Справа № 309/3327/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

16 травня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Собослоя Г.Г.,

суддів - Бисаги Т.Ю., Куштана Б.П.,

секретарі - Шукаль О.Я.,

з участю: представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хустського районного суду від 29 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Хустської державної нотаріальної контори про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною та визнання права на частку у спадковому майні,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся в суд з даним позовом який мотивує тим, що ОСОБА_2 з травня 1993 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 За цей період вони проживали однією сім'єю, вели спільне господарство. У ОСОБА_5 від першого шлюбу є син - ОСОБА_4, який тривалий час проживає в м. Київ і до батька навідувався рідко. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер та при житті він залишив заповіт, посвідчений секретарем Копашнівської сільської ради від 21.12.2007 року за реєстровим номером № 86, яким заповів все належне йому майно позивачці ОСОБА_2 та його сину ОСОБА_4 26.02.2013 року нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори було складено заяву від імені позивачки ОСОБА_2 про відмову від прийняття спадщини яку вона підписала. Перед написанням заяви відповідач пояснив позивачці, що для того, щоб отримати два свідоцтва на спадщину необхідні значні кошти та скориставшись, що позивачка жінка похилого віку та має проблеми із здоров'ям умовив її відмовитися від частки на спадщину та запевнив, що після того як він оформить все спадкове майно на себе він частину житлового будинку переоформить на сина позивачки. Однак відповідач після написання заяви про відмову від прийняття спадщини позивачкою ОСОБА_2 став уникати зустрічі з нею та відповідати на телефонні дзвінки. ОСОБА_2 при написанні заяви про відмову від прийняття спадщини діяла під впливом помилки, оскільки вважала, що для оформлення спадщини необхідні великі матеріальні витрати, а тому погодилася на пропозицію відповідача. Крім того, позивач не усвідомлювала значення своїх дій, оскільки перебувала в хворобливому стані. Посилаючись на вказані обставини представник позивачки просив суд ухвалити рішення, яким позов задовольнити, визнати недійсною відмову ОСОБА_2 від спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_5 подану 26.02.2013 року, зареєстровану за №56 Хустською державною нотаріальною конторою та визнати право власності на 1/2 частку спадкового майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_5 в порядку спадкування за заповітом.

Рішенням Хустського районного суду від 29.03.2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Хустської державної нотаріальної контори про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною та визнання права на частку у спадковому майні - відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду, оскільки таке постановлено з порушенням норм процесуального та матеріального права, так як підстав передбачених чинним законодавством для відмови у задоволенні позовних вимог відсутні.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 в судовому засіданні просила задовольнити апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Інші сторони в судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень, однак їх неявка, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, з яким позивачка ОСОБА_2 проживала з травня 1993 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім'єю без реєстрації шлюбу та який являвся батьком відповідача ОСОБА_4, що стверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1, довідкою виданою виконкомом Копашнівської сільської ради № 804 від 29.05.2015 року та копією свідоцтва про народження ОСОБА_4

За життя ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений секретарем Копашнівської сільської ради від 21.12.2007 року за реєстровим номером № 86, яким заповів все належне йому майно позивачці ОСОБА_2 та його сину ОСОБА_4

26.02.2013 року ОСОБА_2 подала до Хустської державної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини за померлим ОСОБА_5

Відповідно до ст. 1273 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 1273 Цивільного кодексу України, відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, заяву про відмову від прийняття спадщини не відкликала, то відповідно до ч.1 ст. 1275 ЦК України її частка у спадщині перейшла до відповідача як до іншого спадкоємця за заповітом

Крім того, рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 30.04.2015 року у позові ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини відмовлено.

Підповідно до п. 25 Постанови пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, передбачених статтями 225, 229-231, 233 ЦК України.

Позивач ні в суді першої, ні апеляційної інстанції не надано належних та допустимих доказів того, що приймаючи рішення про відмову від прийняття спадщини вона не усвідомлювала значення своїх дій не могла керувати ними.

ОСОБА_2, як на підставу задоволення позову також посилається на те, що даний правочин вчинений нею під впливом помилки.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Посилання ОСОБА_2 на те, що на момент подання до нотаріуса заяви про відмову від спадщини, вона не розуміла правових наслідків таких дій та позбавила себе права власності на спадкове майно, не є помилкою в розумінні ст. 229 ЦК України.

За таких обставин, суд першої інстанції, встановивши правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин, яка норма підлягає застосуванню до даних правовідносин обґрунтованого вважав, що відмова від прийняття ОСОБА_2 спадщини є безумовною і беззастережною, вказане було роз'яснено позивачу та остання не скористалася можливістю у встановлений законом строк відкликати таку заяву та такий правочин не вчинений під впливом помилки, а тому суд відмовив у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи наведені обставини, оцінюючи всі зібрані докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хустського районного суду від 29 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: