АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 640/6643/16-ц Головуючий суддя І інстанції Попрас В. О.
Провадження № 22-ц/790/1991/17 Суддя доповідач Малінська С.М.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин про стягнення аліментів
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.17 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - Малінської С.М.,

суддів: Бровченко І.О., Карімової Л.В.,

за участю секретаря - Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 31 травня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та на утримання дружини, -

встановила:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та на утримання дружини, в якій просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки Софії,28.06.2014р. народження, у розмірі 1/4 частини заробітку(доходу) на місяць до повноліття дитини, а також на її утримання у розмірі 1000 грн. щомісяця, до досягнення донькою 3-х річного віку до 28.06.2017 року, посилаючись на те, що вона та відповідач перебувають у шлюбі з 25.01.2014 р. Від шлюбу мають доньку Софію, ІНФОРМАЦІЯ_1. Через відсутність матеріальної допомоги з боку відповідача вона знаходиться у скрутному становищі, тому вона звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на доньку та на себе.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 31 травня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, 03.01.1990р. народження, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки Софії, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1000 грн. щомісяця, починаючи з 25.04.2016 року до досягнення донькою повноліття.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що не відмовлялася від позовних вимог про стягнення аліментів на її утримання, як це зазначено в рішенні, ніяких письмових заяв з цього приводу не надавала, від свого права на утримання не відмовлялась. Ознайомившись з рішенням від 31.05.2016 року вважає, що суд позбавив її права на матеріальну допомогу.

Апелянт просить рішення Київського районного суду м. Харкова від 31.05.2016 року змінити, скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів на її утримання.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції та не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Згідно з вимогами ст. 303 ЦПК України рішення переглядається лише в частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини ОСОБА_1

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Судовим розглядом встановлено, що 25 січня 2014 року укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають доньку Софію, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Враховуючи позицію відповідача, його матеріальне становище, те що він не має постійного заробітку, згоден сплачувати аліменти на доньку, суд задовольнив частково позовні вимоги позивачки та вважав, що слід стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання доньки Софії, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1000 грн., щомісяця, починаючи з дня подання позову до суду та до її повноліття.

Відповідно до змісту рішення суду в судовому засіданні першої інстанції позивачка позовні вимоги змінила та просила стягнути з відповідача тільки аліменти на доньку Софію, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1000 грн. щомісяця, та відмовляється від вимог в частини стягнення аліментів на її утримання. Відповідач ОСОБА_2 позов визнав частково, пояснив, що він з 09.07.2015р. не має постійного, стабільного заробітку, тому не має можливості сплачувати ОСОБА_1 аліменти по 1000 грн. щомісяця на її утримання, щодо аліментів на доньку Софію, то він щомісяця добровільно перераховував на карточку «ПриватБанк» аліменти на утримання доньки, згоден сплачувати аліменти на доньку у розмірі 500 грн.

Тому, в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання позивачки ОСОБА_1 суд першої інстанції відмовив.

Однак, з таким висновком судова колегія погодитися не може.

Відповідно до ч. 4 ст. 84 Сімейного Кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Згідно копії трудової книжки відповідач ОСОБА_2 07.07.2015 року звільнений за згодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України) (а.с. 26-27).

Доказів відмови позивача від позову або зміни позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дружини ОСОБА_1 матеріали справи не містять. Доказів прийняття відмови від позову в цій частині і закриття провадження у справі відповідно до ч. 1 п. 3 ст. 205 ЦПК України також немає.

Відповідно до п. 3, п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Суд першої інстанції вимоги ст. 84 Сімейного кодексу України про те, що дружина має право на утримання лише за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу, при цьому як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 не працює, а тому матеріальну допомогу надавати не може, до уваги не взяв, тому, на підставі п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити, в оскаржуваній частині скасувати та відмовити в задоволенні позову в частині стягнення аліментів на утримання дружини з інших підстав. В іншій частині рішення суду не переглядалося.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 31 травня 2016 року - змінити, в оскаржуваній частині - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини - відмовити з інших підстав.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді :