АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Кулянди М. І.

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.,

секретар Чубрей І.І.

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, третя особа без самостійних вимог: головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про відновлення меж земельної ділянки та визнання права на приватизацію земельної ділянки, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 01 березня 2017 року,

встановила:

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, третя особа без самостійних вимог: головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про відновлення меж земельної ділянки та визнання права на приватизацію земельної ділянки.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до протоколу № 1 від 25 червня 1997 року виконавчого комітету ОСОБА_6 сільської ради йому було передано в безоплатне особисте користування земельну ділянку площею 0,60 га. Рішенням ОСОБА_6 сільської ради йому було надано дозвіл на приватизацію земельної ділянки в розмірі 0,61 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд та ведення особистого селянського господарства.

Також вказував на те, що при погодженні меж земельної ділянки між ним та відповідачами у 2005 році було визначено межу його земельної ділянки, а саме по тих межових знаках, які вказані в Державному акті.

Справа № 715/2363/16-ц Провадження №22-ц/794/496/17 Категорія 47

Головуючий у 1-й інстанції Маковійчук Ю.В.

Доповідач Кулянда М.І.

Посилається на те, що при виготовленні технічної документації відповідачкою ОСОБА_5 було захоплено частину земельної ділянки іншого сусіда, який став її власником, ще до отримання Державного акту ОСОБА_5 Вважає, що відповідач ОСОБА_6 сільська рада Глибоцького району таким способом хоче виправити допущеною нею помилку, за рахунок частини його земельної ділянки.

Зважаючи на викладене, просив суд зобовязати відповідачку ОСОБА_5 відновити межі земельної ділянки по межах, що визначені у її Державному акті, а також просить визнати за ним право на приватизацію земельної ділянки, якою він фактично користується в натурі, а саме, 0,83 га і по межах, як погоджені із суміжними землекористувачами та зобовязати ОСОБА_6 сільську раду Глибоцького району вирішити питання щодо передачі йому у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування господарства в розмірі 0,61 га, відповідно до раніше прийнятих рішень сільської ради.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 01 березня 2017 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням ОСОБА_6 сільської ради Глибоцького району 25 червня 1997 року позивачу було передано у безоплатне особисте користування земельну ділянку загальною площею 0,60 га земельної ділянки.

Рішенням ОСОБА_6 сільської ради Глибоцького району від 14 листопада 2013 року №106/17-03 позивачу було надано дозвіл на виготовлення технічної документації та приватизацію земельної ділянки в розмірі 0,61 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд та введення особистого селянського господарства. Судом також встановлено, що позивач не має права власності на земельну ділянку, якою він користується.

Відповідачка ОСОБА_5 є власником земельної ділянки площею 0,2336 га для ведення особистого селянського господарства, яка межує із земельною ділянкою із позивачем, що підтверджується Державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯБ №188673, який виданий на підставі рішення 8 сесії 4 скликання №73-8/02 від 17 грудня 2002 року ОСОБА_6 сільської ради Глибоцького району.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 15 ЦК передбачено, що право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

При цьому способи захисту цивільного права та інтересів, зазначені у ст. 16 ЦК України.

Згідно ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобіганню вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; д) відшкодування завданих збитків; е) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч. 5 ст. 158 ЗК України у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» розяснено, що згідно зі ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-замовників, за умови, якщо останні не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_4 просив відновити межі земельної ділянки, відповідно до Державного акту про право власності ОСОБА_5 В той же час позивач стверджує, що необхідно змінити конфігурацію земельної ділянки, відповідно до розмірів вказаних у Державному акті, з подальшим погодженням меж із сусідніми земельними ділянками землекористувачів.

При цьому позивач не врахував, що без зміни або скасування Державного акту не можливо змінити конфігурацію земельної ділянки.

Колегія суддів вважає, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом відновлення меж земельної ділянки, згідно меж вказаних у Державному акті не відповідає вимогам ст. 16 ЦК України та ст. 152 ЗК України.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, відмовивши позивачу визнанні за ним права на приватизацію земельної ділянки площею 0,83 га та зобовязанні ОСОБА_6 сільської ради Глибоцького району вирішити питання щодо передачі позивачу у власність 0,61 га.

Так, законодавством врегульовано порядок приватизації земельної ділянки.

Відповідно до ч.1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень визначених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін відповідач ОСОБА_6 сільська рада Глибоцького району не оспорює право позивача на приватизацію земельної ділянки, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність спору між сторонами і відмовив в задоволення позову про визнання права за ОСОБА_4 на приватизацію земельної ділянки.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що суд першої інстанції до вказаних правовідносин не застосував норми ст. 55 Закону України «Про землеустрій» згідно якої передбачено, що межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка, які здаються за актом під нагляд на збереження власникам або землекористувачам. В звязку з тим, що ОСОБА_5 не забезпечила збереження межових знаків, що призвело до порушення меж земельної ділянки, а тому остання повинна відновити вказані межі згідно Державного акту.

Відповідно до ст. 107 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістилися або стали невиразними.

За змістом п.4.1 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 18.05.2010 р. за №376 відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок.

Згідно з п.2.1 вказаної Інструкції встановлення меж земельної ділянки в натурі(на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та обєднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи при виготовленні Державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_5 проводилася геодезична зйомка, погоджувалися межі суміжних землекористувачів та складено акт погодження меж (а.с.52).

Позивачем, відповідно до ст. 60 ЦПК України, не надано суду доказів про те, що він вчиняв дії направлені на відновлення меж земельної ділянки його та відповідача.

Також позивач не надав суду доказів того, що відповідач не сприяла позивачу у відновленні меж земельної ділянки та перешкоджала відновити таку межу.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що ОСОБА_6 сільська рада Глибоцького району не здійснила заходи щодо відновлення меж земельної ділянки, оскільки в їх повноваження входить вирішення земельних спорів у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, які перебувають у власності та користуванні громадян.

Судом встановлено, що предметом розгляду на сесії ОСОБА_6 сільської ради Глибоцького району зміна конфігурації земельної ділянки ОСОБА_5 та погодження меж із суміжними землекористувачами не були, будь-якого рішення з вказаного питання не приймалось.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 01 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: