УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євтушенко О.І.,Ізмайлової Т.Л.,
Кадєтової О.В.,Карпенко С.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживачів та витребування безпідставно набутого майна, за касаційною товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (далі - ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто») про захист прав споживачів та витребування безпідставно набутого майна.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Лізінгова компанія «ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_6 безпідставно здобуте майно, а саме суму грошових коштів в розмірі 51 600 грн.

Стягнуто з ТОВ «Лізінгова компанія «ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_6 три відсотки річних за час користування безпідставно збереженими грошовими коштами в розмірі 67 грн 86 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині відмовлено.

В касаційній скарзі МельникО.П., який діє в інтересах ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що при підписанні договору фінансового лізингу сторонами не було підписано та узгоджено Додаток № 3 «Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів між сторонами», який є істотною умовою даного договору, а тому суд вважав вказаний правочин неукладеним, оскільки не було узгоджено усіх істотних умов. Тому особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути потерпілому це майно, а також відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна та за користування чужими грошовими коштами зобов'язана сплачувати проценти.

Проте колегія суддів не може погодитись з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Судами встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 19 вересня 2015 року між ОСОБА_6 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» підписано договір № 00907 фінансового лізингу, за умовами якого, предметом фінансового лізингу є транспортний засіб марки «Toyota Avensis».

У цей же день, 19 вересня 2015 року, на підставі наданого представником відповідача рахунку, позивачем здійснено платіж шляхом перерахування грошових коштів в сумі 51 600,00 грн на розрахунковий рахунок відповідача № 4, призначення: адміністративний платіж.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого);

3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Зазначена позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року № 6-88цс13.

У порушення вимог ст. ст. 11, 213-214 ЦПК України суди попередніх інстанцій дійшли до передчасного висновку, що договір є неукладеним, так як сторонами не було узгоджено та підписано Додаток № 3, який є невід'ємною частиною договору та не досягнуто згоди щодо предмету лізингу, оскільки зазначені обставини не свідчать про те, що він є неукладеним, з урахуванням фактичного виконання умов договору, а саме перерахування грошових коштів в сумі 51 600,00 грн на розрахунковий рахунок відповідача.

Отже, оскільки відносини, які склалися між сторонами, є договірними, то суди попередніх інстанцій помилково застосували до них ст. 1212 ЦК України.

Крім того, під час нового розгляду судам необхідно звернути увагу на правову позицію у справі № 2766цс15 відповідно до якої договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» задовольнити частково.

Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко