Номер провадження: 22-ц/785/3789/17
Головуючий у першій інстанції Трушина О. І. Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Кононенко Н.А., Гайворонського С.П.

при секретарі Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 23 лютого 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа виконавчий комітет Біляївської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, визначення порядку користування земельною ділянкою, зобов'язання демонтувати частину будівлі, поновити незаконно знесений паркан та демонтувати незаконно встановлений паркан,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який згодом був уточнений та остаточно поданий до ОСОБА_4, третя особа виконавчий комітет Біляївської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, визначення порядку користування земельною ділянкою, зобов'язання демонтувати частину будівлі, поновити незаконно знесений паркан та демонтувати незаконно встановлений паркан, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 12 квітня 2006 року відповідачу належав будинок і літня кухня площею 56,97 кв.м., які були розташовані на земельній ділянці, що знаходилася в користуванні відповідача, загальною площею 0,13 га в АДРЕСА_1. Рішенням від 04 липня 2006 року Біляївська міська рада перевела будову літньої кухні в житловий будинок, з присвоєнням адреси АДРЕСА_2. Відтак відповідач став власником двох житлових будинків, розташованих на земельній ділянці площею 0,13 га, яка надана йому в користування за зазначеною вище адресою, державний акт на вказану земельну ділянку відсутній. 15.06.2007 року на підставі договору купівлі-продажу він придбав у відповідача житловий будинок з надвірними спорудами, розташований на земельній ділянці площею 0,030 га, за адресою: АДРЕСА_1. Перед складанням вищевказаного договору вони домовилися про те, що крім земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, відповідач передає йому своє право користування земельної ділянкою площею 0,030 га під городом, що складає загальною площею 0,060 га, яка необхідна для обслуговування житлового будинку. Але відповідач грубо порушив домовленість і скориставшись його відсутністю, захопив вказану земельну ділянку площею 0,030 га, поставив огорожу, перекрив доступ з його подвір'я на цю земельну ділянку, якою він користувався, позбавив його користування присадибною земельною ділянкою площею 0,030 га. Крім того, відповідач захопив 6 кв.м. земельної ділянки, яка знаходиться під його будинком, добудувавши свій житловий будинок, а потім відповідач зніс паркан, який розділяв його подвір'я та відповідача.

Оскільки відповідач відмовляється виконати умови їхньої домовленості і не дає згоду на передачу йому у власність вказаної земельної ділянки, позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив зобов'язати відповідача не чинити перешкоди у користуванні земельною ділянкою, загальною площею 0,06 га, що розташована в АДРЕСА_1, визначити порядок користування земельними ділянками, які розташовані в АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, а також зобов'язати відповідача демонтувати шляхом знесення частину будівлі площею 6 кв.м, яка знаходиться на території подвір'я будинку АДРЕСА_1, поновити незаконно знесений паркан між земельними ділянками АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 та зобов'язати демонтувати встановлений паркан.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав.

Представник виконавчого комітету Біляївської міської ради у судовому засіданні просив вирішити спір на розсуд суду.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської областівід 23 лютого 2017 року позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа виконавчий комітет Біляївської міської ради про зобов'язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні земельною ділянкою, загальною площею 0,06 га, розташованою в АДРЕСА_1; визначення порядку користування земельними ділянками, які розташовані в АДРЕСА_1, АДРЕСА_2; зобов'язання відповідача демонтувати шляхом знесення частини будівлі площею 6 кв.м, яка знаходиться на території подвір'я будинку АДРЕСА_1; поновлення незаконно знесеного паркану між земельними ділянками АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2; зобов'язання демонтувати встановлений паркан залишена без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2, представник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якої просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а також, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що 12 квітня 2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого відповідач придбав житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, будинок складається в цілому з одного кам'яного житлового будинку, зазначеного на схематичному плані під літерою «А», житловою площею - 26,38 кв.м., загальною площею - 56,97 кв.м., та надвірних споруд: «Б» - літня кухня, 1-4 - огорожа, розташованих на неприватизованій земельній ділянці площею 0,13 га, що знаходиться в розпорядженні Біляївської міської ради Біляївського району Одеської області (а.с. 12).

Рішенням виконкому Біляївської міської ради № 75 від 04.07.2006 року літня кухня цього домоволодіння була переведена в житловий будинок (а.с. 14).

ОСОБА_4 15 червня 2007 року отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 63).

15 червня 2007 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_4 продав ОСОБА_3 житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та складається з одного житлового будинку, зазначеного на плані «А», житловою площею 26,38 кв.м., загальною площею 56,97 кв.м. та надвірних споруд: «Б» - літньої кухні, 1-4 огорожі, розташованих на земельній ділянці земель Біляївської міської ради Одеської області розміром 0,03 га (державний акт на право власності на землю не видавався) (а.с. 7).

Залишаючи без задоволення позовні вимоги ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, визначення порядку користування земельною ділянкою, зобов'язання демонтувати частину будівлі, поновити незаконно знесений паркан та демонтувати незаконно встановлений паркан, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст. 120 ЗК України (станом на 27.04.2007 року) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Позивач за договором купівлі-продажу від 15 червня 2007 року набув право користування земельною ділянкою, яка складає 0,03 га, на якій розташований житловий будинок з надвірними спорудами, інших угод між сторонами укладено не було.

16.04.2009 року Біляївською міською радою був складений акт, відповідно до якого між сторонам пропонувався варіант розділу земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_3 пропонувалося передати земельну ділянку площею 0,030 га, а ОСОБА_4 площею 0,095 га (а.с.16-17), однак сторони не погодилися з вказаним варіантом поділу.

Відповідно до витягу з рішення сесії Біляївської міської ради № 101-7/VII від 23 березня 2016 року «Про перейменування вулиць, провулків, проспекту в м. Біляївка та с. Майори Біляївського району Одеської області» АДРЕСА_1 перейменовано на АДРЕСА_1 (а.с. 98).

З наявних в матеріалах справи квитанцій про прийняття податків та зборів (за сплату земельного податку), вбачається, що ОСОБА_4 сплачує земельний податок за землю розміром 0,10 га за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 65-67).

Відповідно до довідки Управління містобудування, землевпорядкування та комунального майна Біляївської міської ради № 435 від 16 серпня 2016 року за адресою: АДРЕСА_1 числиться земельна ділянка площею 0,03 га, а за адресою: АДРЕСА_2 - 0,10 га, від ОСОБА_4 звернення щодо припинення користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 не надходило (а.с. 83).

Згідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вимог ст.ст.125-126 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Таким документом є Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку.

Судом встановлено, що відповідачу не була передана у приватну власність земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_2, державний акт на право власності на земельну ділянку він не отримував, тобто відповідач має право лише на вільне користування вказаною земельною ділянкою.

На підставі вищевикладеного, суд прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого відповідач продав йому земельну ділянку площею 0,03 га, про що свідчить розписка, а тому він набув право користування і ще на земельну ділянку такою площею 0,03 га, не приймається судом до уваги, оскільки він придбав окремий житловий будинок, та розмір земельної ділянки при його купівлі-продажу визначений в договорі купівлі-продажу, відповідачем додаткових угод стосовно передачі позивачу в користування ще земельної ділянки, площею 0,03 га не укладалось, вказана частина земельної ділянки у нього не вилучалась і рішення про надання позивачу в користування цієї частини земельної ділянки виконкомом Біляївської міської ради не приймалось, вказане встановлено рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 29 липня 2010 року, і доказуванню не підлягає.

Також не приймаються судом до уваги доводи щодо самовільного зайняття ОСОБА_4 його земельної ділянки, оскільки вони є безпідставними та необґрунтованими, з тих підстав, що він не надав доказів щодо визначення меж площі самовільно зайнятої земельної ділянки відповідачем.

Інші доводи апеляційної скарги також не приймаються до уваги, оскільки вони також спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 23 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Н.А. Кононенко

______________________________________ С.П. Гайворонський