Ухвала

іменем україни

22 лютого 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

КафідовоїО.В., Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Микілківської сільської ради Котелевського району Полтавської області, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» про повернення земельної ділянки та заборону проводити обробіток земельної ділянки, за касаційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 19 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 30 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив зобов'язати відповідачів повернути йому земельну ділянку площею 3,5767 га, розташовану на території Микілківської сільської ради Котелевського району Полтавської області, шляхом передачі в натурі за актом приймання-передачі, а також просив заборонити Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю «Україна» (далі - СТОВ «Україна») проводити обробіток, сільськогосподарські, землевпорядні та будь-які інші роботи на вказаній земельній ділянці.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4, після смерті останньої відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 3,5767 га, яка за рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 20 травня 2013 року визнана відумерлою та передана у власність Микілківської сільської ради Котелевського району Полтавської області.

Вказував на те, що ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 14 жовтня 2014 року вищевказане рішення районного суду скасовано, а позов прокурора про визнання спадщини відумерлою залишено без розгляду.

Зазначав, що протягом 2015 року судовими рішеннями було визнано за ним право власності на вказану земельну ділянку та скасовано право власності на неї за Микілківською сільською радою Котелевського району Полтавської області.

Проте за час перебування земельної ділянки у власності Микілківської сільської ради Котелевського району Полтавської області сільської ради між останньою та СТОВ «Україна» було укладено договір оренди землі від 23 вересня 2014 року строком на 25 років.

Посилаючись на те, що перебування належної йому земельної ділянки у користуванні СТОВ «Україна» позбавляє його можливості вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном, просив позов задовольнити.

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 19 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 30 червня 2016 року, позов задоволено частково.

Зобов'язано СТОВ «Україна» повернути ОСОБА_3 земельну ділянку площею 3,5767 га, яка знаходиться на території Микілківської сільської ради Полтавської області, шляхом передачі в натурі за актом приймання-передачі.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі СТОВ «Україна», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 20 травня 2013 року визнано відумерлою спадщину, яка відкрилась після померлої ОСОБА_4, у вигляді земельної ділянки площею 3,58 га, розташованої на території Микілківської сільської ради Котелевського району Полтавської області. Вказану земельну ділянку передано у власність територіальній громаді Микілківської сільської ради Котелевського району Полтавської області.

23 вересня 2014 року Микілківська сільська рада Котелевського району Полтавської області уклала договір оренди землі з СТОВ «Україна», за умовами якого передала в оренду спірну земельну ділянку площею 3,5767 га строком на 25 років.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 14 жовтня 2014 року рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 20 травня 2013 року скасовано, а заяву прокурора Котелевського району Полтавської області в інтересах держави в особі Микілківської сільської ради Котелевського району Полтавської області про визнання спадщини відумерлою залишено без розгляду.

Починаючи з моменту, коли позивач дізнався про наявність судового рішення про визнання спадщини, яка відкрилась після смерті його матері ОСОБА_4, відумерлою та скасування вказаного рішення, він повідомляв сільську раду про оформлення спадкових прав на землю за ним та просив не змінювати правовий статус земельної ділянки.

Також встановлено, що протягом 2015 року ОСОБА_3 неодноразово звертався до Микілківської сільської ради Котелевського району Полтавської області із заявами про передачу йому успадкованої ним земельної ділянки в натурі як власнику.

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 18 грудня 2015 року скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності за Микілківської сільської ради Котелевського району Полтавської області на земельну ділянку площею 3,5767 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Микілківської сільської ради Котелевського району Полтавської області, та визнано за ОСОБА_3 право власності на зазначену земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що оскільки вказана земельна ділянка вибула із власності позивача поза його волею, тобто на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасовано, то вона може бути витребувана у добросовісного набувача СТОВ «Україна» на підставі ст. 388 ЦК України.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Статтею 90 ЗК України визначено права власників земельних ділянок, зокрема, продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину, самостійно господарювати на землі тощо та передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до вимог ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала не це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, ст. 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Згідно із ч. 3 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно у набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом ст. 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Враховуючи, що рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 18 грудня 2015 року скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності за Микілківської сільської ради Котелевського району Полтавської області на земельну ділянку площею 3,5767 га та визнано за ОСОБА_3 право власності на зазначену земельну ділянку в порядку спадкування за законом, суди попередніх інстанції дійшли обґрунтованого висновку про те, що земельна ділянка вибула із власності позивача поза його волею, на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасовано, а отже вказана земельна ділянка може бути витребувана у фактичного добросовісного користувача.

За таких обставин, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи та зміст оскаржуваних судових рішень, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 19 травня 2016 року та ухвали апеляційного суду Полтавської області від 30 червня 2016 року, оскільки вони є законні та обґрунтовані, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» відхилити.

Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 19 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 30 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Кафідова

О.В. Умнова