АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №755/2870/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Ратнікової В.М.

секретар: Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою Сокуренко Наталії Вікторівни в інтересах Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/3636/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Виниченко Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» (далі по тексту - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовувано тим, що ОСОБА_3 належним чином не виконує зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку із чим утворилась заборгованість у розмірі у розмірі 32 808,41 грн., яка включає в себе 13 611,94 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 15 907,97 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 250,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1 538,50 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року задоволено частково позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 03 грудня 2013 року станом на 03 січня 2016 року у розмірі 13 611,94 грн. та судовий збір в сумі 1 378,00 грн., а всього 14 989,94 грн.

В решті інших вимог відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду Сокуренко Н.В. в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Зазначає, що ОСОБА_3 визнала, що вона отримала саме кредитні кошти, цей факт був встановлений у судовому засіданні. Підписуючи заяву позичальника, ОСОБА_3 уклала кредитний договір, який передбачає нарахування відсотків та інших сум, а тому з останньої підлягають стягненню відсотки, комісія, пеня та штрафи за договором. При цьому, звертає увагу на те, що підписання Умов та Правил надання банківських послуг кредитним договором не передбачено. Підписуючи заяву позичальника відповідачка вказала, що вона ознайомлена з Умовами та Правилами надання споживчого кредиту та виразила згоду на те, що заява разом із запропонованими банком Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між нею та банком кредитний договір. ПАТ КБ «ПриватБанк» надало суду належні докази щодо наявності заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором, які останньою спростовані не були.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 22 червня 2016 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року залишено без змін (а.с.101-104).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2017 року вказану ухвалу Апеляційного суду міста Києва в частині відмови в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості за пенею і комісією та штрафів скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.139-141).

Під час повторного апеляційного розгляду Олейнік Н.О. в інтересах ПАТ «КБ «Приватбанк» апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з наведених в ній підстав.

В судове засідання ОСОБА_3 не з'явилася, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлена належним чином відповідно до вимог ч.3 ст.76 ЦПК України, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів, пені комісії та штрафів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 03 грудня 2013 року ОСОБА_3 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанку», в якій зазначено, що вона разом із пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.6).

В анкеті-заяві міститься інформація про те, що ОСОБА_3 ознайомилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді та погодилася з ними. Також ОСОБА_3 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами складає між нею та банком договір, про що свідчить її підпис в заяві (а.с.6, зворот).

Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_3 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.6).

Згідно з Умовами та Правилами надання банківських послуг після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

Підписання цього договору є пряма і безумовна згода клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком ( п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг).

Згідно з п.п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, за переривання платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що ОСОБА_3 не виконала своїх зобов'язань за кредитним договором від 03 грудня 2013 року, внаслідок чого станом на 03 січня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 32 808,41 грн., яка включає в себе 13 611,94 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 15 907,97 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 250,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1 538,50 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.3-5).

У лютому 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» порушило перед судом питання про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором в розмірі 32 808,41 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк», стягнувши з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 03 грудня 2013 року станом на 03 січня 2016 року у розмірі 13 611,94 грн.

При цьому, відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості за пенею і комісією та штрафів, суд першої інстанції виходив з того, що Умови і Правила надання банківських послуг відповідачем не підписані, а тому до спірних правовідносин не застосовуються. Крім того, позивачем не надано належного розрахунку кредитної заборгованості.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції в повному обсязі.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

ОСОБА_3 визнала факт укладення кредитного договору від 03 грудня 2013 року та отримання кредитних коштів у вигляді ліміту на кредитну картку «Універсал Голд».

Складовою частиною кредитного договору є Умови і Правила надання банківських послуг. Обов'язковість підписання цих Умов і Правил в частині встановлення розміру процентів за користування кредитом, пені, комісії та штрафів чинним законодавством не встановлена. Обов'язковим є підпис позичальника лишу у тому випадку, коли сторони досягли домовленості щодо продовження строку позовної давності ( ч.1 ст.259 ЦК України), а не при розрахунках.

Суд першої інстанції безпідставно послався на правовий висновок Верховного Суду України у справі №6-16цс15 від 11 березня 2015 року, як такий, що прийнятий за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, оскільки під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Натомість постанова Верховного Суду України у справі №6-16цс15 стосується договірного підвищення строку позовної давності, а не укладання договору шляхом приєднання позичальника до Умов та правил надання банківських послуг, а тому висновки викладені у вказаній постанові не є такими, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Умовами вказаного кредитного договору передбачено нарахування процентів за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що ОСОБА_3 не виконала своїх зобов'язань за кредитним договором від 03 грудня 2013 року, внаслідок чого станом на 03 січня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 32 808,41 грн., яка включає в себе окрім заборгованості по тілу кредиту, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 15 907,97 грн. та 1 250,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією (а.с.3-5).

Розрахунок заборгованості містить розмір відсоткової ставки, ставки пені, суми нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі окремо по відсотках, пені, тілу кредиту; суму нарахувань по кожному з видів зобов'язань, у тому числі накопичувальним порядком.

Усі нарахування, зазначені у розрахунку заборгованості, є прозорими, простими для сприйняття та такими, що не потребують будь-яких спеціальних знань для їх сприйняття та аналізу.

ОСОБА_3 не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості, доводів невідповідності розрахунку Умовам та Правилам та вимогам закону наведено не було, а тому вказані суми підлягають стягненню на користь ПАТ КБ «Приватбанк».

Разом з тим, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення штрафу.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Згідно з пунктом 2.1.1.7.6. умов та правил надання банківських послуг сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань більш ніж на 30 днів.

Керуючись статтею 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка відповідно до положень ст.360-1 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Враховуючи викладене, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості за пенею і комісією, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення цих позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 515,80 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Сокуренко Наталії Вікторівни в інтересах Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості по процентам за користування кредитом, пені і комісії скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, пені і комісії задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» 15 907,97 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 250,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а всього 17 157, 97 (сімнадцять тисяч сто п'ятдесят сім) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1 515, 80 (одна тисяча п'ятсот п'ятнадцять) грн.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення штрафу залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

В.М.Ратнікова