У Х В А Л А

13 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Романюка Я.М.,

розглянувши заяву приватного підприємства «Тепличне» про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2016 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 25 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до приватного підприємства «Тепличне», третя особа - Авангардівська селищна рада Овідіопольського району Одеської області, про визнання права власності на земельну ділянку/пай, зобов'язання виділити в натурі та виплату вартості майнового паю,

в с т а н о в и л а :

Овідіопольський районний суд Одеської області рішенням від 10 березня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Апеляційний суд Одеської області 25 лютого 2016 року рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 березня 2015 року скасував та ухвалив нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задовольнив частково: зобов'язав ПП «Тепличне» виплатити ОСОБА_4 вартість майнового паю у розмірі 2 тис. 620 грн; у задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 28 вересня 2016 року касаційні скарги ОСОБА_4 та ПП «Тепличне» відхилила, рішення Апеляційного суду Одеської області 25 лютого 2016 року залишила без змін.

28 грудня 2016 року до Верховного Суду України звернулося

ПП «Тепличне» із заявою про перегляд ухвалених у справі рішень, з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме положень статей 256 - 261 Цивільного кодексу України, Закону України від 14 лютого 1992 року № 2114-XII «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Указу Президента України від 29 січня

2001 року № 62/2001 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки», постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки» та Порядку оформлення правонаступництва за зобов'язаннями реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики від 14 березня 2001 року № 63, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для прикладу заявник надав ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2013 року, 6 липня та

7 листопада 2016 року, а також постанови Верховного Суду України від 1 липня й 16 вересня 2015 року та 3 лютого 2016 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У справі, рішення в якій просить переглянути заявник, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 про виплату вартості майнового паю, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив із того, що позивачка є у списку працівників, які мають право на майновий пай із зазначенням відповідної суми.

Надана для порівняння ухвала від 7 листопада 2016 року постановлена у справі про визнання недійсними доручення, майнових сертифікатів та договорів купівлі-продажу; ухвала від 11 грудня 2013 року - у справі про визнання недійсним рішення загальних зборів співвласників майна, визнання незаконними та скасування рішення сільської ради тощо.

Ухвалою від 6 липня 2016 року суд касаційної інстанції залишив без змін ухвалені в справі рішення судів попередніх інстанцій, якими відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на майно та витребування майна.

Порівняння зазначених судових рішень, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 3 лютого 2016 року міститься висновок про застосування положень статті 261 ЦК України до правовідносин щодо визнання недійсним правочину; у постанові від 16 вересня

2015 року міститься висновок про застосування положень статті 268 цього Кодексу до правовідносин за позовами прокуратури, які пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади; у постанові від 1 липня 2015 року - положень статей 261 та 267 цього Кодексу до правовідносин за позовами прокурора про захист державних інтересів.

Порівняння змісту наданих постанов Верховного Суду України зі змістом ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2016 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеним у вказаних постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

За таких обставин вважати заяву ПП «Тепличне» обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до приватного підприємства «Тепличне», третя особа - Авангардівська селищна рада Овідіопольського району Одеської області, про визнання права власності на земельну ділянку/пай, зобов'язання виділити в натурі та виплату вартості майнового паю за заявою приватного підприємства «Тепличне» про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2016 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від

25 лютого 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

Я.М. Романюк