Номер провадження: 22-ц/785/4438/17;
Головуючий у першій інстанції Малиновський О.М.
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Кононенко Н.А., Сегеди С.М.

при секретарі Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, Комунальної установи «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 березня 2017 року по цивільній справі за заявою Комунальної установи «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я» про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_3, 1958 року народження, що проживає за адресою: АДРЕСА_1,

в с т а н о в и л а:

У березні 2017 року Комунальна установа «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я» звернулася до суду з заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_3, 1958 року народження, що проживає за адресою: АДРЕСА_1, посилаючись на те, що ОСОБА_3 був встановлений діагноз: шизофренія, параноїчної форми, прогредієнтної течії з стабільним вираженням дефекту, декомпенсація. На думку заявника за характером психічного захворювання ОСОБА_3 потребує стаціонарного лікування, так як після виписки із лікарні починає вживати алкогольні напої, внаслідок чого стає дратливим, виносить з будинку речі. На зауваження сестри не реагує, що є підставою для примусової госпіталізації.

На підставі вищевикладеного, Комунальна установа «Одеський обласної медичний центр психічного здоров'я» просила суд надати ОСОБА_3 психіатричну допомогу у примусовому порядку.

У судовому засіданні представник Одеського обласного медичного центру психічного здоров'я заяву підтримав.

У судовому засіданні прокурор зазначив, що правових підстав для госпіталізації ОСОБА_3 не має.

У судовому засіданні ОСОБА_2, опікун ОСОБА_3 наполягала на госпіталізації її опікуна.

У судовому засіданні ОСОБА_3 зазначив, що не бажає проходити лікування.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23 березня 2017 року заява Комунальної установи «Одеський обласної медичний центр психічного здоров'я» про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_3, 1958 року народження залишена без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2, а також Комунальна установа «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я» подали апеляційні скарги, в яких просять рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити заяву про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а також, що судом порушені норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг та заперечень на них, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 червня 2013 року, ОСОБА_3, в зв'язку з виявленим психічним захворюванням, було визнано недієздатним.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2016 року, ОСОБА_2 було призначено опікуном ОСОБА_3

З матеріалів медичної справи вбачається, що 24 березня 2016 року, ОСОБА_3 за заявою його опікуна ОСОБА_2, був госпіталізований до Комунальної установи «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я».

Згідно з висновку лікарів-психіатрів №682 від 21 березня 2017 року, ОСОБА_3 був встановлений діагноз: шизофренія, параноїчної форми, прогредієнтної течії з стабільним вираженням дефекту, декомпенсація. За характером психічного захворювання ОСОБА_3 потребує стаціонарного лікування, так як після виписки із лікарні починає вживати алкогольні напої, внаслідок чого стає дратливим, виносить з будинку речі. На зауваження сестри не реагує, що є підставою для примусової госпіталізації. У відділенні розгублений, всім розповідає про свій «рахунок у Швейцарському банці, просить персонал позичити грошові кошти, пропонує вступити у шлюб.

Залишаючи без задоволення заяву Комунальної установи «Одеський обласної медичний центр психічного здоров'я» про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_3, 1958 року народження, суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст.3 Конституції України людина її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Частина 2. ст. 28 Конституції України визначає, що жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально - правовими обмеженнями.

Статтею 7 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлюються підстави діагностики психічного розладу та лікування особи, яка страждає на психічний розлад. Забороняється визначати стан психічного здоров'я особи та встановлювати діагноз психічних розладів без психіатричного огляду особи, крім випадків проведення судово-психіатричної експертизи посмертно.

Відповідно до ч.1, ч.4 ст.11 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатричний огляд проводиться з метою з'ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. Рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем - психіатром за заявою, яка містить відомості, що дають достатні підстави для такого огляду. Із заявою можуть звернутись родичі особи, яка підлягає психіатричному огляду, лікар, який має будь - яку медичну спеціальність, інші особи.

Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлені вичерпні підстави примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу.

Так, особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливо лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих; неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Інших правових підстав для примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу законодавцем не передбачено.

Європейський Суд з прав людини у справі Winterwerpv. TheNetherlands, від 24 жовтня 1979, SeriesAno. 33, S:37 висловив свою позицію, зазначивши, що для того щоб були дотримані вимоги законності позбавлення свободи в сенсі ст. 5 S: 1 (е) Конвенції, повинні бути дотримані три основних принципи: по - перше, госпіталізована особа має бути визнана з точки зору об'єктивних медичних показників такою, що страждає на психічне захворювання, за виключенням невідкладної психіатричної допомоги; по-друге, захворювання має бути такого ступеню, щоб вимагати недобровільної госпіталізації; по - третє, захворювання повинно продовжуватись на протязі періоду госпіталізації.

Відповідно до ст. 282 ЦПК України суд залежно від встановлених обставин ухвалює рішення про задоволення заяви про примусову госпіталізацію особи до психіатричного закладу, або відмовляє в її задоволенні.

Суд обґрунтовано не взяв до уваги висновок комісії лікарів-психіатрів, оскільки він не містить певні посилання, які, у сукупності з іншими встановленими обставинами справи, дають підстави вважати, що наявне у ОСОБА_3 психічне захворювання, може вимагати невідкладної психіатричної допомоги в умовах стаціонару, з підстав визначених ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» зокрема, що ОСОБА_3 в силу свого психічного розладу вичинив або виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, або він неспроможний самостійно задовольнити свої життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Крім того, в судовому засіданні лікар ОСОБА_4 зазначив, що ОСОБА_3 за своєю хворобою не проявляє будь-якої агресії. Слід зазначити, що обставини негативної поведінки ОСОБА_3, викладені у вказаному вище висновку, відносяться до подій, що мали місце у 2013 році.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 2-рп/2016 від 01.06.2016р. речення 3 ч.1 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», яким передбачено, що особа, визнана судом у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна, було визнано неконституційним. Тобто, раніше визначений порядок госпіталізації недієздатної особи (ч.1 ст.13 Закону) з 01.06.2016р. є неконституційним.

Суд прийшов до вірного висновку, що незважаючи на наявність рішення Конституційного Суду України ОСОБА_3 з 01.06.2016р. перебуває на стаціонарному лікуванні в психіатричному закладі без достатніх на те правових підстав.

На підставі вищевикладеного, а також на законних підставах суд залишив без задоволення заяву Комунальної установи «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я» про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_3

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_3 виявляє реальні дії, які є безпосередньо небезпекою для нього і оточуючих, а тому йому необхідно надати психіатричну допомогу у примусовому порядку, не приймається судом до уваги, оскільки судом було встановлено, що наявне у ОСОБА_3 психічне захворювання не потребує надання психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Доводи апеляційної скарги Комунальної установи «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я» про те, що у зв'язку з вираженим психічним захворюванням, яке привело до неможливості забезпечення основних життєвих функцій, осмислення хворим ситуації й дачі усвідомленої згоди на госпіталізацію й лікування в умовах медичного центру психічного здоров'я, ОСОБА_3 потребує стаціонарного лікування, що підтверджується висновком комісії лікарів психіатрів, не приймаються судом до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, а також, тим, що для примусової госпіталізації ОСОБА_3 відсутні правові підстави, оскільки судом не встановлено, що він виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, або він неспроможний самостійно задовольнити свої життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність.

Інші доводи апеляційних скарг також не приймаються до уваги, оскільки вони також спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційних скарг до суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційних скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційних скарг на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим апеляційний суд відхиляє апеляційні скарги і залишає рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Апеляційну скаргу Комунальної установи «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я» - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий______________________________________О.С. Комлева

Судді ______________________________________Н.А. Кононенко

______________________________________С.М. Сегеда