У Х В А Л А

24 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М.,Лященко Н.П.,Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 листопада 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди,

встановила:

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 14 червня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, прийняте нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково: зобов'язано ОСОБА_4 спростувати поширену нею інформацію у той самий спосіб, яким вона була поширена та стягнуто моральну шкоду у розмірі 100 грн. В іншій частині в позові відмовлено.

Додатковим рішенням Апеляційного суду Одеської області від 21 червня 2016 року визнано недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 інформацію, поширену ОСОБА_4 у поданій нею заяві від 17 вересня 2013 року до Міністерства закордонних справ України та Посольства Сирійської Арабської Республіки в Україні.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 листопада 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Апеляційного суду Одеської області від 14 червня 2016 року та додаткове рішення Апеляційного суду Одеської області від 21 червня 2016 року залишені без змін.

У поданій до Верховного Суду заяві про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 листопада 2016 року заявниця порушує питання про скасування постановлених у справі рішень судів касаційної та апеляційної інстанції і залишення в силі рішення суду першої інстанції з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 40 Конституції України, статті 277 Цивільного кодексу України, частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» та частини першої статті 1, частини першої статті 15 Закону України «Про звернення громадян».

На підтвердження підстави подання заяви про перегляд судових рішень заявниця посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня, 16 листопада 2011 року, 25 вересня 2012 року, 20 березня, 30 жовтня, 4 грудня 2013 року, 15 і 29 січня, 28 травня, 9 липня, 29 жовтня 2014 року, 11 травня 2016 року.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положенням пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог про захист честі, гідності та ділової репутації, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив з того, що інформація щодо позивача, яка поширена ОСОБА_4 в заяві від 17 вересня 2013 року до Міністерства закордонних справ України та Посольства Сирійської Арабської Республіки в Україні, подана у формі фактичних тверджень (даних) та не може кваліфікуватись як оціночні судження і є недостовірною у розумінні статті 277 ЦК України.

Разом з тим, у наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

- від 29 січня 2014 року суд касаційної інстанції, залишаючи без змін рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про захист честі, гідності і ділової репутації, виходив з того, що висловлювання відповідачів відносно позивачів у заявах, поданих до державних або інших органів, є їх оціночними судженнями;

- від 25 травня, 16 листопада 2011 року, 25 вересня 2012 року, 20 березня, 30 жовтня, 4 грудня 2013 року, 28 травня і 29 жовтня 2014 року, 11 травня 2016 року суд касаційної інстанції виходив з того, що викладена в заявах, поданих до державних компетентних органів інформація, яку вказаний орган наділений правом перевірити, не може вважатися поширенням недостовірної інформації у розумінні статті 277 ЦК України та є реалізацією права на звернення громадян, передбаченого статтею 40 Конституції України;

- від 15 січня і 9 липня 2014 року суд касаційної інстанції направив справу на новий розгляд, оскільки суди не встановили фактичних обставин у справі, які мали важливе значення для вирішення спору.

Отже зі змісту наведених судових рішень та судового рішення, про перегляд якого подано заяву, не вбачається неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, оскільки у справах встановлено різні фактичні обставини.

За вказаних обставин вважати заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

Н.П. Лященко

Я.М. Романюк