Провадження № 2/752/1736/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

26.01.2017 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Крекотень О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

у листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що згідно рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 листопада 2009 року вона є власником 59/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1. одноасно даним рішенням суду було визнано недійсним договір дарування 59/100 частин житлового будинку, укладеного між позивачем та її донькою ОСОБА_6 03 червня 2006 року та визнано за позивачем право власності на це майно. Співвласниками житлового будинку є ОСОБА_4 - 14/100, що займає квартиру № 3, та ОСОБА_5 - 27/100, що займає квартиру № 4.

Відповідач по справі ОСОБА_2 був зареєстрований в будинку 13.09.2007 р., тобто в той період коли власником частини будинку була донька позивача, а його дружина - ОСОБА_6, з яким остання перебувала у шлюбі з 21 вересня 1996 р. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06.05.2014 р. шлюб між ними розірвано.

Позивач зазначає, що з моменту реєстрації відповідач ніколи не проживав у спірному будинку, а проживав в квартирі свого батька за адресою: АДРЕСА_2 і проживає там на даний час. Оскільки позивач ніколи не чинила перешкод у користуванні житловим будинком, не змінювала замки на вхідних дверях, у будинку відсутні будь-які особисті речі відповідача та він має іншу сім"ю, де в нього народилася дитина, ОСОБА_1 просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирах № 1 та № 2 житлового будинку АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов з вищевказаних підстав.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з"явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином.

Треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з"явилися, надали заяви про слухання справи без їх участі.

Суд за згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Позивачу ОСОБА_1 належить на праві власності 59/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1, що фактично становлять квартиру № 1 та квартиру № 2, на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 листопада 2009 року, яким також визнано недійсним договір дарування 59/100 частин житлового будинку, укладеного між позивачем та її донькою ОСОБА_6 03 червня 2006 року, посвідчений Сімнадцятою київською державною нотаральною конторою, зареєстрований в реєстрі за № 2-1067. (а.с. 11)

Співвласниками вказаного житлового будинку є ОСОБА_4 - 14/100, що займає квартиру № 3, та ОСОБА_5 - 27/100, що займає квартиру № 4.

У квартирах № 1 та № 2 вказаного житлового будинку зареєстровані донька позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3, та відповідач ОСОБА_2, з яким остання перебувала у шлюбі з 21 вересня 1996 року по 06 травня 2014 року, а також малолітня онука позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с. 13)

Позивач посилається на те, що в зв'язку з переходом права власності відповідач втратив право користування спірною житловою площею, оскільки його право на проживання в цих квартирах було похідним від права власності ОСОБА_3, з якою він перебував у шлюбі.

Суд вважає, що такі доводи позивача ґрунтуються на законі.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України встановлено права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

На підтвердження свого права власності на спірну частину житлового будинку позивач надала копію рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 листопада 2009 року (а.с. 9), яким також визнано недійсним договір дарування 59/100 частин житлового будинку, укладений між ОСОБА_1 та її донькою ОСОБА_6 03 червня 2006 року, посвідчений Сімнадцятою київською державною нотаральною конторою, зареєстрований в реєстрі за № 2-1067.

Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Наведе свідчить про те, що позивач, як власник житла, має право на реалізацію свого права власності, оскільки відповідач в силу закону втратив право користування житлом.

Відповідно до положень ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Колишній власник житла ОСОБА_6 втратила право власності жилим приміщенням у квартирах № 1 та № 2 будинку АДРЕСА_1.

Право користування спірною житловою площею у відповідача ОСОБА_2 є похідним від прав колишнього власника житла ОСОБА_6

За таких обставин, відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.

На підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати.

Керуючись статтями 321, 334, 383, 391 ЦК України, статтями 109, 156 ЖК України, статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 223-226 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Києва, зареєстроаний за адресою: АДРЕСА_1, проживає за адресою: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 551 грн. 21 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: