Справа № 236/464/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2017 рокуКраснолиманський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Шаньшиної М.В.,

за участю:

секретаря Безорчук А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, про визнання спільним сумісном майно, визнання права власності на 1/2 частку майна придбаного під час шлюбу, припинення права власності та стягнення компенсації вартості майна,

В С Т А Н О В И В:

23 лютого 2017 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 та визнання спільним сумісном майно, визнання права власності на 1/2 частку майна придбаного під час шлюбу, припинення права власності та стягнення компенсації вартості майна. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 31.07.1999 року між ОСОБА_1 та відповідачкою був укладений шлюб. Від сумісного життя у подружжя є неповнолітня дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час перебування в шлюбі сторони за сумісні кошти у 2012 році придбали майно: 1/2 житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: вул. Колгоспна,25, м. Лиман, Донецької області, який на теперішній час зареєстрований за ОСОБА_1 Спільне життя у сторін не склалося, з грудня 2016 року шлюбні стосунки сторони припинили; позивач просить шлюб розірвати без надання строку на примирення та у звязку із тим, що на сьогоднішній день сторони мають майновий спір, що стосується рухомого майна, яке було ними придбано під час шлюбу позивач вважає, що він, як співвласник вказаного майна має право на підставі ст. 364 ЦК України на отримання грошової компенсації вартості 1/2 частки з припиненням його права власності на вказане майно, яка складає 112590,50 гривень, а також просить стягнути з відповідачки судові витрати по справі.

Заявою від 06.03.2017 року позивач уточнив заявлені позовні вимоги в частині стягнення грошової компенсації вартості майна, а саме: просив стягнути грошову компенсацію у сумі 56 295,25 гривень(а.с.31).

В судове засідання сторони не зявилися; позивач надав до суду заяву про підтримання позову та уточнив позовні вимоги щодо стягнення з відповідачки грошової компенсації вартості майна у сумі 56 295,25 гривень(а.с.31,32).

Відповідачка ОСОБА_2 своєю заявою від 06.03.2017 року визнала позовні вимоги з урахуванням уточнених позовних вимог позивача, не заперечувала проти їх задоволення(а.с.33).

Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутність сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, згідно ст. 197 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, які регулюються як нормами Цивільного процесуального кодексу України так і нормами Сімейного кодексу України.

Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК).

Відповідно до положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).

Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки й чоловіка. За правилами ч.2, ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Згідно до ст.110 Сімейного Кодексу України право на пред'явлення позову про розірвання шлюбу належить одному з подружжя. Згідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення.

Як було встановлено судом відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 31.07.1999 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, видане Краснолиманським відділом актів громадянського стану Донецької області, актовий запис № 87(а.с. 13).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження 1-НО № 100526, видане Краснолиманським відділом актів громадянського стану Донецької області, актовий запис № 125(а.с.14).

Сім'я розпалася у грудня 2016 року з причин різних поглядів на життя, нерозуміння одне одного, в зв'язку з чим були втрачені почуття любові та поваги одне до одного. При таких обставинах позивач вважає, що сім'я розпалась остаточно, подальше сумісне проживання та збереження сім'ї неможливе. Спору у вихованні дитини сторони не мають.

Сімейним Кодексом України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається - ч.1 ст.24 СК України.

Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім"ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги ч.1 ст.55 СК України.

Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження ... є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом - ч.3,4 ст.56 СК України.

Відповідно до ст.104, 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Згідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Крім того, судом встановлено, що на сьогоднішній день сторони мають майновий спір, що стосується нерухомого майна, яке було ними придбано під час шлюбу, а саме: за час сумісного життя у 2012 році сторони набули спільне майно яке складається з ? частини житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: вул. Колгоспна,25, м. Лиман, Донецької області, який на теперішній час зареєстрований за ОСОБА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 13 жовтня 2012 року; вказаний договір посвідчений нотаріально (реєстровий номер 3335) та зареєстрований у Словянському бюро технічної інвентаризації (а.с.16-23).

Згідно висновку про вартість майна №19-24/02 від 13.02.2017 року, виданого Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації», ринкова вартість житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: вул. Колгоспна, 25, м. Лиман, Донецької області становить 225181 гривня(а.с.24).

Пленум Верховного Суду України в постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі Постанова Пленуму) роз'яснив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (пункт 22).

Сторони дійшли згоди про вартість вищевказаного майна (? частини житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами ), всього на загальну суму 112590,50 гривень(225181/2)(а.с.31).

Частиною 1, 2 статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) та вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Під майном ч. 1 ст. 190 ЦК України має на увазі окрему річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Відповідно до ст. 63 СК дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними.

У відповідності зі ст. 69 СК дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно зі ст. 70 СК, та за змістом ст. 372 ЦК у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, законом.

Враховуючи, що договір купівлі - продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Колгоспна,25, м. Лиман, Донецької області, був укладений позивачем ОСОБА_1 13 жовтня 2012 року, суд, керуючись ст. 60 СК України, визнає зазначене майно спільною сумісною власністю, оскільки воно нажите подружжям за час шлюбу.

Згідно ч. 4 ст.71 СК України присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою.

Позивач ОСОБА_1 просив визнати за відповідачкою ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: вул. Козацька (Колгоспна), 25, м. Лиман, Донецької області; припинити право власності його на зазначене майно, тобто сторони дійшли домовленості про виділення будинку в натурі відповідачу з виплатою грошової компенсації позивачу. При цьому сторони досягли домовленості щодо вартості ? частини спірного будинку, яка становить 112590,50 гривень. Затаких обставин суд вважає за необхідне виділити в натурі ОСОБА_2 ? частину житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: вул. Козацька (Колгоспна), 25, м. Лиман, Донецької області, визнати за нею право власності на ? частину вказаного майно та припинити право власності ОСОБА_1 на зазначене майно.

При цьому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 56 295,25 грн. в порядку компенсації вартості її частки (1/2 частина від ? частини 225181 гривень) в житловому будинку.

Відповідно до частин 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Визнання відповідачем позову, не суперечить закону, і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає диспозитивне розпорядження відповідача та вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи те, що при реєстрації шлюбу відповідач змінила своє дошлюбне прізвище з "Войтенко на "Шмуля", а позивач наполягає після розірвання шлюбу мати прізвище "Шмуля", його клопотання слід задовольнити, відповідно до положень ст. 113 СК України.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У звязку з повним задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 1766,00 (640 + 1126) гривень (а.с.4-5).

Керуючись 21, 24, 104, 105, 110, 112, 113 СК України, ст. ст. 10,11,60, 88, 208, 209, 212, 214 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, про визнання спільним сумісном майно, визнання права власності на 1/2 частку майна придбаного під час шлюбу, припинення права власності та стягнення компенсації вартості майна задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 31.07.1999 року Краснолиманським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, який народився в м. Красний Лиман, Донецької області та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка народилася в с.Костянтинівка, Смелянського району, Черкаської області, актовий запис № 87 розірвати.

Після розірвання шлюбу сторонам залишити призвіще Шмуля.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, який народився в м. Красний Лиман, Донецької області та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка народилася в с. Костянтинівка, Смелянського району, Черкаської області наступне майно: ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою вул. Козацька (Колгоспна), 25, м. Лиман, Донецької області.

Спільну сумісну власність подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, поділити наступним чином:

виділити в натурі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНН НОМЕР_1, яка народилася в с.Костянтинівка, Смелянського району, Черкаської області 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: вул. Козацька (Колгоспна), 25, м. Лиман, Донецької області, визнавши за нею право власності на вказане майно; припинити право власності ОСОБА_1 на зазначене майно.

Стягнути зі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНН НОМЕР_1, яка народилася в с. Костянтинівка, Смелянського району, Черкаської області на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНН НОМЕР_2, який народився в м. Красний Лиман, Донецької області 56 295,25 (пятдесят шість тисяч двісті девяносто пять гривень 25 копійок) гривень в порядку компенсації вартості його частки в житловому будинку, розташованому за адресою: вул. Козацька (Колгоспна), 25, м. Лиман, Донецької області та судові витрати у розмірі 1766,00 (одна тисяча сімсот шістдесіт шість гривень 00 копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Краснолиманський міський суд Донецької області в Апеляційний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -