РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2017 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді Кузнєцова Д.В.

секретаря судового засідання Білінської Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ "Омега Банк", ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" про захист прав споживачів та визнання договору факторингу частково недійсним і договору про передачу прав за іпотечними договорами, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із указаним позовом, в якому зазначив, що 18 квітня 2008 року між ним та ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омегабанк», був укладений Кредитний договір № 0501/0408/71-073. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та банком був укладений іпотечний договір від 18 квітня 2008 року, предметом якого є квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1. Згідно зі змістом позову, 28.11.2012 між банком та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» були укладені Договір факторингу та Договір про відступлення прав за іпотечними договорами. Позивач стверджує, що за Договором факторингу мало відбутися відступлення права вимоги за Кредитним договором від 18 квітня 2008 року № 0501/0408/71-073, проте вважає, що у ВАТ «Сведбанк» не було правових підстав для відступлення права грошової вимоги за договором факторингу щодо фізичної особи не суб'єкта господарювання, так як ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не мало ліцензії на здійснення відповідної діяльності. Крім того ОСОБА_1 вважає, що у порушення вимог законодавства України ні ПАТ «Омега Банк» (первинний кредитор), ні ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не повідомили позивача належним чином про відступлення права вимоги за вищевказаним кредитним договором та не надали належних доказів цього. Так, у ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відсутні додаток № 1 (реєстр заборгованості) до оспорюваного Договору факторингу; первинні бухгалтерські документи, які підтверджують отримання грошових коштів первісним кредитором від нібито нового за уступку права вимоги, а також додаток № 1 до Договору від 28.11.2012 про передачу прав за іпотечним договором. З огляду на викладене у позові ОСОБА_1 просить суд визнати недійсним Договір факторингу від 28.11.2012, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс», в частині передачі права вимоги за Кредитним договором від № 0501/0408/71-073 від 18 квітня 2008 року, а також визнати недійсним Договір від 28.11.2012 про передачу прав за іпотечними договорами, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс», в частині передачі права вимоги за іпотечним договором від 18 квітня 2008 року.

В судовому засіданні представники позивача підтримали вимоги за позовом ОСОБА_1, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Визнали, що позивач отримав кредит від ПАТ «Сведбанк», але даний кредит у повному обсязі на час розгляду справи не повернутий. Акцентували увагу на відсутності доказів відступлення прав вимоги за оспорюваними договорами.

Представник ТОВ «ФК «Вектор Плюс» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Зазначив, що 28.11.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» були укладені Договір факторингу та Договір про передачу прав за іпотечними договорами, в результаті чого до відповідача перейшли права вимоги, що випливають із указаних договорів. На переконання представника ТОВ «ФК «Вектор Плюс», зазначені договори не суперечать законодавству України та для одержання права вимоги товариство не зобовязане отримувати певну ліцензію.

Представник ПАТ «Омега Банк» в судове засідання не зявився, направив на адресу суду клопотання про розгляд справи у відсутність представника банку (т. 1 а.с. 30).

Суд, заслухавши пояснення представників позивача та ТОВ «ФК «Вектор Плюс», вивчивши й дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 18.04.2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» (в подальшому назва змінена на ПАТ «Омега Банк») був укладений Кредитний договір № 0501/0408/71-073, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту на строк по 17.04.2038 року, а позичальник зобовязався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в строки та на умовах, передбачених договором (т. 1 а.с. 8-11).

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та ВАТ «Сведбанк» був укладений Іпотечний договір від 18 квітня 2008 року, за умовами якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку нерухоме майно: квартиру №28, що розташована в м. Житомирі по вул. Львівській, 5 (т. 1 а.с. 12-13).

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» був укладений Договір факторингу №15, за умовами якого банк відступив фактору своє право вимоги заборгованості, зокрема, за кредитним договором №0501/0408/71-073 від 18.04.2008 року (т. 1 а.с. 14-20).

Також 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» був укладений Договір про відступлення прав за іпотечними договорами, за умовами якого банк разом із відступленням права вимоги заборгованості за указаним вище кредитним договором одночасно відступив і право вимоги за іпотечним договором від 18 квітня 2008 року (т. 1 а.с. 21).

Факт відступлення ПАТ «Сведбанк» належних банку права вимоги заборгованості за кредитним договором та права вимоги за іпотечним договором не заперечується відповідачами та підтверджується, зокрема наявними в матеріалах справи копіями Акту №18 прийому-передачі документації за Договором факторингу №15 від 28.11.2012, витягами з Реєстру заборгованостей боржників №1-Б від 28.11.2012 та з Додатку №1 до Договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28.11.2012 (т. 1 а.с. 54-57).

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт.

Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є субєктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності (далі - суб'єкти підприємницької діяльності). Виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" ліцензування банківської діяльності, професійної діяльності на ринку цінних паперів, діяльності з надання фінансових послуг, зовнішньоекономічної діяльності, ліцензування діяльності в галузі телебачення і радіомовлення, ліцензування у сфері електроенергетики та використання ядерної енергії, ліцензування у сфері освіти, ліцензування у сфері інтелектуальної власності, виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, у сфері телекомунікацій здійснюється згідно з законами, що регулюють відносини у цих сферах.

Згідно зі ст.ст. 47, 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" факторинг (придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог та прийом платежів) відноситься до банківських операцій, які можуть здійснюватися банками без окремої ліцензії.

Угода за договором факторингу спрямована на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів. Така послуга за таким договором надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором.

Факторингова операція за своєю юридичною природою є угодою з відступлення права грошової вимоги (боргу), тобто заміни кредитора. Права вимоги грошових коштів в іноземній валюті не є валютними операціями і не вимагають ліцензування відповідно до ст. 5 Декрету КМ України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 р. № 15-93.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У частині 1 ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пункті 10.5 Кредитного договору № 0501/0408/71-073 від 18.04.2008 закріплене право ПАТ «Сведбанк» повністю або частково перевести свої права по цьому договору, а також по угодам, повязаним із забезпеченням повернення кредиту, третій особі без згоди позичальника.

З огляду на наведені вище положення закону та договору суд вважає безпідставним посилання ОСОБА_1 на порушення ПАТ «Омега Банк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» вимог законодавства України щодо належного повідомлення позивача про відступлення права вимоги за кредитним договором та надання доказів цього.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Як встановлено судом і не заперечується позивачем, свої зобовязання за Кредитним договором № 0501/0408/71-073 від 18.04.2008 позичальник на час розгляд справи повністю не виконав, кредит не повернув та проценти за його користування не сплатив.

За таких обставин встановлено факт наявності заборгованості ОСОБА_1 перед банком, цей факт визнаний позивачем, у зв'язку з чим і на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України вказану обставину слід вважати доведеною.

З огляду на викладене ПАТ «Сведбанк» мав право грошової вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором, така грошова вимога за наявності боргу є дійсною і передбачених ст.1081 ЦК України підстав вважати, що банк не мав права відступити право грошової вимоги, з огляду на встановлені в судовому засіданні обставини справи та указані вище норми законодавства України немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 10, 11, 58-61, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.В. Кузнєцов