АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/948/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Спірідонової Т.В.,

суддів - Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар - Кошельник В.М.

за участю: апелянта - ОСОБА_1,

представників апелянтів - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, треті особи без самостійних вимог: виконавчий комітет Хмельницької міської ради, житлово-експлуатаційна контора №3 Хмельницької міської ради про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про вселення,

встановила:

В серпні 2016 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом та просив визнати відповідача ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: квартира АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що він є наймачем квартири за адресою АДРЕСА_1. У вказаній квартирі також проживала його онука ОСОБА_1, опікуном якої він був призначений. З 2008 року відповідач ОСОБА_1 навчалася у Головчинецькій загальноосвітній школі-інтернаті для дітей сиріт, після закінчення якого стала проживати зі своєю бабусею. З 2010 року відповідач у квартирі АДРЕСА_1 не проживає, витрати по утриманню житла не несе, а тому втратила право користування цим житлом.

У жовтні 2016 року відповідач ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічним позовом та просила вселити її у квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказала, що є наймачем квартири АДРЕСА_1 разом з позивачем ОСОБА_4, який є її дідом та у період з 2003р. по 2009р. був її опікуном. Проте він відмовився від опікунства,

_____________________________________________________________________________

Головуючий в першій інстанції - Колієв С.А.

Доповідач - Спірідонова Т.В. Категорія: 43

внаслідок чого ОСОБА_1 навчалася в інтернаті у с.Головчинці. В 2013 році опікунство над нею встановила бабуся ОСОБА_6, з якою вона проживала за адресою АДРЕСА_2. Зазначає, що постійно відвідувала ОСОБА_4, допомагала по господарству, оплачувала комунальні послуги. ОСОБА_1 мала намір проживати у спірній квартирі, однак її дід заперечував та відмовлявся надати ключі від квартири. Тому, вона не має можливості користуватися квартирою, оскільки відповідачем чиняться перешкоди у проживанні в квартирі.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 листопада 2016 року вимоги за зустрічним позовом об'єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_4

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 березня 2017 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зустрічного позову ОСОБА_1 про вселення в квартиру.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про вселення скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов про вселення задовольнити, а в решті рішення залишити без змін, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що в судовому засіданні ОСОБА_4 не заперечував факт відмови у наданні ключів. Судом не враховано те, що вона була позбавлена можливості користуватись квартирою, оскільки тривалий час перебувала в школі-інтернаті, а згодом проживала у піклувальника. Весь цей час провідувала діда, допомагала по господарству, робила покупки, вирішувала побутові справи.

Апелянт ОСОБА_4 просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити, а в решті рішення залишити без змін, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відповідачем не надано належних доказів, які б свідчили, що вона не проживає у спірній квартирі з поважних причин або у зв'язку із створенням перешкод у користуванні квартирою. Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов суперечливих висновків щодо існування та одночасно відсутності перешкод у користуванні квартирою. Відмовляючи у задоволенні первісного позову, судом не надано оцінку доказам та не наведено підстав відхилення наявних у справі письмових доказів. Крім того, за відсутності належних та допустимих доказів того, що позивачем за первісним позовом чинилися перешкоди ОСОБА_1 у користуванні спірним житлом, у суду першої інстанції не було правових підстав для відмови у задоволенні первісних позовних вимог.

Апелянт ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали, проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_4 заперечили.

Представник апелянта ОСОБА_4- ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала. Заперечуючи проти апеляційної скарги ОСОБА_1, зазначила, що відсутні підстави для скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову.

Апелянт ОСОБА_4, представники третіх осіб без самостійних вимог: ЖЕК №3 Хмельницької міської ради та представник виконавчого комітету Хмельницької міської ради повідомлені належним чином про час і місце слухання справи, у судове засіданні не з'явилися.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4 та зустрічного позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не проживала у спірній квартирі з поважних причин. Крім того, ОСОБА_1 не надано доказів того, що їй чиняться перешкоди у користуванні квартирою.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності та знаходиться на балансі ЖЕК №3 міста Хмельницького. У зазначеній квартирі зареєстровані: ОСОБА_4 (наймач) з 28.02.1969 року та ОСОБА_1 (онука) з 16.02.2006 року.

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками її є ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, та мати ОСОБА_8, яка позбавлена батьківських прав рішенням Хмельницького міського суду від 14.04.2003 року.

Рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради №547-Б від 26.06.2003 року ОСОБА_4 був призначений опікуном неповнолітньої ОСОБА_1

28.05.2009 року рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради №517 ОСОБА_4 був звільнений від обов'язків опікуна над онукою, і в період з 2009р. по 2013р. ОСОБА_1 перебувала у Головчинецькій загальноосвітній школі-інтернаті для дітей сиріт.

11 квітня 2013 року ОСОБА_6 було призначено піклувальником неповнолітньої онуки ОСОБА_1, яка з того часу фактично проживає з нею.

Відповідно до ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 1 і 2 ст.71, ст.72 ЖК при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Отже, при вирішенні питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування житловим приміщенням з'ясуванню підлягає як термін його відсутності, так і поважність причин такої відсутності.

У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі ст. 71 ЖК України, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

ОСОБА_1 зареєстрована у спірній квартирі з 2009 року та, будучи неповнолітньою, не проживала у ній у зв'язку з перебуванням у школі-інтернаті. З 2013 року ОСОБА_1 проживала у АДРЕСА_2 у ОСОБА_6, яка була її піклувальником.

04 червня 2015 року ОСОБА_1 досягла повноліття, однак продовжила проживати з ОСОБА_6 В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що не проживала у спірній квартирі, оскільки її дід ОСОБА_4 був проти цього, також вона навідувалась до спірного житла, сплачувала кошти за комунальні послуги.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що за ОСОБА_1 зберігається право користування спірним житлом на весь час перебування її у школі-інтернаті та у піклувальника до досягнення повноліття.

Оцінивши в сукупності надані докази, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4, оскільки ОСОБА_1 інтерес до цієї квартири не втрачала, а її тимчасова відсутність була обумовлена поважними причинами. Суд першої інстанції надав правильну оцінку показанням свідків, допитаним у судовому засіданні. Також, обґрунтовано не взяв до уваги довідки від 12.09.2016 року та 28.03.2016 року, які позивач надав на підтвердження факту непроживання ОСОБА_1 у квартирі, оскільки в них викладено пояснення сусідів ОСОБА_4, а заступником начальника ЖЕК №3 м.Хмельницького посвідчено їх паспортні данні.

Посилання апелянта ОСОБА_1 на створення їй перешкод у користуванні квартирою не знайшли свого підтвердження. Апелянтом ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів відповідно до ст.60 ЦПК на підтвердження того, що їй не надавалися ключі від квартири. Так, ОСОБА_1 пояснила, що у разі потреби вона могла потрапити у квартиру. Тому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову про вселення.

Доводи апеляційних скарг не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: /підпис/ Т.В.Спірідонова

Судді: /підпис/ А.В.Купельський

/підпис/ Т.О.Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Т.В.Спірідонова