АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1024/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 43 Соколишина Л. Б.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоХрапка В. Д.
суддівВініченка Б. Б., Бондаренка С. І.
при секретаріЛюбченко Т. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 05 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, -

в с т а н о в и л а :

В серпня 2016 року ОСОБА_7 пред'явив позов до ОСОБА_6, ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, посилаючись на те, що являється власником житлового будинку АДРЕСА_1, придбаного на аукціоні, на підставі свідоцтва від 14.07.2016 року вчиненого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу.

Позивач зазначає, що після придбання будинку йому стало відомо, що в будинку зареєстровані та проживають відповідачі, які перешкоджають йому у користуванні домоволодінням. На неодноразові прохання звільнити приміщення, відповідачі добровільно звільняти не бажають.

З таких підстав позивач просив суд зобов'язати ОСОБА_6 та її сина ОСОБА_8 усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні житловим будинком з надвірними спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення та зняття їх з реєстраційного обліку.

У вересні 2016 року ОСОБА_7 подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив суд зобов'язати ОСОБА_6 та її сина ОСОБА_8 усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні житловим будинком з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 шляхом їх виселення без надання іншого житлового приміщення та зняття їх з реєстраційного обліку та вселити його у вказане домоволодіння.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 05 січня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням в частині його вселення - залишено без розгляду.

Заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 05 січня 2017 року позов задоволено частково.

Усунено перешкоди у користуванні та розпорядженні ОСОБА_7 домоволодінням АДРЕСА_1 шляхом виселення з указаного домоволодіння ОСОБА_6 та ОСОБА_8

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову по 275 грн. 60 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати, як незаконне, а по справі ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги по наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право, в тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятними. Визначення для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Положення статей 393, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права на жиле приміщення від будь-яких осіб, у тому числі від колишнього власника жилого будинку.

Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить будинок по АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 14 липня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщуком С.О. та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 2871.

Згідно акту про проведені електронні торги (аукціон) та протоколу № 179871 проведених електронних торгів, переможцем торгів є позивач , який придбав у власність домоволодіння по АДРЕСА_1, що підтверджується квитанцією про сплату гарантійного внеску за участь у торгах.

Раніше жиле приміщення належало на праві власності ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 28.04.2006 року.

За договором іпотеки від 04.05.2006 року вказане жиле приміщення було передано в іпотеку. Звернення на предмет іпотеки не проводилося.

Постановою державного виконавця від 17 жовтня 2014 року накладено арешт на нерухоме майно боржника та заборону його відчуження, в тому числі і жилий будинок по АДРЕСА_1.

В зв'язку з цим були проведені електронні торги і переможцем торгів став позивач по справі, якому 14 липня 2016 року було видано відповідне свідоцтво.

Даний спір виник із цивільно-правових відносин і ст. 109 ЖК УРСР і Закон України «Про іпотеку» на дані правовідносини не поширюється. Виселення на підставі ч. 2 ст. 30 Закону України «Про іпотеку» не проводилося.

Тому не заслуговують на увагу доводи апелянта ОСОБА_6 про те, що судом першої інстанції при постановлені рішення про виселення її та її сина зі спірного будинковолодіння не було враховано вимог ст.40 Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 05 січня 2017 року відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :