Справа № 502/143/17
27 лютого 2017 року м. Кілія
Кілійський районний суд Одеської області
головуючого судді - Масленикова О.А.
секретаря судового засідання Скрипкіної А.Ю.
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом
визнання договору дійсним та визнання права власності
ОСОБА_1 звернулась 27.02.2017 року до суду з позовом в якому вказала, що 17.01.2017 року за письмовим, нотаріально не посвідченим договором купівлі-продажу, вона придбала у відповідача житловий будинок за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Свободи, 2 за ціною 200 000 гривень. Відповідно до умов вказаного договору відповідач зобовязався до 19.01.2017 року нотаріально посвідчити вказаний договір та передати позивачу технічну документацію на житловий будинок. Однак тільки 17.01.2017 року відповідач здійснив реєстрацію свого права власності на будинок і його представник передав позивачу відповідну інформаційну довідку і технічну документацію на будинок, а від нотаріального посвідчення договору відповідач ухиляється, необґрунтовано, на думку позивача, посилаючись на скрутне матеріальне становище, брак часу та відсутність грошових коштів для цього. Як зазначає позивач, з 17.01.2017 року вона повністю володіє зазначеним житловим будинком, але зареєструвати право власності та належним чином розпоряджатись придбаним майном вона не має змоги, через те, що договір купівлі-продажу не було нотаріально посвідчено, хоча фактично умови вказаного договору сторонами виконано у повному обсязі.
На підставі викладеного, в звязку з ухиленням відповідача від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, позивач просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, укладений 17.01.2017 року між нею та відповідачем ОСОБА_2, та визнати за нею право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Свободи, 2, який складається з: літ. А житловий будинок ( загальною площею 63,9 кв.м, житловою площею 31,2 кв.м.,); літ. а веранда; літ. Б літня кухня; літ. В сарай; № 1-2-І надвірні споруди.
Після відкриття провадження у справі позивачем було подано заяву, відповідно до якої він просив розглянути справу та задовольнити позов на підставі наявних доказів без його присутності та в разі неявки відповідача ухвалити заочне рішення у справі.
Відповідач, ОСОБА_2, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи відповідно до положень ст. ст.74-76 ЦПК України, повторно в судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила, клопотання про відкладення судового засідання або проведення розгляду справи за її відсутності, суду не надала.
На підставі заяви позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи за відсутності сторін без фіксації ходу судового засідання звукозаписувальним технічним засобом, що відповідає положенням ст. ст. 169, 197, 224 ЦПК України.
В процесі зясування обставин справи та перевірки доказів, на які сторони посилались в обґрунтування своїх вимог та заперечень, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:
17.01.2017 року за простим письмовим договором купівлі-продажу № Ф-1, укладеним в м. Кілія, ОСОБА_2 /Продавець/ продала, а ОСОБА_1 /Покупець/ купила за ціною 200 000 гривень житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Свободи, 2, який складається з: літ. А житловий будинок ( загальною площею 63,9 кв.м, житловою площею 31,2 кв.м.,); літ. а веранда; літ. Б літня кухня; літ. В сарай; № 1-2-І надвірні споруди /а.с. 4/.
Як зазначено в п.п. 5-6 відповідного Договору, продавець зобовязався звільнити житловий будинок не пізніше 18.01.2017 року та до 19.01.2017 року нотаріально посвідчити зазначений договір купівлі-продажу та передати покупцю всю технічну документацію на нього.
17.11.2017 року між ОСОБА_2 з одного боку, та ОСОБА_1 з іншого боку, було складено акт прийому-передачі житлового будинку, розміщеного в м. Вилкове, вул. Свободи, 2, згідно якого Покупець (позивач) прийняв від Продавця (відповідача) вказане майно згідно договору № Ф-1 від 17.01.2017 року. Житловий будинок загальною площею 63,9 кв.м., житловою площею 31,2 кв.м. знаходиться у гарному стані. Покупець претензій до продавця відносно якісних характеристик обєкта продажу не має /а.с. 5/.
Як вбачається з розписки, складеної 17.01.2017 року, ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу № Ф-1 від 17.01.2017 року отримала від ОСОБА_1 гроші в сумі 200 000 гривень та зобовязалась виконати умови договору у визначені терміни /а.с. 5/.
Згідно повідомлень, наданих позивачем, нею двічі 19.01.2017 р. та 24.01.2017 р. пропонувалось відповідачу ОСОБА_2 до 23.01.2017 р. та 26.01.2016 р. виконати умови щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку по вул. Свободи, 2, в м. Вилкове, укладеного 17.01.2017 р. Вказані повідомлення були отримані відповідачем ОСОБА_2 19.01.2017 р. та 25.01.2017 р. відповідно /а.с. 15-16/.
При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами:
Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.
Як зазначено в п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Серед загальних вимог додержання яких є необхідним для чинності правочину, ч. ч. 4-5 ст. 203 ЦК України закріплено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та він має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Як зазначено в ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Як зазначено в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.
Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.
При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.
У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК.
Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Як зазначено в ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.
З досліджених доказів судом встановлено, що укладений 17.01.2017 року між сторонами по справі правочин, відповідно до діючої на той час та на час ухвалення рішення редакції ст. 657 ЦК України підлягав обовязковому нотаріальному посвідченню та не підлягав обовязковій державній реєстрації. Відповідач на момент свого волевиявлення щодо продажу спірного будинку, яке відобразилось в підписанні відповідного договору, а також отриманні оплати за продане майно і передачі позивачу документації на нього, був його власником, тобто відповідно до положень ст. 658 ЦК України мав право продажу відповідного товару. Також судом встановлено, що відповідач на виконання своїх зобовязань за правочином передав позивачу предмет договору купівлі-продажу, тобто відповідний житловий будинок, а позивач сплатив відповідачу визначену ним грошову суму, отже між сторонами відбулось повне виконання відповідного договору. Враховуючи, що відповідач по справі ухиляється від нотаріального посвідчення правочину, що ним не оспорюється, а положення діючого законодавства не передбачають можливості зобовязання сторони правочину примусово здійснити його нотаріальне посвідчення, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, оскільки за діючим законодавством в даному випадку належним способом захисту порушеного права позивача, як покупця відповідного товару, є визнання договору дійсним та визнання за ним права власності на придбане за відповідним правочином майно.
Керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 11, 16, 220, 328, 655, 657 ЦК України, суд -
Позов задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Свободи, 2, укладений 17.01.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, - право власності на житловий будинок за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, вулиця Свободи, 2, який складається з: літ. А житловий будинок ( загальною площею 63,9 кв.м, житловою площею 31,2 кв.м.,); літ. а веранда; літ. Б літня кухня; літ. В сарай; № 1-2-І надвірні споруди.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, що зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, що мешкає в м. Ковель Волинської області, вул. Зарічна, 51, - 2000 гривень судового збору.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Згідно ст. 228 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_3