Провадження 2/127/205/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2017 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

при секретарі Константинові А.К.

з участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 позов мотивував тим, що 02.04.2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір позики на суму 140 000 грн. із сплатою відсотків за користування коштами 2% на місяць. Строк повернення коштів до 01.10.2013 року, про що відповідач написав розписку. Однак, у строк, зазначений в розписці, відповідач боргу не повернув, на неодноразові вимоги позивача щодо повернення боргу не реагував.

08.08.2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв на себе право вимоги, що належало первісному кредиторові і став кредитором за договором позики від 02.04.2013 року, укладеним між ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_3

Новому кредитору відповідач борг також не повернув.

Враховуючи, що з моменту підписання договору минуло 40,5 місяців, загальний розмір процентів складає 113 400 грн. (140 000 грн. ? 40,5 міс. ? 2%:100%).

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем нараховані інфляційні 125 570,63 грн. та 3% річних 12 243,29 грн.

Протягом вересня 2016 року відповідач погасив частину боргу двома траншами: у розмірі 23 000 грн. та 14 000 грн., всього 37 000 грн., тому сума боргу на момент звернення до суду з позовом становить 103 000 грн., проценти 113 400 грн., втрати від інфляції 125 570 грн., 3% річних 12243,29 грн., а всього 354 213,92 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на його користь.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 та представник позивача ОСОБА_5 не зявились, надали заяви про розгляд справи без їх участі.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_1 позов не визнав, суду пояснив, що дійсно, між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 були зобов`язальні правовідносини, які вони оформили договором позики, і ОСОБА_3 погасив борг частково та сплатив на користь ОСОБА_2 в вересні 2016 року 37 000 грн. Просив врахувати, що позивач не має права на отримання відсотків за договором позики.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 02.04.2013 року між позикодавцем ОСОБА_4 та позичальником ОСОБА_3 був укладений договір позики на суму 140 000 (сто сорок тисяч) грн. із сплатою відсотків за користування позикою в розмірі 2% на місяць. Грошові кошти відповідач отримав в присутності ОСОБА_2 та зобовязався повернути до 01.10.2013 року. На підтвердження укладення договору позики і передачі грошей позичальник ОСОБА_7 написав власноручно розписку (а.с. 7).

Таким чином, сторони в належній формі досягли згоди з істотних умов договору позики щодо його предмету, порядку і строку виконання і даний договір відповідає вимогам ст. 1046 ЦК України.

Позикодавець ОСОБА_4 виконав умови договору позики від 04.10.2012 року та передав грошові кошти позичальнику ОСОБА_3, який, в порушення взятих на себе зобовязань, борг не повернув.

Згідно договору від 08.08.2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові і став кредитором за договором позики №б/н від 02.04.2013 року (а.с. 8).

Таким чином, правовідносини, що виникли між сторонами із договору позики та договору про відступлення права вимоги є зобов`язальними, і регулюються нормами глави 47, 48, 51, 71 ЦК України.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ч. 2 ЦК України).

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оригінал розписки від 02.04.2013 року був наданий новим кредитором позивачем ОСОБА_2 і знаходиться в матеріалах справи (а.с. 37). Наявність розписки у позивача свідчить про невиконання відповідачем ОСОБА_7 умов договору позики та порушення вимог ст.1049 ЦК України.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, який не був оспорений відповідачем, сума боргу за позикою складає 103 000 грн., відсотки за користування позикою - 113 400 грн.

Сума боргу визначена позивачем із врахуванням часткового погашення боргу ОСОБА_3 у вересні 2016 року в розмірі 37 000 грн.

Заперечення представника відповідача щодо стягнення відсотків за користування позикою суд вважає безпідставними, оскільки вимоги позивача про стягнення відсотків ґрунтуються на законі і відповідають фактичним обставинам справи.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку сума інфляційних за період з 01.10.2013 року до 01.08.2016 року (сукупний індекс інфляції 1,897) становить 125 570,63 грн.; 3% річних за період з 01.10.2013 року до 29.08.2016 року (1064 дні) 122 243,29 грн.

Розрахунок інфляційних і 3% річних проведений позивачем належним чином за період прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідачем не оспорений і перевірений судом (а.с. 51-52).

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню загальна сума боргу - 354 213,92 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 3 542,14 грн., оплата яких підтверджена квитанцією від 27.09.2016 року (а.с. 1).

Керуючись ст.ст. 207, 208, 512-514, 517, 625, 629, 1046-1048, 1049 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 02.04.2013 року в сумі 354 213 (триста п`ятдесят чотири тисячі двісті тринадцять) грн. 92 грн., а також судові витрати в сумі 3 542,14 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом десяти днів.

Суддя: