Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги мотивує тим, 8 листопада 2007 року виконкомом Сокирницької сільської ради Хустського району Закарпатської області позивач зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2, про що в книзі актових записів зроблено актовий запис № 34. Від шлюбу у подружжя є малолітня дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Протягом останніх років сімейне життя між подружжям поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. ОСОБА_1 зазначає, що подальше спільне життя стало не можливим, а збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя та інтересам дитини. На даний час, вже більше двох років, як сімейні стосунки між подружжям фактично припинилися, у звязку з чим подружжя прийняло спільне рішення про розірвання шлюбу, та дійшли згоди, що малолітня дочка ОСОБА_3 проживатиме з мамою. Подружжя досягли згоди, що спільна малолітня дочка ОСОБА_3 проживатиме з матірю - ОСОБА_1.

На підставі вищенаведеного позивач просить прийняти позовну заяву до розгляду та розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

В судове засідання ОСОБА_1 не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку ст.76 ЦПК України, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги підтримує в повному обсязі.

В судове засідання ОСОБА_2 не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку ст.76 ЦПК України, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги підтримує в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч. 3 ст. 234 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей.

Відповідно до свідоцтва серії І-ФМ № 036340 про шлюб, 8 листопада 2007 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 уклали шлюб, який зареєстрований виконкомом Сокирницької сільської ради Хустського району Закарпатської області, актовий запис №34. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на ОСОБА_2.

Згідно свідоцтва про народження серії 1-ФМ 106225 від 16.05.2008 р. у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилась донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що в подружжя є відсутність спільних інтересів, різні погляди на життя, внаслідок чого це стало суперечити їх інтересам. Шлюбні відносини між ними припинені. Сім'я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. При цьому відповідач не заперечує проти задоволення заявлених ОСОБА_1 вимог, а навпаки підтримує позовні вимоги.

Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виявився невдалим, сімейне життя не склалося, шлюбних стосунків вони не підтримують, тобто даний шлюб існує тільки формально.

Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід розірвати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 64, 169, 208, 209, 213, 215 ЦПК України, суд, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24, ст.ст. 109, 110, 112, 113, 160 СК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб, укладений між ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) ОСОБА_5 та ОСОБА_2, зареєстрований 8 листопада 2007 року виконкомом Сокирницької сільської ради Хустського району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 34 розірвати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_6