Справа № 740/3872/16-ц Провадження № 22-ц/795/258/2017 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Ковальова Т. Г. Доповідач - Скрипка А. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіСкрипки А.А.
суддів:Тагієва С.Р., Харечко Л.К.
при секретарі:Халимон Т.Ю.
за участю:представника відповідача - адвоката Луєнка Ю.В., ОСОБА_6, її представника - ОСОБА_7, представника третьої особи - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_9 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_9 про вселення в житлове приміщення, - третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Ніжинської міської ради,

в с т а н о в и в:

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09.12.2016 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_6 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_11 до ОСОБА_9 про вселення в житлове приміщення, - третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Ніжинської міської ради. Вселено малолітнього ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з його законним представником ОСОБА_6 у житловий будинок АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. При цьому ОСОБА_9 вказує, що він жодним чином не порушував житлових прав малолітнього ОСОБА_11, оскільки ОСОБА_11 ніколи не проживав у спірному будинку, і не висловлював намірів через свого законного представника проживати у спірному будинку. ОСОБА_9 зазначає, що дитина ОСОБА_11 має постійне місце проживання у квартирі АДРЕСА_2, на 3/4 частки якої має право, як на спадкове майно після смерті своїх батька та бабусі. Також доводи апеляційної скарги вказують, що ОСОБА_11 на праві власності належить ряд об'єктів житлової нерухомості, тому за даних обставин житлові права дитини жодним чином не порушені, і відсутні підстави для звернення до суду її законного представника з даним позовом. ОСОБА_9 зазначає, що орган опіки та піклування безпідставно не встановив, що спірний житловий будинок фактично не є придатним для проживання у ньому, оскільки у ньому відсутнє опалення. На думку ОСОБА_9, при задоволенні вимог заявленого позову належним чином не було перевірено тієї обставини, чи спроможна буде позивач нести значні витрати по утриманню спірного будинку. Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача щодо зупинення провадження у даній справі, оскільки у провадженні Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_11, в якому після зміни предмету позову ОСОБА_9 ставить питання про припинення права ОСОБА_11 на 1/4 частку спірного житлового будинку, та відповідно, на 1/4 частку земельної ділянки площею 0,0333 га, з виплатою ОСОБА_11 відповідної компенсації. ОСОБА_9 вважає, що необхідність зупинення провадження у справі полягає у тому, що вирішення позову про вселення до спірного будинку залежить від вирішення судом його позову до ОСОБА_11 про припинення права на 1/4 частку спірного житлового будинку та на 1/4 частку земельної ділянки площею 0,0333 га, оскільки рішення у цій справі може змінити характер правовідносин сторін, їх права щодо спірного майна та правовий режим цього майна. За даних обставин ОСОБА_9 вважає, що суд першої інстанції невірно визначився з характером спірних правовідносин, способом захисту порушеного права, і ухвалив рішення, яке не відповідає інтересам малолітньої дитини.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_6, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_11, просить апеляційну скаргу відхилити у зв'язку з її безпідставністю та залишити без змін законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_9, належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду даної справи, відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.86), не з'явився. Відповідно до приписів ч.2 статті 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів статті 308 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції, - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду першої інстанції нормам матеріального і процесуального права, які регулюють спірні правовідносини та фактичним обставинам справи, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що ОСОБА_6 є матір'ю ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).Судом встановлено, що батько малолітнього ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_4, а бабуся ОСОБА_11 - ОСОБА_13 померла ІНФОРМАЦІЯ_5.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.06.2016 року (а.с.7), спадкоємцями 1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, яка на праві приватної власності належала ОСОБА_13, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5, є її чоловік ОСОБА_9 та онук ОСОБА_11 Свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку вищевказаної частки житлового будинку видано ОСОБА_11, свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку вищевказаної частки житлового будинку видано ОСОБА_9

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.06.2016 року (а.с.10), спадкоємцями 1/2 частки земельної ділянки площею 0,0333 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яка на праві власності належала ОСОБА_13, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5, є її чоловік ОСОБА_9 та онук ОСОБА_11 Свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку вищевказаної частки земельної ділянки видано ОСОБА_11, свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку вищевказаної частки земельної ділянки видано ОСОБА_9

Вказані обставини підтверджуються даними інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (а.с.8-9,11-13).

Як вбачається із свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.08.2011року (а.с.14), ОСОБА_9 є власником 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

За даних обставин, ОСОБА_9 є власником 3/4 часток спірного будинку, ОСОБА_11 є власником 1/4 частки спірного будинку.

Судом також встановлено, що на час розгляду даної справи частки спірного будинку в натурі не виділені. Вказаний житловий будинок має загальну площу 143,7 кв.м, житлова площа становить 78,1 кв.м.

Як вбачається з висновку №4224 від 11.07.2016 року інспектора Ніжинського ВП ГУНП капітана поліції Бойка В.В., затвердженого в.о. начальника Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області 11.07.2016 року (а.с.15), 30.06.2016 року ОСОБА_6, як законний представник ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулась із заявою про те, що ОСОБА_9 не допускає до квартир по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_3, співвласниками яких є її малолітній син ОСОБА_11 та ОСОБА_9 При цьому ОСОБА_6 пояснила, що ОСОБА_9 відмовляється надавати ключі від цих житлових приміщень. Як вбачається з вказаного висновку, ОСОБА_9 надав пояснення, відповідно до яких зазначив, що триває судовий процес по розподілу майна, після чого він надасть ОСОБА_6 ключі від квартир для користування. У даному висновку вказано, що проведено бесіду профілактичного характеру та рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи вимоги заявленого ОСОБА_6 в інтересах її малолітнього сина ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, позову, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з приписів норм матеріального права, які регламентують спірні правовідносини та фактичних обставин справи. Зокрема, судом першої інстанції зазначено у оскаржуваному рішенні, що в ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами (а.с.15), що відповідач перешкоджає ОСОБА_6, як законному представнику малолітнього співвласника ОСОБА_11 1/4 частки спірного будинку та самому ОСОБА_11 у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1. Відповідно до приписів ч.1 статті 177 Сімейного кодексу України, яка регламентує управління майном дитини, батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов'язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Згідно ч.1 статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За даних обставин суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив вимоги заявленого позову ОСОБА_6 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_9 про вселення в спірне житлове приміщення.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності вказаного висновку суду першої інстанції нормам матеріального права та фактичним обставинам справи не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Твердження апеляційної скарги відносно того, що малолітній ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, має місце проживання у квартирі АДРЕСА_2, а також відносно того, що дитині ОСОБА_11 на праві власності належить ще декілька об'єктів житлової нерухомості, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Оскільки відповідно до приписів статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Також необхідно зазначити, що відповідно до Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року; Конвенцію ратифіковано Постановою ВР №789-ХІІ від 27.02.91, зокрема, статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, відповідно до ч.1 статті 2 Закону України ''Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні'', громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що орган опіки та піклування мав би встановити, що спірний житловий будинок відключено від комунікацій, у ньому відсутнє опалення, він фактично не придатний до проживання, а також відносно того, що по справі не перевірено, чи спроможна позивач нести витрати по утриманню вказаного будинку, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Оскільки відповідно до приписів ч.1,ч.2,ч.3 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ч.1, ч.2 статті 321 ЦК України, яка регламентує непорушність права власності, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Також необхідно зазначити, що на підтвердження вказаних обставин, на які посилається ОСОБА_9 в апеляційній скарзі, ним, всупереч приписам статті 60 ЦПК України, не представлено суду належних та допустимих доказів в розумінні статей 58, 59 ЦПК України. Відповідно до ч.1, ч.4 статті 60 ЦПК України, яка регламентує обов'язки доказування і подання доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача щодо зупинення провадження у даній справі, оскільки у провадженні Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_11, в якому після зміни предмету позову ОСОБА_9 ставить питання про припинення права ОСОБА_11 на 1/4 частку спірного житлового будинку, та відповідно, на 1/4 частку земельної ділянки площею 0,0333 га, з виплатою ОСОБА_11 відповідної компенсації. На думку апеляційного суду, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, оскільки відповідно до статті 1.Захист власності, Першого протоколу від 20.03.52 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами та доповненнями, внесеними Протоколом №11 від 11 травня 1994 року, Протоколом №14 від 13 травня 2004 року), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору по суті невірно визначився з характером спірних правовідносин, способом захисту порушеного права, і ухвалив рішення, яке не відповідає інтересам малолітньої дитини, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вказані доводи апеляційної скарги спростовуються фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, які регламентують спірні правовідносини.

За даних обставин, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, ухваленого на основі з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 відхилити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: