АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2852/17 Справа № 2-152/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 31 жовтня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи Дніпровська міська рада, Бабушкінська у м.Дніпропетровську рада, Управління Держземагенства у м.Дніпропетровську Дніпропетровської області, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, зобовязання виконати певні дії, стягнення моральної шкоди, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні проїздом, зобовязання виконати певні дії, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про усунення перешкод в користуванні домоволодінням, зобовязання виконати певні дії, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, про усунення перешкод в користуванні домоволодінням, зобовязання вчинити певні дії, за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_2 про зобовязання звільнити та повернути земельні ділянки, зобовязання виконати певні дії, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 1999 року ОСОБА_2 звернулася до суду з багаторазово уточненим позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, зобовязання виконати певні дії, стягнення моральної шкоди, мотивуючи тим, що з 23 січня 1996 року вона є власницею будинку №13а по вул.Миколаївській в м.Дніпропетровську.

Вказувала, що заїзд до належного їй будинку здійснюється лише по проїзду загального користування, впродовж якого розташовані будинки №9,15,17.

Зазначала, що відповідачі 08 грудня 2006 року успадкували домоволодіння №15 по вул.Миколаївській в м.Дніпропетровську, розташоване на земельній ділянці площею 381 кв.м, по 1/3 частині домоволодіння кожна, проте земельна ділянка відповідачів протизаконно збільшена до площі 485 кв.м, що на 104 кв.м більше успадкованої ними внаслідок самовільного зайняття частинами межуючих з домоволодінням №15 розворотнього майданчику тупикового проїзду та земельної ділянки, яка перебуває у їх користуванні для обслуговування домоволодіння №13а по вул. Миколаївській в м.Дніпропетровську, внаслідок чого проїзд значно звузився.

Посилаючись на те, що порушення допущені відповідачами перешкоджають їй користуватися за цільовим призначенням тупиковим проїздом та позбавляють можливості користуватися у повному обсязі земельною ділянкою, відведеною для обслуговування належного їй домоволодіння, просила суд ухвалити рішення, яким зобовязати ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 усунути їй перешкоди в користуванні земельною ділянкою, виділеною для обслуговування домоволодінь №13, №13а по вул.Миколаївська в м.Дніпропетровську, та в користуванні територією тупикового проїзду (поворотною площадкою тупикового проїзду) - земельною ділянкою загального користування, необхідною для експлуатації та обслуговування домоволодіння №13а по вул.Миколаївська в м.Дніпропетровську; а саме зобовязати ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 звільнити за їх рахунок самовільну зайняту земельну ділянку, виділену в користування для обслуговування житлових будинків №13а та №13 по вул.Миколаївській, а також звільнити за їх рахунок самовільно зайняту територію тупикового проїзду (поворотну площадку тупикового проїзду), земельну ділянку загального користування, виділену для експлуатації домоволодінь, відділених від червоної лінії вул.Миколаївської, шляхом перенесення самовільно збудованої огорожі та будь-яких інших споруд та предметів в межі успадкованої ними земельної ділянки, площею 381 кв.м, в бік будинку №15 по вул.Миколаївській в м.Дніпропетровську, а саме за шириною 12м від межі домоволодіння №19 по вул.Миколаївській (від огорожі), довжиною 34,6м з боку домоволодінь №13, №13а по вул.Миколаївській в м.Дніпропетровську, та довжиною 29м з боку домоволодіння №19 по вул.Миколаївській в м.Дніпропетровську, стягнути солідарно заподіяну їй моральну шкоду у розмірі 100.000 грн.

У липні 2007 року ОСОБА_3, у січні 2011 року ОСОБА_4, у січні 2011 року ОСОБА_5 звернулися до суду з зустрічними, неодноразово уточненими позовами, до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні проїздом, зобовязання виконати певні дії, мотивуючи тим, що саме ОСОБА_2 створює перешкоди у користуванні територією загального проїзду.

Вказували, що на початку 2007 року ОСОБА_2 встановила тимчасову огорожу з металевого профільованого листа, якою вона самозахопила земельну ділянку, площею 0,007 га, яка розташована між домоволодіннями №13 по вул.Миколаївська та будинком №76 по пр.Гагаріна, чим ускладнила їм користування проходом (виїздом) з їх домоволодіння на пр.Гагаріна в м.Дніпропетровську.

Посилаючись на те, що дії ОСОБА_2 порушують правила добросусідства та їх право на нормальне користування проходами до своїх домоволодіння, а тому просили суд ухвалити рішення, яким зобовязати ОСОБА_2 усунути порушення права користування земельною ділянкою, яка одночасно слугує проїздом (проходом), в тому числі до домоволодіння №15 по вул.Миколаївській в м.Дніпропетровську та знести металеві ворота, що перекривають проїзд з вул.Миколаївській в м.Дніпропетровську; зобовязати ОСОБА_2 усунути порушення в праві користування ними домоволодінням №15 по вул.Миколаївській в м.Дніпропетровську та звільнити від самозахоплення земельну ділянку площею 0,007га, яка розташована між домоволодінням №13 по вул.Миколаївська та №76 по пр.Гагаріна шляхом знесення огорожі земельної ділянки з металевого профільного листа.

У вересні 2011 року Дніпропетровська міська рада звернулася до суду з уточненим позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_2 про зобовязання звільнити та повернути земельні ділянки, зобовязання виконати певні дії, мотивуючи тим, що домоволодіння, яке знаходиться в м.Дніпропетровську по вул.Миколаївській,15, розташовано на земельній ділянці площею 381 кв.м та належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08 грудня 2006 року. Домоволодіння, що знаходиться в м.Дніпропетровську по вул. Миколаївській,13а, розташовано на земельній ділянці, площею 276 кв.м та належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 23 січня 1996 року.

Вказували, що працівниками відділу комунального господарства Бабушкінської районної у місті ради та відділу будівництва, архітектури та контролю за землекористуванням Бабушкінської районної у місті ради неодноразово було здійснено перевірки території вказаних домоволодінь та встановлено, що має місце факт самовільного заняття земельних ділянок суміжними користувачами, що підтверджено узгоджувальними комісіями виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті ради.

Зазначали, що власник домоволодіння №15 зайняв частину розворотнього майданчика та частину земельної ділянки, що належить ОСОБА_2 06 квітня 2009 року самостійною державною пожежною частиною також встановлено, що власник домоволодіння №15 самовільно зайняв значну частину розворотнього майданчика проїзду, що унеможливлює розворот спеціальної пожежної автотехніки біля будинку №13а, що суперечить вимогам «Правил пожежної безпеки в Україні».

Тупиковий проїзд передбачено для обслуговування домоволодінь №№9,11,13,15 по вул.Миколаївській, який є необхідним для забезпечення і дотримання протипожежних, санітарно-гігієнічних та містобудівних вимог. Домоволодіння віддалені від червоної лінії по вул.Миколаївській і на відміну від домоволодіння №13а, розташованого в середині тісно прилеглих до нього зазначених домоволодінь, на сьогоднішній день практично не користуються тупиковим проїздом, оскільки необхідні виходи та виїзди з цих домоволодінь організовані ними в сторону проспекту Гагаріна, а тому встановлено, що ОСОБА_3 займає самовільно зайняту земельну ділянку площею 104 кв.м, порушивши вимоги Земельного Кодексу України шляхом захоплення частини загального проїзду до домоволодіння по вул.Миколаївській,13а.

Посилаючись на те, що самовільно зайнята земельна ділянка є державною власністю, її самовільне зайняття призводить до обмеження в правах власника держави в особі Дніпропетровської міської ради, яка не може вільно розпоряджатися вказаною земельною ділянкою та використовувати її для своїх потреб, а тому просили суд ухвалити рішення, яким зобовязати ОСОБА_3 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку в районі будинку №15 по вул.Миколаївській в м.Дніпропетровську площею 104 кв.м, шляхом перенесення паркану за власний рахунок; зобовязати ОСОБА_3 повернути самовільно зайняту земельну ділянку в районі будинку №15 по вул.Миколаївській в м.Дніпропетровську державі шляхом приведення у придатний для використання стан; зобовязати ОСОБА_6 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку в районі будинку №9 по вул.Миколаївській в м.Дніпропетровську площею 85 кв.м, шляхом перенесення паркану за власний рахунок; зобовязати ОСОБА_6 повернути самовільно зайняту земельну ділянку в районі будинку №9 по вул.Миколаївській в м.Дніпропетровську державі шляхом приведення у придатний для використання стан; зобовязати ОСОБА_2 повернути самовільно зайняту земельну ділянку в районі будинку №13 по вул.Миколаївській в м.Дніпропетровську площею 70 кв.м, шляхом знесення металевих парканних листів; зобовязати ОСОБА_2 повернути самовільно зайняту земельну ділянку в районі будинку №13 по вул.Миколаївській в м.Дніпропетровську державі шляхом приведення у придатний для використання стан; зобовязати ОСОБА_2 демонтувати самовільно встановлені металеві ворота на вїзді до проїзду біля домоволодінь №№13,13а,15,17 по вул.Миколаївській в м.Дніпропетровську.

Справа перебуває в судовому вирішенні з 1999 року.

Останнім рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 31 жовтня 2013 року позови ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та Дніпропетровської міської ради задоволені частково. Зобовязано ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою, виділеною їй для обслуговування домоволодінь №13,№13а по вул.Миколаївська в м.Дніпропетровську, та в користуванні нею земельною ділянкою проїздом загального користування, необхідної для обслуговування домоволодіння №13а по вул.Миколаївська в м.Дніпропетровську. Зобовязано ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4Ю, звільнити самовільну зайняту земельну ділянку, виділену в користування ОСОБА_2Д, для обслуговування будинків №13а та №13 в м.Дніпропетровську; звільнити земельну ділянку проїзд загального користування до домоволодінь №13,13а,15 по вул.Миколаївській в м.Дніпропетровську шляхом перенесення за власний рахунок належної їм огорожі в межі успадкованої ними території домоволодіння з земельною ділянкою площею 381 кв.м, в бік будинку №15 по вул.Миколаївській в м.Дніпропетровську, а саме за шириною 12м від межі домоволодіння №19 по вул.Миколаївській (від огорожі), довжиною 34,6м з боку домоволодінь №13,№13а по вул.Миколаївській в м.Дніпропетровську, та довжиною 29м з боку домоволодіння №19 по вул.Миколаївській в м.Дніпропетровську. Зобовязано ОСОБА_3 повернути самовільну зайняту земельну ділянку в межах проїзду загального користування до домоволодінь №13,13а,15 по вул.Миколаївській в м.Дніпропетровську державі в особі Дніпропетровської міської ради, шляхом приведення у придатний для використання стан. Зобовязано ОСОБА_2 повернути самовільно зайняту земельну ділянку в районі будинку №13 по вул.Миколаївській площею 0,007га державі в особі Дніпропетровської міської ради, шляхом знесення за власний рахунок металевих парканних листів та приведення її у придатний для використання стан. Зобовязано ОСОБА_2 усунути порушення права користування ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 І,Ю. земельною ділянкою, яка є проїздом загального користування, в тому числі до домоволодіння №15 в м.Дніпропетровську. Зобовязано ОСОБА_2 демонтувати та знести за власний рахунок самовільно встановлені металеві ворота на вїзді до проїзду загального користування до домоволодінь №13,13а,15, та біля домоволодінь №№9,17 по вул.Миколаївській з вул.Миколаївській в м.Дніпропетровську. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні її позову про стягнення з відповідачів 100.000 грн. у рахунок відшкодування завданої їй моральної шкоди та ухвалення нового рішення в цій частині, яким задовольнити її позовні вимоги про стягнення 100.000 грн. у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, зазначаючи, що суд в цій частині ухвалив рішення з порушенням норм матеріального й процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про зміну рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_2 та Дніпропетровської міської ради та ухвалення нового рішення в цій частині, яким їх вимоги залишити без задоволення, зазначаючи, що суд в цій частині ухвалив рішення з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, обговоривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин у справі та їх повноту, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

На час розгляду апеляційних скарги назва Дніпропетровська міська рада змінено на Дніпровська міська рада.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК підставами для скасування рішення суду першої інстанції ї ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 1 ст.303 ЦПК визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способи захисту цивільних прав та інтересів встановлені в частині 2 ст.16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

В правовій позиції Верховного суду України, викладеній в постанові від 12 червня 2013 року у справі №6-32цс13, яка в силу ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, зазначено, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55,124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст.8,9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст.16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Таким чином, особа, яка звертається до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспореного права або інтересу повинна заявити позовні вимоги, які відповідають змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що земельні ділянки в домоволодіннях за адресами вул.Миколаївська,13,13а,15,17,9 в м.Дніпропетровську на час розгляду даної справи є неприватизованими.

Домоволодіння №13а межує з домоволодінням №15 і у їх спільному користуванні є земельна ділянка, яка є тупиковим проїздом з майданчиком для розвороту, який розташований в його кінці, та яка належить міській громаді і одночасно слугує і єдиним проїздом (проходом) до домоволодіння №13а.

Відповідно до листа КП «ДМБТІ» від 10 грудня 2008 року №16138, інвентаризаційних справ на домоволодіння по вул.Миколаївській,11,13а,15 (колишні адреси №№11,13а,13б), у планах відведення земельних ділянок та у довідках про землекористування в 1956 році був зазначений проїзд загального користування для експлуатації та обслуговування цих домоволодінь, які відділені від червоної лінії вул.Миколаївській. В планах відведення земельних ділянок домоволодінь по вул.Миколаївській,9 та 17 (колишні адреси №№7 та 15) за 1956 рік, які мають спільні межі з проїздом загального користування до домоволодінь №11,№13а,№15, даний проїзд не був зазначений. Домоволодіння №11 та №15 мають самостійні виїзди до пр.Гагаріна та додаткові виходи на вул.Миколаївську, а домоволодіння №13а лише вихід та виїзд по зазначеному проїзду. Земельні ділянки домоволодінь №9 та №17 розташовані по червоній лінії вулиці Миколаївській, для яких умови експлуатації і обслуговування визначені їх місцезнаходженням. Таким чином, домоволодіння №13а по вул.Миколаївській в м.Дніпропетровську розташоване в середині тісно прилеглих до нього вказаних домоволодінь, зазначений проїзд виходить на вул.Миколаївську і в цьому місці його ширина становить 4,4 м.

Володільцями домоволодінь №15,9 була самовільно зайнята частина вказаного тупикового проїзду. Згідно проекту відведення земельних ділянок від 1956 року земельна ділянка у вигляді тупикового проїзду передбачена для обслуговування трьох домоволодінь №11,13,15 по вул.Миколаївській в м.Дніпропетровську, яка є необхідною для забезпечення і дотримання необхідних протипожежних, санітарно-гігієнічних та містобудівних вимог, що підтверджується листом Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради від 22 січня 2008 року №Е-001.

Забудова по вул.Миколаївській в м.Дніпропетровську була розпочата у 1956 році. Рішенням виконкому Жовтневої райради були виділені земельні ділянки забудовникам пятьох домоволодінь - №№9,11,13,15,17.

В 1956 році ОСОБА_7, спадкоємець ОСОБА_8, була надана земельна ділянка площею 381 кв.м, проте по даним технічного паспорту від 20 травня 1977 року площа земельної ділянки у домоволодінні №15 становить 485 кв.м, розміри земельної ділянки змінилися за рахунок зайняття частки ділянки у домоволодінні №13,13а, а також проїзду.

ОСОБА_9 рішенням №716 від 08 травня 1956 року для будівництва була виділена земельна ділянка розміром 16,0х25,0м, площею 400 кв.м, що підтверджується актом відводу земельної ділянки. По даним технічного паспорту БТІ від 23 грудня 1961 року розміри земельної ділянки становлять 17,65х25,0м., площею 441 кв.м, площа і розміри земельної ділянки змінилися за рахунок проїзду зі сторони домоволодіння №17 на 0,8 кв.м та з боку домоволодіння №7 на 1,75 м по довжині 25,0 кв.м.

ОСОБА_2 було самовільно зайнято проїзд, встановлені ворота, хвіртку в паркані закрито. Вказане підтверджується Протоколом засідання погоджувальної комісії по земельних спорах виконавчого комітету Бабушкінської районної ради від 22 квітня 1998 року, яким запропоновано ОСОБА_9 звільнити самовільно зайняту територію проїзду, перенести паркан в бік домоволодіння №9 на відстань 0,8 м з боку проїзду домоволодіння №7 на 1,75 м. по довжині 25,0 м, ОСОБА_8 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку у домоволодінні №13а, а також проїзд 1.20 м в бік №15, ОСОБА_2 відкрити ворота у проїзді, відкрити хвіртки у парканах для проходу до домоволодінь №11,15, вказане рішення комісії залишилося невиконаним.

Самовільне зайняття земельних ділянок, зокрема, проїзду загального користування, також підтверджується Вказівками державного інспектора по використанню і охороні земель міста Управління земельних ресурсів від 28 травня 1998 року, Протоколом виїзного розгляду питання про законність користування земельними ділянками власниками домоволодінь №№9,11,13а,15,17 по вул.Миколаївській, затвердженим 01 червня 2000 року заступником міського голови, відповідно до якого з 1961 року власник домоволодіння №9 ОСОБА_9 самовільно зайняв територію проїзду площею 27 кв.м та власник домоволодіння №17 ОСОБА_10 59 кв.м; з 1977 року власник домоволодіння №15 ОСОБА_11 самовільно зайняв територію проїзду площею 56 кв.м. З 1992 року домоволодіння №13 було розділено на два окремих 13 та 13а, після розподілу домоволодіння №13 має окремий вхід і не прилягає до проїзду. З 1996 року власником домоволодіння №13а є ОСОБА_2 З цього часу решта незайнятої території проїзду знаходиться у користуванні ОСОБА_2, яка самовільно влаштувала ворота на червоній лінії перед вїздом.

Самовільним зайняттям власниками домоволодіння №15 по вул.Миколаївській в м.Дніпропетровську тупикового проїзду з розворотним майданчиком були порушені права Дніпровської міської ради як розпорядника земель, оскільки дозволу на їх зайняття нею у встановленому порядку спадкодавцем ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не надавалося і зайняттям вказаної земельної ділянки були порушені п.4.1.7. «Правил пожежної безпеки України» та ДБН 360-92**, відповідно до яких на односмугових проїздах повинні влаштовуватися розїздні майданчики, а тупикові проїзди мають закінчуватися поворотними майданчиками, які забезпечують можливість розвороту пожежних машин; капітальні огорожі, якими розмежовані домоволодіння №9,11,13а,15,17 мають бути влаштовані на основі розрахунків інсоляції з освітленості відповідно до протипожежних вимог, що підтверджується листом Бабушкінської районної у м.Дніпропетровську ради №Е-007/04 від 30 листопада 2009 року.

В наслідок самовільного часткового зайняття відповідачами території тупикового проїзду власниками домоволодіння №15 та 9 доступ до домоволодіння №13а став суттєво обмеженим, чим порушені права його власника ОСОБА_2, оскільки в домоволодіннях №11,15 існують ворота із хвіртками на проспект Гагаріна та є хвіртки для виходу у вказаний проїзд на вул.Миколаївську, а зазначений тупиковий проїзд з майданчиком для розвороту вказаний в правовстановлюючих документах відносно будинку №13а по вул.Миколаївській з 1956 року і цей проїзд є єдиним можливим входом-виходом (виїздом) з цього будинку на вул.Миколаївську, єдиним можливим носієм комунікацій, норм експлуатації та обслуговування житлового будинку, про що зазначено в листі відділу комунального господарства Бабушкінської районної у м.Дніпропетровську ради від 21 січня 2008 року за №07.

Крім того, власниками домоволодіння №15 по вул.Миколаївській було самовільно зайнято, крім частини майданчика для розвороту, ще й частину земельної ділянки, яка відповідно до правовстановлюючих документів у встановленому законом порядку перебуває у користуванні ОСОБА_2 для експлуатації та обслуговування будинку №13а по вул.Миколаївській в м.Дніпропетровську, яка необхідна їй згідно з містобудівними нормами, а саме на території земельної ділянки, яка за документами виділена для обслуговування будинку №13а спадкодавцем відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які успадкували його права та обовязки, була встановлена огорожа шириною 12м від межі домоволодіння №19 по вул.Миколаївській (від огорожі), довжиною 34,6м з боку домоволодінь №13,№13а по вул.Миколаївській в м.Дніпропетровську, та довжиною 29м з боку домоволодіння №19 по вул.Миколаївській в м.Дніпропетровську, що підтверджується листами Бабушкінської районної у м.Дніпропетровську ради від 22 січня 2008 року №Е-001, від 23 березня 2009 №Е-007, від 13 вересня 2010 року №Е-008 та 16 листопада 2010 року №18/29-606, листами КП «ДМБТІ» від 18 червня 2001 року №2887 та від 07 травня 2002 року №2618, листом Державної екологічної інспекції в Дніпропетровській області від 11 листопада 2010 року №4-6839-15-з, актом обстеження території домоволодінь Державною екологічною інспекцією в Дніпропетровській області від 11 листопада 2010 року; листом №Л-445/15 від 28 жовтня 2011 року. Крім того, самовільним зайняттям відповідачами зазначених земельних ділянок порушене право позивача ОСОБА_2 на користування земельною ділянкою за адресою вул.Миколаївська,13, яка перебуває у її користування за домовленістю з власником цього домоволодіння, що не спростовано відповідачами.

Також, відповідно до листа 19-ї Самостійної державної пожежної частини Головного управління МНС України в Дніпропетровській області від 06 квітня 2009 року №Е-1 в звязку з самовільним зайняттям власниками домоволодінь №17 та №9 по вул.Миколаївській значної території тупикового проїзду, було зменшено нормативну ширину проїзду, що суперечить пункту 4.1.3 «Правил пожежної безпеки в України», а також власник домоволодіння №15 по вул.Миколаївській самовільно зайняв значну частину розворотнього майданчика проїзда, що робить неможливим розворот спеціальної пожежної автотехніки біля будинку №13а, що суперечить вимогам «Правил пожежної безпеки в Україні» (п.4.1.7 НАПБ А.01.001-2004) та може стати перешкодою для проїзду зазначеного транспорту у разі потреби до будинку ОСОБА_2

Самовільне зайняття власниками домоволодіння №15 по вул.Миколаївській в м.Дніпропетровську загальним проїздом також підтверджується листами Дніпропетровського міського управління земельних ресурсів від 09 вересня 1998 року №1133-6 та від 22 вересня 1999 року №2445-6, прокуратури Бабушкінського району м.Дніпропетровська від 20 листопада 1998 року, листом виконавчого комітету Бабушкінської районної ради від 12 травня 2000 року №Е-007.

Задовольняючи частково багаторазово уточнені в ході розгляду справи позови, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами частково доведено порушення їх прав.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі зясував права та обвязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч.1-5,7 ст.319 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч.1,2 ст.321 ЦК України).

Застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391,396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57-59 ЦПК України), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача (п.33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5).

Згідно ч.4 ст.373 ЦК України, власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (ч.ч.1,3 ст.375 ЦК України).

Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм (ст.39 ЗК України).

Власники земельних ділянок зобов'язані додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон тощо (ч.1 ст.91 ЗК України).

Відповідно до п.п."а","г" ч.1 ст.95 ЗК України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором мають право самостійно господарювати на землі; споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Згідно п.п."б","г","е" ч.1 ст.96 ЗК України землекористувачі зобов'язані: додержуватись вимог законодавства про охорону довкілля; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватись правил добросусідства

Згідно ч.ч.1,2 ст.103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров'я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше (ст.104 ЗК України).

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків, шляхом застосування передбачених законом способів.

Згідно з п.б ч.3 ст.152 ЗК України, захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав

Самовільне зайняття земельних ділянок це будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж в натурі (на місцевості) та одержання документа, що посвідчує право на неї і його державної реєстрації (ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель»).

Відповідно до п.34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключною компетенцією міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Позивачі належними та допустимими доказами довели факт порушення своїх прав.

Доводи апеляційної скарги про порушення строків позовної давності є хибними.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність по справі будь-якої експертизи з приводу даного спору не може слугувати підставою для скасування рішення, оскільки матеріали справи містять достатньої доказів з приводу виниклого спору, крім того апелянт ОСОБА_3 під час вирішення справи у суді першої інстанції як і в суді апеляційної інстанції не заявляла будь яких клопотань стосовно призначення експертизи.

Інші доводи ОСОБА_3 приведені в апеляційній скарзі не можуть бути прийняті до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Проте беручи до уваги усі обставини даної справи посилання ОСОБА_2 про наявність піддав для стягнення на її користь завданої моральної шкоди не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки судом першої інстанції було вірно встановлено про наявність порушень як зі сторони відповідачів за позовом ОСОБА_2 так і зі сторони самої ОСОБА_2

Колегія судів звертає увагу не те, що усі сторони по справі, які є користувачами спірних земельних ділянок, порушили правила добросусідства.

Таким чином, вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі зясував права та обовязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Оскільки рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального й процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 31 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_12