Ухвала іменем україни 15 лютого 2017 рокум. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Червинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Писаної Т.О., Коротуна В.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до кредитної спілки «Україна» про стягнення депозитного вкладу, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Одеської області від 20 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 26 травня 2008 року між ним та кредитною спілкою «Україна» (далі - КС «Україна») був укладений договір внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок

№ ГО-260508Ю за програмою «Ювілейна», за умовами якого він вніс на депозитний рахунок грошову суму в розмірі 25 000 грн строком до 26 травня 2009 року та зі сплатою 28 % річних. При цьому відповідно до п. 3.3 договору він здійснив додаткові внески на рахунок, всього на суму

137 000 грн.

11 листопада 2008 року звернувся із заявою про дострокове повернення внеску, однак у встановлений термін, 20 грудня 2008 року, відповідач не повернув йому вклад у сумі 137 000 грн та не сплатив проценти за прострочення повернення вкладу в сумі 8 827 грн.

Беручи до уваги зазначене та, з урахуванням уточнень позовних вимог, ОСОБА_3 просив стягнути з КС «Україна» на його користь заборгованість за депозитним вкладом в розмірі 156 180 грн, що складається з суми вкладу в розмірі 137 000 грн та нарахованих процентів в розмірі

19 180 грн.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 квітня

2009 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з КС «Україна» на користь ОСОБА_3 заборгованість за депозитним вкладом в розмірі 156 180 грн, що складається з суми вкладу в розмірі 137 000 грн, нарахованих процентів в розмірі

19 180 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Останнім рішенням апеляційного суду Одеської області від 20 липня 2016 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 квітня

2009 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, ознайомившись із запереченнями, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що КС «Україна» на порушення ст. 23 Закону України «Про кредитні спілки» своїх зобов'язань за договором внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок № ГО-260508Ю від 26 травня 2008 року, укладеним з ОСОБА_3, не виконала, суму вкладу та нарахованих процентів не повернула.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права при відкритті провадження та повідомленні КС «Україна» про розгляд справи, при цьому висновки суду не відповідають позовним вимогами, оскільки до позову надані докази стосовно іншого договору внеску на депозитний рахунок, а також квитанції до прибуткових касових ордерів до даного договору, а тому дійшов висновку, що позов є безпідставним.

Проте погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції не можна з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 26 травня 2008 року між ОСОБА_3, як членом КС «Україна», та КС «Україна» був укладений договір внеску члена кредитної спілки на депозитний рахунок

№ ГО-260508Ю за програмою «Ювілейна», за умовами якого

ОСОБА_3 вніс внесок (вклад) на депозитний рахунок в розмірі

25 000 грн на строк 12 місяців, до 26 травня 2009 року, зі сплатою 28 % річних за користування депозитом, а згодом відповідно до п. 3.3 договору здійснив додаткові внески на вказаний рахунок, всього 137 000 грн.

11 листопада 2008 року ОСОБА_3 звернувся із заявою до КС «Україна» про дострокове повернення внеску.

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_3 зазначав, що депозитний вклад йому не повернуто. При цьому КС «Україна», заперечуючи проти позову, зазначала, що відповідно до видаткового касового ордеру № ПВ-130309018 від 13 березня 2009 року

ОСОБА_3 було повернуто вклад за договором депозиту від

26 травня 2008 року в розмірі 137 000 грн.

Відповідно до положень ст. 23 Закону України «Про кредитні спілки» внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти у порядку і строки, які визначені відповідно до укладеного з членом кредитної спілки договорами.

Статтею 526 ЦК Українипередбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 610 ЦК Українипорушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в апеляційному порядку після скасування Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення апеляційного суду Одеської області від 29 серпня 2013 року, помилково вважав, що в матеріалах справи відсутня копія договору внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок № ГО-260508Ю за програмою «Ювілейна» від 26 травня 2008 року, а також копії квитанцій про внесення внеску (вкладу) за даним договором.

Як вбачається з матеріалів справи копія договору внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок № ГО-260508Ю від 26 травня

2008 року, а також документи щодо внесення суми вкладу були надані суду апеляційної інстанції при першому перегляді справи в апеляційному порядку та в порядку, встановленому ч. 2 ст. 303 ЦПК України, приєднані до матеріалів справи. При цьому внесення ОСОБА_3 внеску у розмірі 137 000 грн не заперечувалось і самим відповідачем у справі.

Водночас КС «Україна» на порушення ч. 1 ст. 60 ЦПК України не було надано належних та допустимих доказів виконання своїх зобов'язань з повернення суми депозитного внеску ОСОБА_3

Суд апеляційної інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 у зв'язку з їх безпідставністю.

При цьому зазначені апеляційним судом порушення норм процесуального права, допущені при розгляді справи в суді першої інстанції, не могли вплинути на правильне вирішення спору, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 337 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до скасування рішення суду першої інстанції, ухваленого згідно із законом, а тому рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 343 - 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 20 липня 2016 року скасувати, залишити в силі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2009 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

Т.О.Писана

О.В.Попович