Провадження № 2-п/522/193/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з заявою про перегляд заочного рішення, яке було постановлено 13.12.2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

В обґрунтування заяви зазначив, що він не отримував жодної повістки про виклик до суду, та зазначає що позивачем не було надано детального розрахунку заборгованості, також зазначає що про наявність вказаного рішення йому стало відомо 24.04.2017 року з виконавчої служби. Також вказує що між ним та ОСОБА_2 був укладений не договір позики а договір про сумісну діяльність, згідно якого він фінансував спільну справу.

В судове засідання зявився представник відповідача ОСОБА_3 який заяву підтримав, просив її задовольнити. При цьому пояснив що ОСОБА_1 в травні 2017 року було подано позов до Малиновського районного суду м. Одеси про визнання вказаного договору позики недійсним.

В судове засідання зявився ОСОБА_2, просив відмовити у задоволенні заяви, надав письмові заперечення на заяву ОСОБА_1, якими затверджував що посилання ОСОБА_1 на те, що він не був сповіщений належним чином не відповідає дійсності, оскільки перед відкриттям провадження по справі, судом було направлено запит до Відділу адресно-довідкової роботи щодо місця реєстрації ОСОБА_1 Суду була надана відповідь, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою м. Одеса. АДРЕСА_1, тобто це адреса на яку суд направляв судові повістки, а посилання що договір позики є нікчемним є необґрунтованими.

Суд, вивчивши надану заяву, вислухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач 28.08.2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13.12.2012 року позов було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 1 297 001,31 грн. та судові витрати у розмірі 3306 грн.

В своїй заяві ОСОБА_1 зазначає, що він не отримував жодної повістки про виклик до суду, та зазначає що позивачем не було надано детального розрахунку заборгованості, також зазначає що про наявність вказаного рішення йому стало відомо 24.04.2017 року з виконавчої служби. Також вказує що між ним та ОСОБА_2 був укладений не договір позики а договір про сумісну діяльність, знадно якого він фінансував спільну справу.

Проте, такі твердження спростовуються матеріалами справи.

В матеріалах справи є розрахунок заборгованості і він наведений в рішенні суду.

Перед відкриттям провадження, судом було направлено запит до адресного бюро ГУ МВС України в Одеській області щодо визначення місця проживання ОСОБА_1 і судові повістки надсилались судом за місцем його реєстрації.

Згідно відповіді адресного бюро, позивач був зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. АДРЕСА_1.

Також в матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості ОСОБА_4 (а.с.5-6).

З приводу вказаного договору позики прокуратурою Приморського району м. Одеси порушено кримінальну справі.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 21.05.2012 року постанову про порушення кримінальної справи скасовано.

Вказана постанова Приморського районного суду м. Одеси залишена без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 02.06.2012 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суд вважає доводи відповідача про нікчемність договору позики і про звернення до Малиновського районного суду м. Одеси такими, що не є обґрунтованими, оскільки починаючи з 2009 року і до травня 2017 року відповідач вказаний договір не оспорював.

Крім того, пояснення представника відповідача про те, що відповідач фактично не проживає за місцем реєстрації, суд не приймає до уваги, оскільки навіть і в заяві про перегляд заочного рішення відповідач вказав таку ж адресу.

Відповідно до ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, доказів, що мають істотне значення для правильного вирішення вказаної справи суду не надано.

Відповідно до ч.3 ст. 231 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

З урахуванням наведеного вище суд вважає, що підстави для скасування заочного рішення суду та призначення справи до розгляду в загальному порядку відсутні.

Керуючись ст.ст.. 3, 11, 57, 60, 69, 231, 232, 208-210 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу - залишити без задоволення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: Домусчі Л.В.

18.05.2017