У х в а л а

іменем україни

10 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Демяносова М.В.,Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Національного музею історії України про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою Національного музею історії України на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом до Національного музею історії України в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ від 07 серпня 2015 № 287; поновити його на посаді завідувача науково-технічного відділу впровадження аудіовізуальної техніки Національного музею історії України; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день ухвалення рішення; відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5000 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2016 року позов задоволено частково. Визнано звільнення ОСОБА_4 незаконним та поновлено останнього на посаді завідувача науково-технічного відділу впровадження аудіовізуальної техніки Національного музею історії України. Стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 50677,38 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі Національний музей історії України просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із законності і обґрунтованості позовних вимог.

В судовому засідання встановлено, що ОСОБА_4 обіймав в Національному музеї історії України посаду завідувача науково-технічного відділу впровадження аудіовізуальної техніки. Наказом № 287 від 07 серпня 2015 року останнього було звільнено з займаної посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України - за систематичне невиконання без поважних причин своїх посадових обов'язків.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що позивач не виконував без поважних причин покладені на нього функціональні обов'язки.

Так наказом генерального директора Національного музею історії України № 249 від 09 липня 2015 року зобов'язано ОСОБА_4 перенести техніку, що перебувала на тимчасовому зберіганні в Національному музеї історії України у ОСББ «Десятинка». Розпорядженнями «Про вивезення речей, які не перебувають на балансі музею» та «Про передачу на склад зношеної техніки» від 09 липня 2015 зобов'язано ОСОБА_4 звільнити робочу кімнату орендованого у ОСББ «Десятинка» приміщення від побутової техніки, яка не перебуває на балансі музею, до 18:00 год. 09 липня 2015 року.

Позивач був ознайомлений з наказом № 249 09 липня 2015, про що свідчить його підпис із висловленням незгоди. Разом з тим, даних про ознайомлення позивача з розпорядженням немає і відповідачем не доведено його посилання на обізнаність позивача про видані наказ і розпорядження на початку робочого дня.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 був позбавлений можливості виконати наказ і розпорядження відповідача з поважних причин.

Частиною 1 ст. 43 КЗпП України встановлено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 ст. 40, п.п. 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. А відповідно ч. 2 цієї статті, у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Національний музей історії України звернувся до Об'єднаного комітету професійних музеїв м. Києва з поданням надати згоду на притягнення ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності, передбаченої ст. 147 КЗпП України у вигляді звільнення.

Згідно протоколу засідання Об'єднання первинних профспілкових організацій музеїв м. Києва від 20 серпня 2015 року профспілка відмовила в наданні згоди на притягнення до дисциплінарної відповідальності (звільнення) голови профкому Національного музею історії України ОСОБА_4

Також 07 серпня 2015 року відповідач звернувся до первинної профспілкової організації Національного музею історії України з проханням надати згоду на притягнення ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Листом від 12 серпня 2015 року профспілковий комітет повідомив про прийняття рішення про відмову в наданні згоди на притягнення до дисциплінарної відповідальності (розірвання трудового договору за ініціативою власника) ОСОБА_4 Відмова мотивована тим, позивач не виконав наказ і розпорядження з поважних причин.

Всупереч обґрунтованій відмові профспілки у наданні згоди на звільнення працівника, відповідач видав наказ про його звільнення.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про незаконність звільнення позивача, необхідність поновлення останнього на посаді та стягнення на його користь відповідних виплат пов'язаних зі звільненням.

Висновки судів відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

Зі змісту рішення судів і доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Національного музею історії України відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В. Маляренко М.В. Демяносов О.М. Ситнік