Справа № 161/9700/16-ц
Провадження № 2/161/631/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Кихтюка Р.М.,

при секретарі - Козак О.А.,

з участю представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27.03.2008 року між нею та ОСОБА_2 укладено договір довічного утримання.

Вказує, що згідно п. 2 даного договору відповідач зобов'язувався щомісячно виплачувати їй кошти в сумі 600 грн., а також забезпечувати її щоденним триразовим калорійним харчуванням, наданням їй побутових послуг (прання постільної білизни, ремонт побутової техніки тощо), забезпеченням придатним для носіння одягом та взуттям, здійснення догляду та надання необхідної допомоги, забезпечення необхідними лікувальними засобами.

Зазначає, що протягом року після укладення договору відповідач сумлінно виконував свої зобов'язання, однак протягом двох останніх років відмовляється виконувати покладені на нього обов'язки, перестав до неї приходити та забезпечувати харчуванням та доглядом.

А тому вважає, що у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов договору довічного утримання, його слід розірвати.

В судовому засіданні позивач та її представник позовну заяву підтримали з підстав, в ній викладеній, просили її задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, покази свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з договору довічного утримання, укладеного 27 березня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, який посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу, ОСОБА_4 передала у власність ОСОБА_2 належну їй ? частку квартири АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 зобов'язався забезпечувати ОСОБА_4 утриманням та доглядом довічно (а.с 5).

Відповідно до вимог ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов Договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Як вбачається із змісту договору довічного утримання, обов'язок набувача майна по наданню відчужувачу довічного забезпечення визначений умовами цього договору, зокрема пунктом 2 цього договору.

Пунктом 13 договору передбачено, що розірвання договору, зміни та доповнення до нього допускаються тільки за згодою сторін і підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, а в разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Проте, всупереч ч. 1 ст. 60 ЦПК України позивач та її представник не представили суду доказів та не довели неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків за договором.

При цьому, належне виконання відповідачем умов договору щодо здійснення догляду та надання необхідної допомоги, надання побутових послуг не змогли спростувати свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, зате протилежне повністю підтвердили свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, які вказали на систематичне надання відповідачем допомоги та належний догляд його за позивачем.

Крім того, факт догляду і добросовісного виконання своїх обов'язків за договором підтвердили в судовому засіданні допитані в якості свідків - дільничні лікарі ОСОБА_15 та ОСОБА_16, які вказали, що при відвідуванні ОСОБА_4 зауважили, що остання завжди була охайною та доглянутою.

Таким чином, дослідивши та оцінивши представлені суд докази, суд приходить до висновку про відсутність беззаперечних фактів, які б слугували безумовною та достатньою підставою для розірвання договору довічного утримання і суд не вбачає підстав для його розірвання.

Про наведене також свідчить і те, що не зважаючи на конфлікт, який виник між сторонами, відповідач продовжував пересилати кошти та надавати іншу допомогувідповідачу, які остання відмовлялась отримувати.

Враховуючи вищенаведене, на підставі ст.ст. 14, 41, 124 Конституції України, ст. ст. 526, 744, 754-756 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 58, 59, 60, 61, 79, 88, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання від 27.03.2008 року - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Луцького міськрайонного суду Р.М. Кихтюк