Номер провадження: 22-ц/785/3031/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

при секретарі Ярахмедові Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 Розвитку і апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 26 січня 2016 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 Розвитку до приватного підприємства ВОБ, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором і за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 Розвитку про визнання договору поруки припиненим,

ВСТАНОВИЛА:

03.09.2015 року, публічне акціонерне товариство ОСОБА_2 Розвитку (далі-Банк) звернулось із позовом про стягнення з відповідачів у солідарному порядку заборгованості за договором про надання овердрафту у розмірі 55 522,74 гривень, з яких 34 127,67 гривень прострочена заборгованість по кредиту, 10 920,86 гривень прострочена заборгованість по процентам, 2 103,07 гривень пеня і 8 371,14 гривень штраф.

Позов обгрунтовано тим, що 16.09.2014 року між Банком і приватним підприємством ВОБ (далі-ПП) укладено договір про надання овердрафту (далі-кредитний договір), за умовами якого ПП отримало кредит у формі овердрафта на суму здійснених Банком платежів в межах ліміту на строк до 20.02.2015 року зі сплатою 24% річних.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 16.09.2014 року між Банком і ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладені договори поруки, відповідно до яких поручителі зобов'язались відповідати у солідарному порядку перед Банком за невиконання ПП зобов'язань за кредитним договором щодо повернення кредиту, сплати відсотків, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення яких встановлені кредитним договором.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 виконав свої зобовязання і надав кредит на строк до 20.02.2015 року, однак станом на 20.08.2015 року ПП належним чином не виконало зобо'язань за кредитним договором, допустивши заборгованість по кредиту у розмірі 34 127,67 гривень про що ОСОБА_2 сповіщав позичальника і його поручителів, позивач просив позов задовольнити.

Представник Банка у суді першої інстанції позов підтримала.

Представник ПП позов не визнав, зазначаючи, що у ПП є поточний рахунок, який відкрито у позивача і з цього рахунку ОСОБА_2 повинен списати кошти з метою погашення заборгованості за кредитним договором.

Відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 позов не визнали, звернулись із зустрічними позовами про визнання договорів поруки припиненими з тих підстав, що 06.06.2015 року вони отримали досудову вимогу Банка про сплату заборгованості за кредитним договором, з якої їм стало відомо, що ОСОБА_2 в односторонньому порядку змінив процентну ставку за користування кредитом з 24% на 48%, що не передбачено договорами поруки і не було узгоджено з ними, як з поручителями.

ОСОБА_3 не приймав участі у судовому засіданні у суді першої інстанції.

Представник ОСОБА_4заперечував проти позову Банка, зустрічний позов підтримав.

Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 26.01.2016 року позов Банка задоволено частково, зустрічний позов задоволено у повному обсязі. Суд стягнув з ПП на користь Банка заборгованість за кредитним договором у розмірі 55 522,74 гривень і відмовив у позові до ОСОБА_3та ОСОБА_4 З Банка на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 і держави суд стягнув судові витрати у вигляді судового збору.

В апеляційній скарзі представник Банка просить рішення суду від 26.01.2016 року у частині відмови у позові до поручителей, а також у частині задоволення зустрічного позову скасувати і постановити у цій частині нове рішення про задоволення позову у повному обсязі про стягнення заборгованості у солідарному порядку із позичальника і його поручителів, посилаючись на незаконність рішення суду в оскаржуваних частинах, невідповідність висновків суду обставинам справи і вимогам ст. 559 ЦК України.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить рішення суду у частині стягнення заборгованості з ПП скасувати і постановити у цій частині нове рішення про відмову у позові до ПП, зазначаючи про невідповідність висновків суду у цій частині змісту договору і вимогам ст.ст. 526, 527 ЦК України.

Додатковим рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 21.06.2016 року визнано прининеними договір поруки від 16.09.2014 року між Банком та ОСОБА_3 і договір поруки від 16.09.2014 року між Банком та ОСОБА_4

Сторони, у встановленому законом порядку, додаткове рішення суду від 21.06.2016 року не оскаржили.

Представник ПП і ОСОБА_4 у засіданні колегії суддів апеляційну скаргу Банка не визнав, апеляційну скаргу ОСОБА_5 підтримав.

Представник Банка у засідання колегії суддів не з'явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, у якому також зазначив, що не має наміру подавати апеляційну скаргу на додаткове рішення суду від 21.06.2016 року.

Відповідач ОСОБА_3Л.і його представник у засідання колегії суддів 16.02.2017 року не з'явились, належним чином повідомлені про розгляд справи. Представник ОСОБА_3 подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Рішення суду першої інстанції у частині стягнення заборгованості з ПП підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі у цій частині на підставі ст. 310 ч.1 ЦПК України.

В суді першої інстанції Банком заявлені вимоги до юридичної особи ПП і до фізичних осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4, поручителів ПП (а.с.1-4 т.1).

Судова юрисдикція це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених ЦПК України (ст. 15 ЦПК України).

У порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б однією зі сторін є фізчина особа, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (ст. ст. 3,15 ЦПК України).

Таким чином, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатись будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Разом з тим, справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у яких сторонами є юридичні особи, розглядаються господарськими судами (ст. ст. 2 ч.1, 12 ГПК України).

За змістом ст. 16 ЦПК України, не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різхних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Зважаючи на те, що законом не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції і повинен відмовити у відкритті провадження у справі щодо вимог, розгляд яких здійснюється за правилами іншого виду судочинства (правовий висновок Верховного Суду України від 16.11.2016 року у справі №6-2205цс16)..

Судом вирішені вимоги юридичної особи Банка до юридичної особи ПП та фізичних осіб і зустрічні вимоги фізичних осіб поручителів до Банка, які виникли з окремих договорів /договору про надання овердрафту і договорів поруки/, які можуть бути окремими предметами позову.

Разом з тим, у суді виник спір між юридичними особами з приводу виконання господарського договору /договору про надання овердрафту/, який підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (ст. 205 ч.1 п. 1 ЦПК України).

Рішення суду підлгяає скасуванню в апеляційному порядку із закриттями провадження у справі з підстав, визначених ст. 205 ЦПК України (ст. 310 ч.1 ЦПК Укпаїни).

Приймаючи до уваги, що у суді виник спір між юридичними особами з приводу виконання господарського договору, який підлягає розгляду у порядку господарського судочинства, рішення суду першої інстанцїі у частині вирішення вимог Банка до ПП про стягнення заборгованості за договором про надання овердрафту підлягає скасуванню із закриттям у цій частині провадження у справі.

Рішення суду першої інстанції у частині відмови у стягненні заборгованості з поручителів і у частині задоволення зустрічного позову про визнання договорів поруки припиненими підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення на підставі ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України.

Банк просив стягнути солідарно з поручителів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 заборгованість за договором про надання овердрафту від 16.09.2014 року за договорами поруки станом на 20.08.2015 року у розмірі 55 522,74 гривень, з яких: 34 127,67 гривень прострочена заборгованість по кредиту; 10 920,86 гривень прострочена заборгованість по процентам; 2 10307 гривень пеня і 8 371,14 гривень штраф (а.с.1-4 т.1).

Поручителі ОСОБА_3 і ОСОБА_4, позов не визнали, звернулись із зустрічними вимогами про визнання договорів поруки припиненими з тих підстав, що ОСОБА_2 в односторонньому порядку змінив процентну ставку за користування кредитом з 24% на 48% річних (а.с.106-110 т.1).

Між сторонами виникли правовідносини із зобов'язань, які регулюються ст. ст. 526, 530, 553, 554 559, 626, 627, 638, 640, 1049, 1054 ЦК України.

Встановлено, що 16.09.2014 року між Банком та ПП укладено договір про надання овердрафту, за умовами якого ПП отримало кредит у формі овердрафта на суму здійснених Банком платежів в межах ліміту, який встановлено у розмірі 30% від фактичного середньомісячного кредитого обороту і на дату укладення договору складав 500 000 гривень зі сплатою 24% річних на строк до 20.02.2015 року (а.с.5-10 т.1).

16.09.2014 року між Банком і ОСОБА_3, а також між Банком і ОСОБА_4 укладені договори поруки, відповідно до яких поручителі зобов'язались відповідати як солідарні боржники за невиконання, неналежне виконання ПП своїх зобов'язань за договором про надання овердрафту, включаючи сплату кредиту, процентів за користування кредитом, пені і інших платежів, передбачених кредитним договором (п.п. 4, 5 договорів поруки, (а.с.12,13 т.1).

Договорами поруки також визначено, що порука за цими договорами припиняється після закінчення 5 /п'яти років/ з дня настання терміну виконання основного зобов'язання (п.16 договорів поруки, а.с.12,13 т.1).

ПП належним чином не виконало зобов'язання і станом на 20.08.2015 року має заборгованість з повернення кредиту, відсотків, крім того, за порушення умов зобов'язання ОСОБА_2 нарахував пеню та штраф (а.с.49-51,56, 62-66 т.1).

Термін виконання основного зобов'язання договору про надання овердрафту від 16.09.2014 року встановлено до 20.02.2015 року (а.с.5 т.1).

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 і поручителі у договорах поруки встановили строк припинення поруки, дійшовши згоди про те, що порука припиняється після закінчення 5 /п'яти років/ з дня настання терміну виконання основного зобов'язання, тобто у даному випадку порука припиняється 16.09.2019 року, а 31.08.2015 року /а.с.67 т.1/ ОСОБА_2 звернувся до суду за захистом порушеного права, слід дійти висновку, що позов до поручителів подано у межах строку дії договорів поруки.

Порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (ст. 559 ч.1 ЦК України).

Поручителі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 заявили зустрічні вимоги про визнання договорів поруки припиненими з підстав ст. 559 ч.1 ЦК України, стверджуючи, що ОСОБА_2 в односторонньому порядку змінив процентну ставку за користування кредитом з 24% річних на 48% річних, про що йдеться в письмовій вимозі Банка від 06.06.2015 року (а.с.37,38,41,42,106-110 т.1).

Між тим, згідно письмової вимоги Банка від 02.06.2015 року на ім'я ОСОБА_3, яка отримана ним 06.06.2015 року і письмової вимоги на ім'я ОСОБА_4 від 03.06.2015 року, яка отримана нею 06.06.2015 року вбачається, що зміна Банком умов договору полягає лише у тому, що ОСОБА_2 вимагає дострокового повернення кредиту, сплати винагороди та відсотків за користування кредитом, при тому, що овердрафт надано на строк до 20.02.2015 року, а вимога про дострокове повернення направлена у червні 2015 року, після спливу строку дії договору (а.с. 5, 37, 38, 41, 42 т.1)

Письмові вимоги Банка до поручителів не зазначають про те, що ОСОБА_2 в односторонньому порядку змінив процентну ставку за користування кредитом з 24% річних на 48% річних.

За таких обставин, відсутні правові підстави для визнання договорів поруки припиненими з підстав, заявлених ОСОБА_3Л.і ОСОБА_4 - зміни зобов'язання без згоди поручителя у зв'язку з чим збільшується обсяг відповідальності поручителя, тобто з підстав ст. 559 ч.1 ЦК України.

Разом з тим, суд першої інстанції задовольнив зустрічні позовні вимоги і визнав договори поруки припиненими з підстав ст. 559 ч.4 ЦК України, змінивши підстави позову, чим порушив вимоги ст. 11 ч. ч. 1,2 ЦК України, оскільки суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверенням фізичних або юридичних осіб і в межах заявлених позовних вимог (а.с.106-110, 170,171 т.1).

Беручи до уваги, що зобов'язання має виконуватись належним чином і відповідно до умов договору (ст. 526 ч.1 ЦК України), якщо у зобов'язанні встановлений строк /термін/ його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк /термін/ (ст.530 ч.1 ЦК України), у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, якщо інше не встановлено договором поруки (ст. 554 ч.ч.1,2 ЦК України); порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/ (ст. 610 ч.1 ЦК України); у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ст. 611 ч.1 п.3 ЦК України), колегія суддів дійшла висновку про обгрунтованість вимог Банка до поручителів про стягнення заборгованості станом на 20.08.2015 року у розмірі 55 522,74 гривень.

Оскільки у даному випадку кредитний договір забезпечувався двома поручителями, які надали поруки за різними самостійними договорами поруки, поручителі не несуть солідарної відповідальності, а відповідають перед кредитором відповідно до укладених договорів поруки (ст. 554 ч.ч.1,2,3 ЦК України).

Тому заборгованість підлягає стягненню з кожного поручителя окремо, відповідно до укладених договорів поруки.

У задоволенні зустрічних позовів про визнання припиненими договорів поруки з підстав ст. 559 ч.1 ЦК України колегія суддів відмовляє за недоведеністю вимог. Доводи ОСОБА_3 у скарзі про те, що у позичальника на рахунку станом на 23.11.2014 року залишались 34 127,67 гривень, які ОСОБА_2 зобов'язаний був списати з метою погашення боргу ПП, тобто ОСОБА_2 свідомо відмовився від прийняття належного виконання зобовязання за кредитним договором, а ПП повністю та належним чином виконало взяті на себе зобов'язання не заслуговують на увагу.

З матеріалів справи вбачається, що з 28.11.2014 року в Банку запроваджено тимчасову адміністрацію і призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову ліквідацію Банка (далі-Фонд), а.с. 57-60 т.1.

Відповідно до ст. 36 ч.1, ч.2, ч.5 п.п.1,4 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб (далі-Закон) - з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку і на період тимчасової адміністрації всі структурні підрозділи, органи та посадові особи підпорядковуються уповноважений особі. Під час тимчасової адміністрації не здійснюється...припинення зобов'язань за домовленістю /згодою/ сторін, у тому числі шляхом договірного списання.

Оскільки в Банку з листопада 2014 року запроваджена тимчасова адміністрація, уповноважена особа Фонду має дотримуватись вимог спеціального Закону, який регулює діяльність Банка під час запровадження тимчасової адміністрації, спеціальний Закон прямо забороняє здійснення договірного списання коштів на рахунках Банка, відсутні підстави для ствердження, що ОСОБА_2 свідомо порушив умови зобов'язання щодо списання грошових коштів з рахунку позичальника.

Інших, правових доводів, апеляційна скарга ОСОБА_3 не містить.

Колегія суддів зазначає, що у справі судом першої інстанції 21.06.2016 року постановлено додаткове рішення, яким суд доповнив рішення від 26.01.2016 року про задоволення зустрічних позовів щодо визнання припиненими договорів поруки шляхом визначення дати і номерів договорів поруки (а.с.257,258 т.1).

Банк подав апеляційну скаргу на рішення суду від 26.01.2016 року і заявив, що не має наміру подавати апеляційну скаргу на додаткове рішення суду від 21.06.2016 року.

Суд апеляційної інстанції виходить з доводів та меж апеляційної скарги Банка на рішення суду від 26.01.2016 року, оскільки оскаржуване рішення суду містить висновки, а апеляційна скарга Банка містить доводи стосовно незаконності рішення суду першої інстанції від 26.01.2016 року у частині задоволення зустрічних позовних вимоги.

Разом з тим, за відсутності апеляційної скарги на додаткове рішення, суд апеляційної інстанції не вправі робити висновки стосовно законності й обгрунтованості додаткового рішення суду від 21.06.2016 року.

Приймаючи до уваги, що рішення суду першої інстанції у частині підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, а у частині скасуванню з прийняттям нового рішення, апеляційні скарги підлягають задоволенню частково.

Судові витрати за розгляд справи у суді першої і у суді апеляційної інстанції підлягають стягненню з відповідачів до спеціального фонду державного бюджету України, у рівних частках, відповідно до ст. 88 ЦПК України (а.с.3, 202 т.1).

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.п.2,4, 309 ч.1 п.п.3,4, 310 ч.1, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 Розвитку - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 26 січня 2016 року у частині стягнення заборгованості з приватного підприємства ВОБ скасувати.

Закрити провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 Розвитку до приватного підприємства ВОБ про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 26 січня 2016 року у частині відмови у позові до ОСОБА_3, ОСОБА_6 і у частині задоволення зустрічного позову і стягнення судового збору скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 Розвитку до ОСОБА_3, ОСОБА_4- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІІН № НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 Розвитку (код ЄДРПОУ №36470620) заборгованість за договором про надання овердрафту № MSBKOOI.1651225.007 від 16.09.2014 року станом на 20.08.2015 року у розмірі 55 522,74 гривень, з яких: 34 127,67

гривень прострочена заборгованість по кредиту, 10 920,86 гривень прострочена заборгованість по процентам, 2 103,07 гривень пеня, 8 371,14 гривень штраф.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІІН № НОМЕР_2) на користь публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 Розвитку (код ЄДРПОУ № 36470620)

заборгованість за договором про надання овердрафту № MSBKOOI.1651225.007 від

16.09.2014 року станом на 20.08.2015 року у розмірі 55 522,74 гривень, з яких: 34 127,67 гривень прострочена заборгованість по кредиту, 10 920,86 гривень прострочена заборгованість по процентам, 2 103,07 гривень пеня, 8 371,14 гривень штраф.

Стягнути з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до спеціального фонду Державного бюджету України судові витрати, у рівних частках, у вигляді судового збору у розмірі 1 378 гривень за розгляд справи в суді першої інстанції і у розмірі 1 515, 80 гривень за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Відмовити ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у позові до публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 розвитку про визнання договорів поруки припиненими. Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 Розвитку - задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду набираї законної сили з моменту його проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

ОСОБА_7

ОСОБА_8