Справа № 682/510/17
Провадження № 2/682/345/2017
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2017 року
Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:
головуючого судді Мацюка Ю.І.,
за участю секретаря Захарчук С.П.,
прокурора Барілова Д.В.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Славута в приміщенні суду цивільну справу за позовом заступника військового прокурора Рівненського гарнізону в інтересах держави Міністерства оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,
В судовому засіданні прокурор та представник військової частини підтримали позовні вимоги, з підстав викладених в позовній заяві, просять їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав, проте просить зменшення суми стягнення та не застосовувати кратність, призначену йому в порядку виконання постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.1995 №880, так не має можливості відшкодувати військовій частині існуючу заборгованість через скрутне матеріальне становище.
Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов до наступного висновку.
Згідно ст.1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 671, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.
Міністерство оборони України відповідно до покладених на нього завдань звітує перед Кабінетом Міністрів України про використання виділених коштів, здійснює в установленому порядку у межах своїх повноважень функції з управління об`єктами державної власності, що належать до сфери управління Міністерства, здійснює управління військовим майном і майном підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, забезпечує в установленому порядку здійснення господарської діяльності, керує економічною і фінансовою роботою у Збройних Силах, виконує інші функції, пов`язані з реалізацією покладених на Міноборони України завдань.
Відповідно до Закону України "Про Збройні Сили України", організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, об`єднань, з"єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій.
Військова частина НОМЕР_1 є органом військового управління в системі Збройних Сил України, має самостійний баланс та печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням та є юридичною особою.
Командир військової частини НОМЕР_1 , являючись військовослужбовцем ЗС України, несе повну відповідальність за діяльність підпорядкованої військової частини НОМЕР_1 , за стан і ефективне використання закріпленого за нею державного майна, за витрачання грошових коштів, а також за вжиття вичерпних заходів з метою погашення дебіторської заборгованості перед військовою частиною НОМЕР_1 .
В судовому засіданні об`єктивно встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10 серпня 2016 року "Про призначення розслідування за фактом виявлення недоліків під час прийому автомобіля ЗІЛ-131 МТО- НОМЕР_2 », у військовій частині НОМЕР_1 призначено розслідування за даним фактом.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 68 від 31 серпня 2016 року, внесено зміни до наказів командира військової частини, який призначено службове за фактом виявлення недоліків під час прийому автомобіля ЗІЛ-131 МТО-АТ-МІ.
За результатами службового розслідування встановлено, що відповідно наказу командира військової частини НОМЕР_3 , вимог статей 63-65 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України в порядку виконання вимог пунктів 9.1.1, 9.1.2, 9.1.4, 9.1.6 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16 липня 1997 року № 300, старшому прапорщику ОСОБА_2 в зв`язку з вибуттям до іншої військової частини було визначено здійснити здачу посади. Майно, ввірене ОСОБА_2 передавалося старшому прапорщику ОСОБА_3 .
В ході прийому-передачі майна взводу матеріально-технічного забезпечення ПВЗ, командиром взводу забезпечення старшим прапорщиком ОСОБА_3 виявлено відсутність майна яке підлягало передачі.
З приводу нестачі майна старший прапорщик ОСОБА_2 пояснив, що починаючи з 2014 року по момент здачі ним посади вказана техніка знаходиться в районі виконання завдань, де й використовується за призначенням (в ремонтних цілях, обслуговуванні та ремонті техніки зведеного підрозділу зв`язку). Також, старший прапорщик ОСОБА_2 пояснив, що протягом вказаного періоду жодного акту на списання використаного майна та інструменту в нього немає. Контроль за збереженням майна здійснювався в періоди, коли старший прапорщик ОСОБА_2 перебував в районі виконання завдань. В періоди, коли старший прапорщик ОСОБА_2 вибував з району виконання завдань з його пояснень, техніка передавалася у зведеному підрозділі згідно актів Ф12, але недоліки, які були виявлені під час прийому-передачі посади в актах не зазначалися.
В ході проведення службового розслідування перевірявся порядок прийому-передачі зазначеної техніки протягом 2014-2016 років. В ході перевірки та відповідно до пояснень посадових осіб жодних документів, які могли б підтвердити факт передачі зразків ДДА-3 та МТО-АТ-М1 старшим прапорщиком ОСОБА_2 іншим посадовим особам в районі виконання завдань знайдено не було. Відповідно до журналу реєстрації вхідних документів зведеного загону зв`язку ніякої документації про передачу техніки старшим прапорщиком ОСОБА_2 не зареєстровано.
Відповідач ОСОБА_2 частково відшкодував в добровільному порядку шкоду, сплативши на користь військової частини 1648,52 гривень.
Відповідно до вимог ст.ст. 1, 4, 7 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", п.п. 13-15 Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 серпня 2000 року № 1225, військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України; військові частини ведуть облік закріпленого за ними майна у кількісних, якісних, обліково-номерних та вартісних показниках і враховують по відповідних службах - продовольчій, речовій, квартирно-експлуатаційній, пально-мастильних матеріалів тощо; особи винні у порушенні вимог цього Закону, притягаються до відповідальності згідно із законом.
Згідно з вимогам ст.ст. 11, 16, 58, 111 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та п. 3.1.9. "Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України", затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.1997 року № 300, на кожного військовослужбовця покладені обов`язки щодо знання та утримання в готовності до застосування закріпленого озброєння, бойової та іншої техніки, збереження державного майна; командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, за забезпечення охорони державної таємниці, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу, за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; вживати заходів щодо забезпечення надійного збереження матеріальних засобів, слідкувати за справним станом обладнання постів, огороджень, технічних засобів охорони, зв`язку та сигналізації; організовувати та контролювати ведення обліку, правильне зберігання і своєчасне оновлення запасів матеріальних засобів усіх видів, а також експлуатацію, ремонт та технічне обслуговування озброєння, бойової та іншої техніки, казармено-житлового фонду, інженерних та спеціальних споруд у підпорядкованих службах (службі); здійснювати постійний контроль за правильним, ощадливим та доцільним витрачанням (використанням) матеріальних засобів і коштів, вживати необхідних заходів для боротьби з нераціональними їх витратами (використанням), втратами, нестачами, псуванням і розкраданням.
Відповідно до вимог ст.ст. 26, 27 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та п.п. 31, 32 "Положення про інвентаризацію військового майна у Збройних Силах", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.2000 року № 748, якими передбачено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність; відповідальність за нестачу військового майна несуть матеріально відповідальні особи; рішення про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок нестачі військового майна, і про ступінь відповідальності винних осіб приймається на підставі матеріалів інвентаризації, під час проведення якої встановлено причини, розмір шкоди та винних осіб, або результатів розслідування.
Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами визначені Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України 23.06.1995 року № 243/95-ВР (далі - Положення).
У випадках, передбачених пунктом 14 цього Положення, відшкодування військовослужбовцем і призваним на збори військовозобов`язаним прямої дійсної шкоди, заподіяної державі, здійснюється у кратному співвідношенні до вартості майна.
Як встановлено судом, ОСОБА_2 було добровільно частково відшкодовано заподіяну шкоди в розмірі 1648,52 гривень.
Пунктом 16 Положення передбачено, що розмір заподіяної державі шкоди визначається за фактичними втратами на підставі даних обліку виходячи з вільних оптово-роздрібних чи договірних цін, що діють на період розгляду питання про матеріальну відповідальність, а в разі відсутності таких даних - за цінами, що обчислюються в порядку, який визначається Міністерством економіки України. Обчислення розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню, провадиться з урахуванням зносу військового майна за встановленими нормами.
Сума стягнень за втрачене майно може бути зменшена командиром (начальником) військової частини за письмовим дозволом вищого за підлеглістю командира (начальника), а у випадках, передбачених законодавством України, - судом, залежно від обставин, за яких заподіяно шкоду, ступеня вини та матеріального стану винної особи, за винятком випадків заподіяння шкоди злочинними діями, вчиненими в особистих корисливих цілях.
Європейський суд з прав людини у п.п.23 та 25 Рішення "Проніна проти України" від 18 липня 2006 року вказав, що суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень за аргументами, які сторона може представити в суд, та проаналізувати позов з точки зору цих аргументів.
При вирішенні спору, суд враховує ступінь вини та матеріальний стан відповідача, а також те, що відповідач приймав участь в ході розслідування, частково відшкодував завдані збитки в ході проведення службового розслідування.
Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11,57-60,61,88,208,212-215,218,223,292-294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позов задовольнити частково.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Хмельницької області через Славутський міськрайонний суд Хмельницької області.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення терміну подання апеляційної скарги, якщо її не було подано; після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не скасовано.

Суддя Мацюк Ю. І.