Номер провадження: 22-ц/785/6798/17
Номер справи місцевого суду: 496/1937/17
Головуючий у першій інстанції Драніков С. М.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 20 червня 2017 року за заявою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 про забезпечення позову ОСОБА_5 до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про поділ майна подружжя шляхом стягнення половини вартості майна, набутого під час шлюбу,

встановила:

Позивач звернувся з позовом до відповідачки та просив суд визнати, що автотранспортні засоби HYNDAIH-1 д/з НОМЕР_1 № кузова НОМЕР_2, TOYOTA LANDCRUISER д/з НОМЕР_3 № кузова НОМЕР_4, були спільним майном подружжя; розділити його, шляхом стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 компенсацію вартості належної йому 1/2 частини автотранспортних засобів: HYNDAIH-1 д/з НОМЕР_1 № кузова НОМЕР_2, TOYOTA LANDCRUISER д/з НОМЕР_3 № кузова НОМЕР_4.

Крім того, представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 звернувся до суду з заявою, в якій просив вжити заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на всі вищевказані автотранспортні засоби.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 20 червня 2017 року клопотання представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 про забезпечення позову було задоволено та накладено арешт на наступні автотранспортні засоби:

- HYNDAIH-1 д/з НОМЕР_1 № кузова НОМЕР_5,

- MANL 2000 д/з НОМЕР_6 № шасі НОМЕР_7,

- MAN TGL 12.210 д/з НОМЕР_8 № шасі НОМЕР_9,

- TOYOTA LANDCRUISER д/з НОМЕР_3 № кузова НОМЕР_4.

В апеляційній скарзі третя особи: ОСОБА_3 та ОСОБА_4ставлять питання про скасування даної судової ухвали, та постановлення нової - про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено:

причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов;

вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливить подальше виконання рішення суду.

У відповідності до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Так, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що забезпеченням позову у спосіб, про який просив заявник, буде забезпечено виконання рішення суду в майбутньому.

Однак, з таким висновком колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, жоден із транспортних засобів, на який накладено арешт, на даний час не належить відповідачу ОСОБА_7, а тому накладенням арешту на ці транспортні засоби жодним чином не буде досягнута мета забезпечення позову, у разі його задоволення.

Так, представник позивача в суді апеляційної інстанції також підтвердив той факт, що на час постановлення оскаржуваної ухвали, транспортні засоби не належали відповідачу у справі. Проте заявив, що відповідач розпорядилась ними з метою виведення вказаного майна із спільного майна подружжя, про розподіл якого ставить питання позивач.

Однак, колегія суддів не погоджується з даними доводами представника позивача, так як позивач не ставить питання по розподіл майна подружжя, не ставить також питання про визнання правочинів щодо відчуження вказаних транспортних засобів недійсними, а ставить питання про стягнення грошових коштів за половину майна, нажитого в період шлюбу.

Таким чином, у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_5, ухвалене судом рішення з цього приводу жодним чином не може буде виконано за рахунок транспортних засобів, які належать зовсім іншим особам, а не відповідачу у справі ОСОБА_7

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про незаконність ухвали суду, та про порушення цією ухвалою прав третіх осіб, яким належать вищезазначені транспортні засоби.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для постановлення ухвали у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявники апеляційної скарги надали суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 213 ЦПК України ухвала суду повинна бути законною і обґрунтованою. Законною є ухвала, якою суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованою є ухвала, постановлена на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її повністю спростовують, оскільки ухвала постановлена не у відповідності до вимог процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.2 ст. 307, п.2 ч.1 ст. 312, ст.ст. 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 20 червня 2017 року за заявою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 про забезпечення позову скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Н.А. Кононенко

Т.В. Цюра