Номер провадження 2/754/1019/17
РІШЕННЯ

Іменем України

12 вересня 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Клочко І.В.

при секретарі Шевчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки у спільній власності та визнання права власності на неї, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення частки у спільній сумісній власності та визнання права власності на неї, посилаючись на те, що 11 грудня 2003 року був укладений договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Згідно вказаного договору власниками вищевказаної квартири в рівних частинах є позивач та відповідач. 27 жовтня 2006 року сторони по справі уклали шлюб, який було розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02 листопада 2012 року. Рішенням Деснянського суду м. Києва від 16 січня 2015 року встановлено порядок користування спірною квартирою. На час подачі позову до шлюбу, позивач перебуває у дуже складних стосунках з відповідачем, який відмовляється віддати договір купівлі-продажу квартири, посилаючись на те, що він його втратив. Проте відмовляється звернутись до нотаріуса з заявою про видачу дублікату договору купівлі-продажу. Оскільки між позивачем та відповідачем склались конфлікті стосунки, в результаті яких подальше проживання в одному приміщенні стало нестерпним, позивач вимушена тимчасово проживати у Черкаській області. На пропозицію позивача продати спірну квартиру та придбати окремі квартири відповідач не погоджується, користуючись фактично всією площею лише один. Таким чином право власності позивача на частку квартири носить фактично декларативний характер, оскільки позивач практично позбавлена права володіння, користування та розпорядження нею, у зв'язку з тим, що її частка у спільній сумісній власності не визначена, через що остання вимушена звернутись до суду з даним позовом.

Позивачем неодноразово уточнювались позовні вимоги. Відповідно до останніх уточнень, позивач ОСОБА_1 просить визначити, що її частка у праві спільної часткової власності становить ? частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, визнати за нею право власності на ? частину спірної квартири та стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

В судовому засіданні позивач та її представники підтримали позовну заяву за викладеними в ній обставинами та просили суд задовольнити позов.

Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що спірна квартира є спільною частковою власністю сторін, частки якої не визначені, а зазначено лише про рівність частин. Також зазначили, що оригінал договору купівлі-продажу квартир знаходиться у відповідача, який ніколи не чинив перешкоди позивачу в користуванні її частиною квартири.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши наявні матеріали справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, укладеного 11 грудня 2003 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 купили в рівних частинах кожний квартиру АДРЕСА_1 (а.с.6).

В судовому засіданні відповідач та його представник визнавали, що спірна квартира придбана сторонами в рівних частинах.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно інформаційної довідки Київського міського бюро технічногї інвентаризації від 23.08.2016 року, квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (в рівних долях) на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Горяйновою Т.К. від 11.12.2003р. (а.с.7).

Згідно копії технічного паспорту спірна квартира, загальна площа якої становить 64,6кв.м, складається з двох житлових кімнат площами 17,2кв.м та 12,3кв.м (а.с.7-8).

Відповідно до свідоцтва про шлюб, сторони по справі одружились 27 жовтня 2006 року. У зв'язку з реєстрацією шлюбу, ОСОБА_1 змінила прізвище на ОСОБА_2 (а.с.14).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02 листопада 2012 року шлюб між ОСОБА_1 (прізвище до шлюбу ОСОБА_1) та ОСОБА_2 розірвано (а.с.11).

В судовому засіданні позивач та її представники стверджували про наявність конфлікту між сторонами щодо користування та розпорядження квартирою.

Відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 січня 2015 року, встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділено у користування ОСОБА_1 житлову кімнату площею 17,2кв.м, а ОСОБА_2 житлову кімнату площею 12,3кв.м. Приміщення загального користування квартири, а саме: кухня, вбиральня, ванна кімната та коридор залишено у спільному користуванні сторін (а.с.12-13).

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києві від 16 січня 2015 року встановлено, що порядок користування житловими приміщеннями квартири не відповідає ідеальним часткам сторін у праві спільної часткової власності на спірну квартиру, проте відповідачем в судовому засіданні такий порядок користування визнавався.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.4 ст.355 ЦК України, спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно договору купівлі-продажу квартира, укладеного 11.12.2003р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 купили спірну квартиру в рівних частинах кожний (а.с.6). Отже, договором не встановлена спільна сумісна власність на спірну квартиру.

Частиною 1 ст.357 ЦК України визначено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом

Відповідно до ч.2 ст.357 ЦК України, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

В судовому засіданні відповідач та його представник не заперечували той факт, що позивач і відповідач внесли рівні частини коштів на придбання спірного майна.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 355, 357 ЦК УКраїни, ст.ст. 10,11,60,61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки у спільній власності та визнання права власності на неї - задовольнити.

Визначити, що частка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві спільної часткової власності на об'єкт майна - квартиру АДРЕСА_1 в Деснянському районі м. Києва становить ? частину.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на ? частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 в Деснянському районі м. Києва, загальна площа якої становить 64,6кв.м, житлова площа становить 29,5кв.м.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий