АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1132/17 Справа № 200/8977/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Єлісєєва Т. Ю. Доповідач - Лаченкова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року м. Дніпро 17 травня 2017 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

В 2015 році до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4.

В 2015 році до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про визнання права власності.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2015 року взадоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів у розмірі 2 000,00 грн. відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про визнання права власності задоволено.

Визнано право власності ОСОБА_4 на нерухоме майно - будівлю магазину літ.-1, загальною площею 40,2 кв.м., основною площею - 40,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано право ОСОБА_4 на нерухоме майно - будівлю магазину літ.-1, загальною площею 40,2 кв.м., основною площею - 40,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 таким, що підлягає державній реєстрації уповноваженим на те органом.

В апеляційній скарзі Керівник Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради просить скасувати рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2015 року в частині задоволення зустрічного позову та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 з придбаних за власні кошти матеріалів, власними силами здійснив реконструкцію нерухомого майна-будівлі магазину у будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до технічного паспорту від 14.04.2015 р. зробленого інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_5 встановлені технічні характеристики нерухомого майна як будівлі магазину літ.А-1, загальною площею 40,2 кв.м.. основною площею 40,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Технічний стан нежитлових приміщень зазначений у висновку від 24.04.2015 року фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, згідно якого будівельні роботи у будівлі магазину виконані без порушень, які впливають на експлуатаційні характеристики будівлі, відповідають будівельним, пожарним та санітарним вимогам, приміщення придатне до експлуатації.

Ст.328 ЦК України передбачено, що право власності на майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття не встановлена судом.

Згідно ч.3. ст.376 ЦК України право власності на самочинне збудоване нерухоме майно може бути по рішенню суду визнано за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, яка не була відведена їй для цієї мети, при умові надання земельної ділянки у встановленому порядку під вже збудоване нерухоме майно.

У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст.2 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" під державною реєстрацією речових прав розуміється офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Відповідно до ст.4 Закону право власності на нерухоме майно підлягає обов'язковій державній реєстрації.

Відповідно до ст.19 Закону підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав є, в тому числі, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.

При урахуванні технічного висновку за результатами обстеження вищевказаної будівлі магазину та на підставі ч.2 ст.8 ЦК України у відповідності до загальних засад цивільного законодавства встановлено, що прийняття в експлуатацію об'єкта полягає у визначенні готовності об'єкта, закінченого будівництвом, будівельним і іншим нормам і правилам, необхідним при прийнятті в експлуатацію. Готовність будівлі магазину до експлуатації у всіх аспектах визначена будівельно-технічним висновком.

Таким чином, задовольняючи зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, щодо визнання за ОСОБА_4 права власності на будівлю магазину літ.А-1, загальною площею 40,2 кв.м., основною площею 40,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і таким, що підлягає державній реєстрації відповідним державним органом незалежно від наявності або відсутності документів, які підтверджують введення об'єкту в експлуатацію.

Проте з даним висновком суду погодитись не можна, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за рішенням суду за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Проте, питання надання земельної ділянки у користування (власність) ОСОБА_7 судом не досліджені, будь-які посилання на відповідні документи у рішенні відсутні.

Натомість, земельна ділянка по АДРЕСА_1, на якій розташовано спірне нерухоме майно, відповідно до ч.2 ст.83 Земельного кодексу України, перебуває у власності територіальної громади м.Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, яку до участі у справі судом, у порушення вимог ст.33 ЦПК України, не залучено.

Рішення про передачу у користування (власність) ОСОБА_4 земельної ділянки по АДРЕСА_1 Дніпропетровською міською радою не приймалось, що підтверджується листом Департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради №12/3-146 від 15.03.2016 року.

Згідно зі ст.375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Відповідно до ч. 2 ст.375 ЦК України передбачає, що власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Однак, ОСОБА_4 не є власником земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Також, відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Пунктами 5, 8 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію забороняється.

Прийняття в експлуатацію об'єктів нерухомості регулюється Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів (далі - Порядок), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011 року.

Відповідно до п. п. 2, 3 Порядку прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, та об'єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Однак, в даному випадку, спірний об'єкт будівництва в експлуатацію у визначеному законодавством порядку не введено, що підтверджується листом Департаменту ДАБІ у Дніпропетровській області №1004-9/1314 від 10.06.2016 року.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції фактично дозволив використовувати об'єкт, який не визнано в установленому законом порядку готовим для введення в експлуатацію, що є порушенням вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011 року.

Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 27.05.2015 року у справі №6-159цс15, визнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

За таких обставин рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 18.06.2015 у справі №200/8977/15-ц в частинівизнання права власності за ОСОБА_4 на нерухоме майно - будівлю магазину літ.-1, загальною площею 40,2 кв.м., основною площею - 40,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. та визнання нерухомого майна таким, що підлягає державній реєстрації уповноваженим на те органом не може бути визнано обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, оскільки обставини, що мають суттєве значення для вирішення справи, судом не встановлені, чим порушено вимоги ст.213 ЦПК України.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради підлягає задоволенню, а рішення в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 скасуванню.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про визнання права власності - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь прокуратури Дніпропетровської області судовий збір в сумі 438,90грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 309, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради -задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2015 року скасувати в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_4.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про визнання права власності - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь прокуратури Дніпропетровської області судовий збір в сумі 438,90грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С. Городнича