Провадження №2/193/33/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

20 лютого 2017 року сел.Софіївка

Софіївський районний суд Дніпропетровської області у складі:

судді Шумської О.В.,

при секретарі Мельниковій Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першотравенської сільської ради про зняття арешту, визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В :

18 жовтня 2016 р. позивач звернувся до суду з позовом про зняття арешту із спадкового майна та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог посилається на ті обставини, що19 жовтня 2015 року мати позивача - ОСОБА_2 померла.Після смерті матері позивача відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки розміром 8.210 га, земельна ділянка розташована в Першотравенській сільській раді, Софіївського району, Дніпропетровської області, кадастровий номер земельної ділянки -02-003-0079.

Після смерті матері позивач у встановлені законом строки звернулася до Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом.

При огляді документів наданих позивачем нотаріусу та перевірки ним наявності обтяжень на спадкове майно, зясувалося, що на все майно спадкодавця, ОСОБА_2 накладено арешт.

Арешт накладено на майно ОСОБА_2 державним виконавцем Баглійського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції. Виконавчий лист по справі № 2-1500 від 16.07.2007 року.

Позивачем зазначено, що прийнявши спадщину шляхом подачі в шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріуса, позивач набув її у власність, оскільки згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її прийняття.

В зв`язку з арештом спадкового майна, позивач фактично являючись власником, не має можливості виконати передбачений ч. 1 ст. 1297ЦК України обов'язок щодо отримання свідоцтва про право на спадщину щодо нерухомого майна, а також в повному обсязі реалізувати права власника. З врахуванням викладеного, позивач просить суд зняти арешт та заборону відчуження з нерухомого майна зареєстрованого в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 20.02.2008 року, а саме земельної ділянки розміром 8.210 га, розташованої в Першотравенській сільській раді, Софіївського району, Дніпропетровської області, кадастровий номер земельної ділянки -02-003-0079 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2, померлою 19 жовтня 2015 року, накладений згідно постанови державної виконавчої служби Баглійського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції від 20.02.2008 року, а також визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку розміром 8.210 га, розташовану в Першотравенській сільській раді, Софіївського району, Дніпропетровської області, кадастровий номер земельної ділянки -02-003-0079 в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_2, померлої 19 жовтня 2015 року.

Позивач в судове засідання не з'явився, подав на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав.

Відповідач до суду не прибув, надіслав на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

В підтвердження родинних зв`язків позивач надала на розгляд суду копію свідоцтва про народження, згідно якого вбачається, що спадкодавець померла 19.10.2015 р. ОСОБА_2 є мати позивача ОСОБА_1 та копію свідоцтва, згідно якого громадянці ОСОБА_3 після укладання шлюбу присвоєно прізвище по чоловікові ОСОБА_1Й.(а.с.12). Крім неї спадкоємці майна померлої матері відсутні (а.с.6-7).

Земельна ділянка розміром 8,210 га розташована в Першотравенській сільській раді Софіївського району Дніпропетровської області, кадастровий номер земельної ділянки -02-003-0079, належала на праві власності померлій 19.10.2015 р. матері позивача ОСОБА_2, АДРЕСА_1 у відповідності до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ДП №009649 від 31.01.2005 р. (підстава-розпорядження голови Софіївської районної державної адміністрації №28-р від 30.01.2004 р., цільове призначення земельної ділянки ведення товарного сільськогосподарського виробництва, акт зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №76)(а.с.5).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори у встановлений строк з заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, але згідно роз`яснення щодо оформлення спадщини за №3652/0224 від 08.10.2016 р. нотаріусом повідомлено, що згідно підпунктів 4.15, 4.17 пункту 4 глави 10, II розділу Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом від 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.У звязку з наявністю арешту на все майно ОСОБА_2, свідоцтво про право на спадщину не може бути видано до зняття арешту зі спадкового майна (а.с.15).

Згідно довідки Баглійського відділу ДВС м.Дніпродзержинськ головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 03.10.2016 р. за №1/02-14/12618 повідомлено, що винести постанову про звільнення майна з - під арешту розташованого за адресою: АДРЕСА_2, яка належить на праві власності ОСОБА_2 в державного виконавця Баглійського відділу державної виконавчої служби міста Дніпродзержинськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відсутні законні підстави, оскільки на примусовому виконанні в відділі не перебуває виконавчого провадження. Виконавче провадження про стягнення судового збору на користь держави в розмірі 25,50 грн. з ОСОБА_2 повернуто без виконання стягувачу 28.03.2008 року. Надати більш детальну інформацію ВДВС не має можливості, оскільки відповідно до п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання (3 роки ) закінчився. Рекомендовано звернутися до Баглійського районного суду м.Дніпродзержинськ з позовною заявою про звільнення майна з - під арешту, розташованого за адресою: АДРЕСА_3, яка належить на праві власності ОСОБА_2 (а.с.15).

Як передбачено ст.3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України).

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 60 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року частини 6 , відповідно до частини другої ст. 114 ЦПК України позови про зняття арешту з нерухомого майна предявляються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини (виключна підсудність). Згідно частини 7 цієї постанови, суд не вправі відмовити у відкритті провадження у справі про зняття арешту з майна, якщо справа, у зв`язку з якою накладено арешт на майно, не вирішена, оскільки зазначене, зокрема, впливає на перебіг позовної давності.

Згідно п. 8 зазначеної Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, оскільки згідно зі статтею 126 ЦПК позивач вправі обєднати в одній позовній заяві кілька однорідних позовних вимог, повязаних між собою, в одному провадженні можуть розглядатись вимоги про визнання права власності на майно та зняття арешту з майна.

При цьому якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. У разі якщо позивач одночасно доводить своє право власності, яке виникло, наприклад, із договору про спільну власність або таке його право не визнається чи оспорюється співвласником, то відповідно до заявлених вимог суд вирішує вимогу про зняття арешту з майна та про визнання права власності на це майно.

Відповідно до частини другої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» № 6 від 27 серпня 1976 року за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володінні ним.

Під час розгляду справи судом встановлено, що після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 8,210 га, яка розташована в Першотравенській сільській раді Софіївського району Дніпропетровської області, кадастровий номер земельної ділянки -02-003-0079.

Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217ЦК). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218ЦК України).Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч.1 ст. 1222ЦК).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За положеннями ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Отже, судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті своєї матері ОСОБА_2 щодо її майна та бажає отримати спадщину, а тому позивач, як майбутній власник цього майна, згідно із положеннями ст. 391 ЦК України, може вимагати усунення будь-яких порушень (обмежень) в здійсненні ними права користування розпорядження майном, яке фактично їй належить.

Крім того, суд враховує, що можливі вимоги стягувачів за виконавчими провадженнями до спадкоємців померлого боржника вирішується за положеннями ст. 1281 ЦК України, наявність таких претензій судом не встановлено, що не може бути підставою для відмови особі в оформленні за нею права власності на спадкове майно.

Також ст.378 ЦПК України визначено порядок заміни сторони виконавчого провадження. Під час розгляду справи судом встановлено, що ні державний виконавець, ні можливі стягувачі за виконавчими провадженнями не зверталися до суду з відповідними заявами.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач прийнявши спадщину шляхом подачі в шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріуса набула її у власність, оскільки згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття. В зв'язку з арештом спадкового майна позивач фактично являючись власником спадкового майна, позбавлена можливості виконати передбачений ч. 1 ст. 1297 ЦК України обов'язок щодо отримання свідоцтва про право на спадщину стосовно нерухомого майна, а також в повному обсязі реалізувати права власника. Крім того, судом враховується, що позивач не є стороною виконавчого провадження по виконанню судового рішення щодо стягнення з матері позивача (спадкодавця) на користь ВАТ «Дпіпроенерго» суми судового збору в розмірі 25,50 грн., а тому позбавлена можливості оскаржити дії (бездіяльність) державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII Цивільного Процесуального кодексу України.

З`ясувавши та дослідивши обставини справи та наявні докази в сукупності, суд вважає за позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

При подачі до Софіївського районного суду Дніпропетровської області позовної заяви майнового характеру позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 551,20 грн. замість потрібного 574,70грн.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 321, 391, 1216, 1217, 1218, 1222, 1261, 1268, 1270 ЦК України, ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст. 3, 4,15, 10, 11, 57-61, 174, 209-223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Першотравенської сільської ради про зняття арешту, визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити

Зняти арешт та заборону відчуження з нерухомого майна зареєстрованого в Єдиному реєстрі заборони відчуження об'єктів нерухомого майна від 20.02.2008 року, а саме земельної ділянки розміром 8.210 га, розташованої в Першотравенській сільській раді, Софіївського району, Дніпропетровської області, кадастровий номер земельної ділянки -02-003-0079, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2, померлою 19 жовтня 2015 року, накладений згідно постанови державної виконавчої служби Баглійського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції від 20.02.2008 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку розміром 8,210 га, розташовану на території Першотравенської сільської ради, Софіївського району, Дніпропетровської області, кадастровий номер -02-003-0079 в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_2, померлої 19 жовтня 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави недоплачений судовий збір в розмірі 23,50грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.В. Шумська