрахунки /а.с. 73-75/.

Вказані обставини встановлені судом за довідкою Пенсійного фонду України /а.с. 14/ та за відомостями з інформаційного фонду ДРФО ДФС України про суми виплачених доходів та утриманних з них податків та обов»язкових платежів /а.с. 44/.

Інших доказів про розмір невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористані дні

відпустки суду не було надано, хоча судом були прийняті всі необхідні міри для витребування у відповідача відповідних документів.

Отже, встановивши за наявними в матеріалах справи документами факт нездійснення робо-

тодавцем повного розрахунку з працівником при звільненні, а також встановивши розмір належ-

них невиплачених коштів, суд стягнув їх з відповідача разом з компенсаційними виплатами за ст.

117 КЗпП та суму компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, а також на відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «Прогрес» наголошує на тому, що на час звільнення ОСОБА_2 не мав перед ним заборгованості по заробітній платі, про що надав відомості про виплату зарплати позивачеві. Вказує, що не виплатив позивачу лише компенсацію за невикористані дні відпустки за відпрацьований час у сумі 650,11 грн. Тому вважає, що суд неправильно встановив дійсні обставини щодо розрахунків між сторонами і просить у зв»язку з цим змінити рішення суду, стягнувши з нього на користь позивача лише компенсацію за невикористану відпустку, відмовивши в іншій частині вимог позивача.

До апеляційної скарги ТОВ «Прогрес» було долучено копії відомостей на виплату грошей № ВЗП-000002 за січень 2015р., № ВЗП-000004 за травень 2015р., № ВЗП-000005 за червень 2015р., № ВЗП-000006 за липень 2015р., згідно з якими від імені ОСОБА_2 було проставлено підпис на одержання заробітної плати за січень у сумі 1 894,31 грн., за травень 3270,55 грн., за червень 3 564,82 грн., за липень 839,65 грн. ( а.с. 90-93). Тобто за вказаними відомостями боргу по зарплаті у ТОВ «Прогрес» перед ОСОБА_2 не мається.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, ОСОБА_2 вказував, що у вищезазначених долучених на стадії апеляційного провадження відомостях про отримання заробітної плати він не розписувався та зазначених в них коштів не отримував, у зв»язку з чим просив призначити у справі судову почеркознавчу експертизу підписів у відомостях, вчинених навпроти його прізвища, якими засвідчено отримання ним зарплати за січень, травень, червень і липень 2015р.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 05 липня 2016р. було призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої було доручено Дніпропетровському НДІСЕ МУЮ, а на вирішення якій були поставлені запитання: ким виконано підписи від імені ОСОБА_2 у відомостях на виплату грошей № ВЗП-000002 за січень 2015р., № ВЗП-000004 за травень 2015р., № ВЗП-000005 за червень 2015р., № ВЗП-000006 за липень 2015р. самим ОСОБА_2 чи іншою особою ( а.с. 160-161).

Згідно з висновком експерта № 3847-16 від 02.11.2016р. за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, підписи від імені ОСОБА_2 у відомостях № ВЗП-000002 за січень 2015р., № ВЗП-000004 за травень 2015р., № ВЗП-000005 за червень 2015р., № ВЗП-000006 за липень 2015р. виконані не ОСОБА_2, а іншою особою з наслідуванням його справжньому підпису ( а.с. 173-182).

Інших належних і допустимих доказів про отримання позивачем нарахованої зарплати за роботу у січні, травні, червні, липні 2015р. відповідач не надав.

Відтак, колегія вважає, що в такому разі відповідач не довів, що виплатив ОСОБА_2 заробітну плату за вказані місяці роботи, а розмір заборгованості є підтвердженим як зазначенням нарахованих сум самим відповідачем, так і обґрунтовано взятими судом в якості доказів довідкою Пенсійного фонду України та відомостями з інформаційного фонду ДРФО ДФС України.

Отже, із зазначених обставин випливає висновок, що роботодавець не здійснив остаточного розрахунку з працівником ОСОБА_2 при його звільненні, не сплативши йому заробітну плату за січень 2015р. у сумі 1 894,31 грн., за травень 2015р. 3270,55 грн., за червень 2015р. 3 564,82 грн., за липень 2015р. 839,65 грн., тому суд обґрунтовано стягнув

цю зарплату з відповідача на користь позивача.

Несплату компенсації за дні відпустки за відпрацьований період визнав сам відповідач, тому суд правильно вважав, що ця компенсація підлягає стягненню на користь позивача, правильно обрахувавши її розмір.

Згідно вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Встановивши, що розрахунок з позивачем при звільненні проведений не був, суд у відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України правомірно стягнув з роботодавця середній заробіток за час затримки розрахунку, який визначив станом на 01.03.2016р. день ухвалення рішення, а також компенсацію за несвоєчасну виплату зарплати.

Правильними колегія вважає також і висновки суду щодо наявності підстав для відшкодування працівникові моральної шкоди у розмірі 1 000 грн., зважаючи на спротив роботодавця виплатити працівнику його зароблені кошти, на що, зокрема, вказує надання навіть суду неправдивої інформації про виплату йому зарплати.

Разом з тим, колегія не може на стадії апеляційного розгляду вирішувати питання по збільшеним позовним вимогам позивача, що просить представник позивача ОСОБА_3, оскільки положеннями ст. 303 ЦПК України передбачені межі апеляційного розгляду.

Так, згідно зі статтею 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Тобто збільшення періоду невиплати позивачу нарахованих сум є підставою для пред»явлення ним нового позову.

Зважаючи на зазначені обставини, колегія визнає апеляційну скаргу необґрунтованою, тому у відповідності до вимог ст. 308 ЦПК України вона підлягає відхиленню із залишенням без змін оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Оскільки на стадії апеляційного розгляду позивач поніс витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи, висновки якої взяті судом апеляційної інстанції як такі, що спростовують доводи апеляційної скарги та надані відповідачем докази, тому ці витрати підлягають поверненню позивачеві за рахунок відповідача.

За проведення судової почеркознавчої експертизи позивач сплатив суму у розмірі 4 404 грн., що підтверджується рахунком № Рах-0852 від 27.07.2016р., Актом № 3847-16 від 02.11.2016р. здачі-приймання висновку експерта, квитанцією про сплату ( а.с. 166, 183, 195), яку слід стягнути з ТОВ «Прогрес» на користь ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» відхилити.

Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 03 березня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» на користь ОСОБА_2 судові витрати з оплати проведення почеркознавчої експертизи у сумі 4 404 ( чотири тисячі чотириста чотири) гривні.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: