У Х В А Л А

4 квітня 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Охрімчук Л.І., Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, третя особа - Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про визнання недійсним правочину,

встановила:

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено: визнано заяву ОСОБА_4 до восьмої Київської державної нотаріальної контори про відмову від спадщини за заповітом від 12 січня 2013 року зареєстровану в книзі обліку спадкових справ за № 13 недійсною; визначено ОСОБА_4 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, тривалістю 2 місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2016 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5 відхилено, рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2016 року залишено без змін.

У березні 2017 року до Верховного Суду України звернувся із заявою представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року з підстави передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статті 229 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На підтвердження зазначеної підстави представником заявника надано ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2011 року, від 12 жовтня 2016 року, від 14 грудня 2016 року, в яких, на його думку, зазначена норма матеріального права застосована по-іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, суд касаційної інстанції залишив в силі рішення суду апеляційної інстанції про відмову в позові виходячи із обізнаності позивача про свої права і обов"язки та відсутності доказів про наявність помилки позивача щодо природи відмови від спадщини, умов такої відмови, прав та обов"язків сторін, які виникають після такої відмови (стаття 229 ЦК України) і погодився з висновком апеляційного суду, що мотиви відмови від спадщини не можуть бути підставою для визнання відмови від спадщини недійсною.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2011 року в справі про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини, визнання недійсними свідоцтв про право власності на житло, визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, визнання права власності в порядку спадкування, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій про задоволення позову про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини на користь третьої особи з огляду на те, що відповідно до частини 5 статті 1274 ЦК України відмова від прийняття спадщини на користь третьої особи може бути визнана недійсною з підстав, передбачених статтею 229 цього Кодексу, тобто як така, що вчинена під впливом помилки.

Отже, в судовому рішенні, наданому заявником для порівняння, та в судовому рішенні про перегляд якого подано заяву, наявні різні: підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судами фактичні обставини, що не є неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Надані для порівняння ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2016 року та від 14 грудня 2016 року не можуть бути прикладами неоднакового застосування норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення судів попередніх інстанцій та направив справи на новий розгляд з підстави, передбаченої частиною другою статті 338 ЦПК України, в зв'язку з тим, що судом не встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, третя особа - Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про визнання недійсним правочину відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк