У Х В А Л А

15 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М.,Гуменюка В.І.,Лященко Н.П.,
розглянувши заяву приватного підприємства «ЗІС» про перегляд рішення апеляційного суду Вінницької області від 25 лютого 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до приватного підприємства «ЗІС», третя особа - відділ Держземагенства у Теплицькому районі Вінницької області, про визнання договору оренди землі недійсним,

встановила:

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 16 грудня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ПП «ЗІС» про визнання договорів оренди землі недійсними відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 25 лютого 2016 року рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 16 грудня 2015 року скасовано.

Визнано недійсними договори № 465 та № 466 оренди земельних ділянок загальною площею 4, 3642 га., які розташовані на території Петрашівської сільської ради, Теплицького району, Вінницької області, укладені 20 квітня 2010 року між ПП «ЗІС» та ОСОБА_4

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2016 року касаційну скаргу ПП «ЗІС» відхилено, рішення апеляційного суду Вінницької області від 25 лютого 2016 року залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ПП «ЗІС» просить скасувати рішення судів апеляційної та касаційної інстанцій та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 256, 257, 261 ЦК України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, визнав хибним висновок суду першої інстанції про початок перебігу строку позовної давності з моменту підпису ОСОБА_4 акту приймання-передачі земельних ділянок, оскільки останні є похідними до договорів оренди, яких позивачка не підписувала та які, відповідно, є недійсними, а відтак і акти приймання-передачі є недійсними. Окрім того, в зазначених актах відсутні чіткі посилання на конкретні земельні ділянки, а саме їх кадастрові номери тощо, а тому вони не можуть слугувати належними доказами обізнаності позивачки про порушення свого права з моменту їх підписання.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2016 року суд касаційної інстанції виходив з того, що позивач не підписувала договір оренди землі, проте достовірно знала хто використовує її земельну ділянку, вчасно отримувала орендну плату упродовж 2008-2015 років, а тому обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про пропущення позивачкою строку позовної давності на звернення до суду.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2016 року суд касаційної інстанції дійшов до висновку про пропущення позивачем строку позовної давності, оскільки позивач дізнався про порушення свого права у 2011 році, що в розумінні статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що судами касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до приватного підприємства «ЗІС», третя особа - відділ Держземагенства у Теплицькому районі Вінницької області, про визнання договору оренди землі недійсним за заявою приватного підприємства «ЗІС» про перегляд рішення апеляційного суду Вінницької області від 25 лютого 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко