Справа № 359/6116/16-ц Головуючий у І інстанції Саган В. М.
Провадження № 22-ц/780/1367/17 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко О. І.
Категорія 22 28.02.2017
УХВАЛА

Іменем України

28 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Гуля В.В., Іванової І.В.,

за участю секретаря: Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Любарецької сільської ради Бориспільського району Київської області про розірвання договору оренди землі,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що 14.03.2008 року між ним та Любарецькою сільською радою, Бориспільського району, Київської області було укладено договір оренди землі за яким йому було передано в строкове платне володіння і користування земельну ділянку, яка знаходиться в адміністративних межах Любарецької сільської ради, Бориспільського району, Київської області, під існуючими будівлями гуртожитку та котельні для розміщення житлового комплексу по АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, загальна площа 0,2945га. На даний час у позивача відпала необхідність у користуванні земельною ділянкою, а важкий матеріальний стан не дає змоги і на далі сплачувати орендну плату за договором.

Просив розірвати договір оренди землі від 14.03.2008 року, укладений між ОСОБА_2 та Любарецькою сільською радою, Бориспільського району, Київської області.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що він просив розірвати договір оренди землі на підставі ст. 652 ЦК України, а не визнання його недійсним та вийшов за межі позовних вимог, а також те, що мали місце істотні зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, а саме:

були збільшені граничні показники ставок земельного податку і розмір орендної плати за рік не може бути менший ніж 3% нормативної грошової оцінки землі та не може перевищувати 12% нормативної грошової оцінки землі, а фактично це значить, що розмір орендної плати зростає в десятки разів і є непосильним для сплати;

змінився матеріальний стан позивача, оскільки з 2014 року стрімко почала зростати вартість долара США по відношенню до гривні і він зазнав значних матеріальних збитків і фінансовий стан його погіршився, а тому виникла ситуація, яка не дає можливості сплачувати орендну плату, що в подальшому може спричинити заборгованість перед відповідачем.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише з формальних міркувань.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що доводи позивача в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.03.2008 року позивач ОСОБА_2 за своїм волевиявленням уклав на 49 років договір оренди з відповідачем щодо земельної ділянки, розміром 0,2945га, яка знаходиться на території Любарецької сільської ради, Бориспільського району, Київської області.( а.с. 9,10).

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки, як вказано в договорі оренди, становить 29 122,25 грн.

Відповідно до вимог чинного земельного законодавства, зокрема ст. 125 ЗК України, якою передбачено, що право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав, 23.05.2008 року договір оренди був зареєстрований сторонами у Бориспільському районному відділі КРФ ДП «ЦДЗК» за № 03, про що у Державному реєстрі земель було вчинено відповідний запис.

Згідно ст. 31 ЗУ «Про оренду землі», який є спеціальним законом, що регулює земельні відносини в Україні, договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Відповідно до положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали його на інших умовах.

Згідно з ч. 2 ст. 652 ЦК України розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після її виникнення при всій турботливості і обачності, які від неї вимагались; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Ставлячи питання про розірвання договору на підставі ст. 652 ЦК України, позивач повинен у відповідності до ст. 60 ЦПК України довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Позивачем не доведено наявність передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України чотирьох умов, необхідних для розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Такі висновки суду є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Наведені у апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам чинного законодавства щодо законності й обґрунтованості та підлягає залишенню без змін.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому дане рішення є законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: