Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/468/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Панфілова А. В.
Доповідач Авраменко Т. М.
УХВАЛА

28.02.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді Авраменко Т.М.,

суддів: Кіселика С.А., Суровицької Л.В.

секретар Яковлєва Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 грудня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - банк) звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 542, укладеним між ОСОБА_2 та банком 07 вересня 2007 року, в розмірі 329409 грн. 43 коп.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 жовтня 2013 року позов задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 153720 грн. 26 коп. та судовий збір.

Рішення набрало законної сили, на його виконання 27 жовтня 2010 року видано виконавчий лист.

06 липня 2016 року постановою Фортечного відділу державної виконавчої служби м. Кіровограда головного територіального управління юстиції Кіровоградської області за вказаним виконавчим листом відкрито виконавче провадження № 51564909.

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 подала до суду заяву про визнання виконавчих листів №2-1891 від 27 жовтня 2010 року та №404/5781/13-ц такими, що не підлягають виконанню. Зазначала, що на підставі рішень Кіровського районного суду м.Кіровограда з неї та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - банк) стягнуто заборгованість за кредитним договором № 542, укладеним між ОСОБА_2 та банком 07 вересня 2007 року.

Листом від 14 жовтня 2014 року № 16-08/1814 їй було повідомлено, що банком відшкодовано непогашену частину кредитної заборгованості за кредитним договором № 542 від 07 вересня 2007 року у розмірі 92334,93 дол. США за рахунок резерву, відповідно до вимог законодавства та відображено цю інформацію у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку.

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 172 затверджено Порядок відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву. Відповідно до Порядку банк має право відшкодувати (списати) за рахунок резерву безнадійну заборгованість (крім безнадійної заборгованості, зазначеної в пункті 4 цього Порядку), яка включає суму основної заборгованості перед банком та/або нараховані доходи (борг боржника), за якою є прострочення погашення боргу або його частини понад 180 днів.

Відповідно до акту перевірки банком її борг анульовано кредитором за його самостійним рішенням у 4-му кварталі 2014 року у сумі 1195 739 грн. 46 коп., тобто списано безнадійну заборгованість та віднесено в повному обсязі на збільшення валових витрат Банку, що призвело до зменшення надходжень до бюджету по податку на прибуток, а тому, виконавчі листи має бути визнано, такими, що не підлягають виконанню.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 грудня 2016 року заяву ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задоволено частково. Суд визнав таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий Кіровським районним судом м. Кіровограда від 20 жовтня 2013 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь банку 153720 грн. 26 коп. та судового збору в розмірі 768 грн. 60 коп. В іншій частині відмовлено. Суд дійшов висновку, що банк самостійно визнав борг по виконавчому листу, виданому судом від 20 жовтня 2013 року, як безнадійну заборгованість, списав її за рахунок страхового резерву банку і отримав відшкодування від держави, про що зазначив в своїй декларації за 2014 рік, тобто відбулося прощення боргу.

В апеляційній скарзі представник банку просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановлену з порушенням норм матеріального і процесуального права, постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Зазначає, що відповідно до п.7 Порядку відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 172, відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника/контрагента. Банк зобов'язаний продовжувати роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості. Рішення банку про визнання кредитної заборгованості ОСОБА_2 безнадійною та списання її за рахунок резерву, не є припиненням зобов'язань в розумінні ст.605 ЦК України, що регулюють питання зобов'язань внаслідок прощення боргу кредитором. В даному випадку боргові зобов'язання ОСОБА_2 перед банком не можна вважати погашеними. Відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не свідчить про припинення зобов'язання в цій частині, зокрема шляхом прощення боргу. Заборгованість ОСОБА_2 знаходилась на балансовому рахунку банку, а після списання боргу перенесена на позабалансовий рахунок, який не приймає участь у фінансовому балансі банку. Крім того, суд визнав таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист про стягнення заборгованості з ОСОБА_3, проте заяви він не подавав, участі в розгляду справи не брав.

В засідання апеляційного суду стягувач та боржники, які повідомлені про час та місце розгляду справи під розписку (а.с.206-212), не прибули, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не подавали.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи (ч.2 ст.305 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

За змістом ч.2 і ч.3 ст.369 ЦПК України суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. Суд розглядає заяву в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу.

Відповідно до ч.4 ст.369 ЦПК України суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Матеріалами справи підтверджується, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 червня 2010 року у справі №2-1891/10 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 07 вересня 2007 року в розмірі 747 802 грн.51 коп. та судового збору в розмірі 910 грн., а всього 748 712 грн.51 коп. Рішення набрало законної сили, на його виконання 27 жовтня 2010 року видано виконавчий лист, а 06 липня 2016 року постановою державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби за цим листом відкрито виконавче провадження № 51564909 (а.с.35-36,113).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 жовтня 2013 року у справі № 404/5781/13-ц на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 07 вересня 2007 року в розмірі 153 720 грн. 26 коп. та судового збору в розмірі 768 грн. 60 коп., а всього 154 488 грн. 86 коп., рішення набрало законної сили та на його виконання 20 жовтня 2013 року видано виконавчий лист, а 06 липня 2016 року постановою державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби за цим листом відкрито виконавче провадження № 51564757 (а.с.87-95,103,113).

Таким чином, боржниками за виконавчими листами є ОСОБА_2 та ОСОБА_3, заяву про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню подав тільки один боржник ОСОБА_2, проте суд в порушення диспозитивності цивільного судочинства визнав виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню і в частині стягнення коштів з ОСОБА_3 Крім того, він не був залучений до участі у справі при розгляді заяви ОСОБА_2 і суд не повідомляв його про час та місце розгляду справи.

Заява про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, розглядається у справі, за наслідками розгляду якої видано виконавчий лист. ОСОБА_2 подала одну заяву про визнання такими, що не підлягають виконанню два виконавчих листи, які видані у різних цивільних справах.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимога ОСОБА_2 про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист у справі №2-1891/10 не може розглядатися у справі № 404/5781/13, однак у задоволенні цієї вимоги відмовив по суті - за безпідставністю.

Наведене свідчить, що заява ОСОБА_2 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, розглянута судом з порушенням порядку, встановленого для його вирішення, що відповідно до п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду та передачі питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ч.2 ст.307, п.3 ч.1 ст.312, ч.1 ст.314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 грудня 2016 року, а справу повернути в той же суд на новий розгляд .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: С.А.Кіселик

Л.В.Суровицька