Справа №752/6584/16-ц
Провадження № 2/752/709/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22.02.2017 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Овдій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім»єю без шлюбу,

в с т а н о в и в:

позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 і з врахуванням заяви про уточнення предмету позову просила суд встановити факт проживання сторін однією сім»єю без шлюбу, починаючи з листопада 2003 р. по 06.12.2007 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з листопада 2003 р. по 06.12.2007 р. позивач проживала однією сім»єю з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1. Сторони були пов»язані спільним побутом, мали взаємні права та обов»язки, піклувалися один про одного, формували спільний бюджет, купували речі та майно за спільні кошти. Під час спільного проживання до 06.12.2007 р. сторони у шлюбі не перебували.

Сторони мають спільного сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач посилається на те, що встановлення факту проживання однією сім»єю необхідно до підтвердження права на спільне майно, придбане за час проживання з відповідачем до укладення шлюбу, спір про що знаходиться в Дніпровському районному суді м.Києва.

В ході розгляду справи позивач та її представник підтримали позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просили його задовольнити, посилаючись на те, що сторони з листопада 2003 року спільно проживали однією сім»єю без укладення шлюбу, мають спільного сина, були пов»язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Крім того, позивач зазначила, що встановлення зазначеного юридичного факту їй необхідно для підтвердження свого права на частину майна, придбаного за час спільного проживання з відповідачем, спір про що перебуває в Дніпровському районному суді м.Києва.

Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що сторони хоча і проживали спільно, однак не мали спільних прав та обов»язків, а отже не є сім»єю в розумінні положень Сімейного кодексу України. Крім того, представник відповідача звернула увагу суду на те, що позивач в спірний період перебувала у шлюбі з іншою особою, і шлюб було розірвано на підставі рішення суду в 2004 році.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_4, який був розірваний на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 26.03.2004 р., яке набрало законної сили 25.04.2004 р. .

Судом при розгляді справи про розірвання шлюбу було встановлено, що з листопада 2003 р. позивач проживала окремо від ОСОБА_4

Як вбачається з матеріалів справи ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін у даній справі народився син - ОСОБА_3, матір»ю якого є ОСОБА_1, батьком - ОСОБА_2, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1.

06.12.2007 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м.Києва, про що складено актовий запис № 1639.

Звертаючись до суду позивач просить встановити факт проживання чоловіка і жінки без укладення шлюбу за період з листопада 2003 року по момент укладення шлюбу з відповідачем.

Інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки, який породжує юридичні наслідки, передбачений Сімейним кодексом України в редакції, яка набрала чинності з 01.01.2004 р., а тому такий факт може бути встановлений судом лише з моменту набрання чинності зазначеної норми закону, тобто з 01 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності.

З огляду на що, відсутні правові підстави для встановлення факту проживання сторін однією сім»єю без укладення шлюби за період з листопада 2003 р. по 01.01.2004 р.

Відповідно до ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11, при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Тобто, для встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка і жінки без шлюбу необхідно встановити, що вони спільно проживають, не перебувають у будь-якому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Згідно з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як було встановлено судом позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, який був розірваний на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 26.03.2004 р.

Згідно ч. 2 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 109 СК України.

Частиною 2 ст. 114 СК України встановлено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

З огляду на викладене, у суду відсутні підстави для встановлення факту проживання однією сім»єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без шлюбу до 25.04.2004 р. (до набрання рішенням про розірвання шлюбу), оскільки позивач перебувала у іншому зареєстрованому шлюбі.

Факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім»єю без укладення шлюбу, існування спільного побуту, наявність у них взаємних прав та обов»язків, притаманних подружжю, починаючи з 24.05.2004 р., підтверджуються поясненнями самої позивачки, наданими в судовому засіданні, які відповідно до положень ст.57 ЦПК України є доказом у справі.

Крім того, зазначені обставини підтверджуються показами свідка ОСОБА_7, яка зазначила, що знає позивачку з 2000 р., а відповідача з 2003 р., підтримувала з ними дружні стосунки, часто бувала у них вдома та залишалась не декілька днів до літа 2006 р. Свідок зазначила, що сторони дбали один про одного, спільно виховували дитину, спільно займались побутом та проводили ремонт в квартирі.

Також зазначені обставини, а саме спільного проживання з 2003 р., ведення спільного побуту, спільного виховання дитини, проведення ремонту в квартирі, придбання побутової техніки за час спільного проживання підтвердила свідок ОСОБА_8

Допитаний в ході судового розгляду свідок ОСОБА_9 підтвердив факт спільного проживання сторін у справі у спірний період.

Факт народження у сторін в червні 2005 р. спільної дитини, його спільне виховання, яке не заперечувалось сторонами, турбота та обов»язок відповідача щодо утримання позивачки на час перебування її в стані вагітності (з вересня 2004 р.) та на час догляду за новонародженою дитиною, також підтверджує спільне проживання сторін, наявність у них взаємних прав та обов»язків, а також ведення ними спільного побуту.

Враховуючи обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, суд вважає доведеним в ході розгляду справи факт спільного проживання сторін у справі однією сім»єю з 24.05.2003 р. до офіційного укладення шлюбу, існування у них усталених відносин, в зв»язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст..88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.3, 10, 60, 209, 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім»єю без шлюбу задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім2єю без шлюбу в період з 26.04.2004 р. по 06.12.2007 р.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя