Справа 642/8265/15ц
Провадження №2/642/387/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 травня 2017 р.

Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Пашнєва В.Г.,

при секретарі: Конєвій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Департамент державної будівельної інспекції у Харківській області про знесення самочинно побудованих житлової прибудови, прибудов та гаражу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, з урахуванням уточненої заяви просив зобовязати ОСОБА_2 знести самочинно побудовані житлову прибудову літ. «А3-1», прибудову літ. «а7», прибудову літ. «а8», гараж літ. «О» та зливну яму № 6, які розташовані за адресо : м. Харків, вул. Єлізарова, буд. 153.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що сторони є співвласниками житлового будинку за адресою : м. Харків, вул. Єлізарова, буд. 153, їм належить по 23/100 частки будинку, інша частки - 54/100 належать ОСОБА_3 Частки співвласників будинку в натурі не виділені. Користування будинком відбувається за усною домовленістю між співвласниками.Право власності на земельну ділянку, яка знаходиться під будинком, надвірними будівлями і спорудами, співвласниками будинку не оформлено. Земельна ділянка належить територіальній громаді міста Харкова. Порядок користування земельною ділянкою не визначений. Позивач вважає, що самовільно побудовані будівлі і споруди були побудовані відповідачем з грубим порушенням містобудівних, екологічних, протипожежних, санітарних норм і правил, що порушує його право у користуванні та розпорядженні його майном.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, надала до суду заперечення, в яких зазначила, що житлова прибудова літ. «А3-1», прибудова літ. « а7», прибудова літ. «а8», гараж літ. «О» та зливна яма № 6, які розташовані за адресою : м. Харків, вул. Єлізарова, буд. 153. будь-яких прав позивача не порушують, оскільки домоволодіння № 153, розташоване по вул. Єлізарова у м. Харкові належить співвласникам на праві спільної часткової власності без виділення часток кожного в натурі.На теперішній час вказана земельна ділянка перебуває у спільному користуванні співвласників, не приватизована та є власністю територіальної громади в особі міської ради, порядку щодо користування ділянкою між сторонами також не визначено. А тому, питання щодо обслуговування житлових та надвірних будівель на земельній ділянці, яка знаходиться у спільному користуванні співвласників може бути вирішено лише шляхом предявлення позову про встановлення порядку користування земельною ділянкою

Представник третьої особи в судове засідання не з"явився.

Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи та надані докази приходить висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

За Договором про право забудування від 25.02.1939, засвідченого старшим нотаріусом Харківської обласної державної нотаріальної контори ОСОБА_4, що зареєстровано до реєстру власників забудови 20.09.1939 за № 948 Житлове управління Ленінської ради виділило ОСОБА_5 для безоплатного користування під забудування ділянку землі № 284, по вул. Єлізарова у м. Харкові, загальною площею 699 м2.Пунктом 1 Договору визначений термін користування ділянкою, а саме з 25.02.1939 до 25.02.1978 року.

(т. 1 а.с. 159-164)

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 19.06.2015 за ОСОБА_2 визнано право власності на 23/100 частини житлового будинку № 153 по вул. Єлізарова у м. Харкові в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6, що померла11.08.2010 року.

(т. 1 а.с.22-24)

Згідно із Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 43846615 за ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності зареєстровано 23/100 частини житлового будинку № 153 по вул. Єлізарова в м. Харкові, саме: житловий будинок літ. А-1 з прибудовами А1-1, а5, а7, а10; надвірні будівлі та споруди: літня кухня літ. Ж; вбиральня літ. И; льох літ Д, літ Н; огорожа № 1,2,3,4,5,9; зливна яма № 6, 7, замощення І.

(т. 3 а.с. 44 )

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 26.12.2013 за ОСОБА_1 визнано право власності на 23/100 частини житлового будинку № 153 по вул. Єлізарова в м. Харкові в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6

(т.1 а.с.9-12 )

Згідно із Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 32946044 за ОСОБА_1 зареєстровано на праві приватної спільної часткової власності 23/100 частини житлового будинку № 153 по вул. Єлізарова в м. Харкові, саме: житловий будинок літ. А-1 з прибудовами А1-1, а5, а7, а10; надвірні будівлі та споруди: літня кухня літ. Ж; вбиральня літ И; льох літ Д, літ Н; огорожа № 1,2,3,4,5,9; зливна яма № 6, 7, замощення І.

(т.1 а.с. 13)

Також матеріалами справи встановлено, що інші 56/100 частини домоволодіння № 153 по вул. Єлізарова в м. Харкові перебувають у користуванні ОСОБА_7, який після смерті своєї бабусі ОСОБА_3 спадкові права належним чином не оформив, права власності на означену частину домоволодіння не набув, що не заперечується сторонами.

Відповідно до технічного паспорту від 16.07.2015р. загальна площа земельної ділянки під будинком, господарськими прибудовами та садом складає 722 м2, що виділялись Договором про право забудування участку землі від 25.02.1939.

(т.1 а.с. 166)

Відповідно до технічного висновку ТОВ «НТК Енерго-тайм» (державна ліцензія АВ 591993 від 12.10.2011) про стан будівельних конструкцій та можливості експлуатації самовільно реконструйованої з улаштування прибудов частини індивідуального житлового будинку літ. «А-1» та самовільно побудованої господарської будівлі у домоволодінні по вул. Єлізарова, 153 в м. Харкові вищезазначений будинок та господарська будівля, їх несучі та огороджувальні конструкції знаходяться в задовільному технічному стані. Будівлі в цілому відповідають вимогам надійності та безпечності в подальшій експлуатації. Конструктивні елементи та планування обстеженого будинку на момент обстеження в цілому не протирічать будівельно-технічним, протипожежним та санітарно-гігієнічним вимогам.

(а.с.140-152)

Згідно із висновками судової - будівельно - технічної експертизи № 8659 від 23.12.2016

самочинно побудовані відповідачем ОСОБА_2 житлова прибудова літ. «АЗ -1» (приміщення № 3-1, частина 3-2, 3-5, 3-6, 3-7, 3-8,3-9), прибудови літ. «а7» (приміщення 3-3, 3-4, частина 3-2) та літ. «а8» (приміщення 2-1, 2-2), гараж літ. «О» знаходяться у задовільному технічному стані, відповідають вимогам надійності та безпечності, в основному відповідають вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, за виключенням п.п. 2.25, 2.27 ДБН 2.2-15-2005.

У другому пункті висновків експертизи зазначено, що перепланування та переобладнання самочинно побудованих прибудов для приведення у відповідність до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва можливе.

Так, із мотивувальної частини висновків експертизи вбачається, що для приведення самочинно побудованих житлової прибудови літ. «АЗ-1» та прибудови літ. «а8» у відповідність до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва необхідно виконати наступні переобладнання та перепланування:по житловій прибудові літ. «АЗ-1» для приведення у відповідність до п. 2.25 ДБНВ.2.2-15-2005-встановити у приміщенні 3-8 перегородку з дверним блоком, улаштувавши приміщення житлової кімнати (спальня) площею 11,8 кв.м та приміщення коридору площею 3,9 кв.м.;- по прибудові літ. «а8» для приведення у відповідність до п. 2.27 ДБН В.2.2-15- 2005-демонтувати перегородку між приміщеннями 2-1 та 2-2, встановити перегородки з дверним блоком, улаштувавши приміщення вбиральні площею 1.2 кв.м.

(т. 2 а.с. 219-235)

Стаття 3 ЦПК України вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, захисту в судовому порядку підлягають виключно порушені, оспорювані або невизнані права, свободи чи інтереси особи.

Статті 10, 60 ЦПК України вказують, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вказує ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо знесення самочинно побудованих прибудов до житлового будинку № 153, розташованого по вул. Єлізарова у м. Харкові, позивач зазначає про порушення його прав щодо користування земельною ділянкою відповідно до ст. 391 ЦК України та ч. 2 ст. 152 ЗК України.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 152 ЗК України вказує, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Як встановлено у судовому засіданні та не заперечується сторонами, на теперішній час вказана земельна ділянка, на якій здійснено самочинне будівництво, не приватизована та є власністю територіальної громади в особі міської ради, порядку щодо користування ділянкою між сторонами також не визначено.

Вказана земельна ділянка перебуває у спільному користуванні співвласників, тобто існує як єдиний масив без визначення порядку користування між ними.

Отже, так як порядок користування земельною ділянкою між співвласниками будинку на цей час не визначений, тож суд позбавлений можливості констатувати порушення права позивача з боку відповідача самочинним будівництвом, враховуючи також відсутність скарг з цього приводу від інших співвласників.

Аналізуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що позивачем не доведено наявність порушення його права користування земельною ділянкою з боку відповідача.

Також, суд зазначає, що, питання щодо обслуговування житлових та надвірних будівель на земельній ділянці, яка знаходиться у спільному користуванні співвласників може бути вирішено шляхом предявлення позову про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

А тому, подання позивачем позову про знесення самочинно побудованих прибудов з підстав порушення його прав як власника частини домоволодіння та прав щодо користування земельною ділянкою є передчасним з огляду на те, що на сьогоднішній день між сторонами не вирішено питання щодо порядку користування земельною ділянкою та виділення в натурі часток домоволодіння.

Крім того, частина 7 статті 376 ЦК України передбачає, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Отже, покладення судом на особу обов'язку знести нерухоме майно за її рахунок можливе за наявності в сукупності принаймні наступних умов, а саме: будівництво нерухомого майна здійснено саме цією особою; перебудова цього об'єкта є неможливою або особа відмовилась здійснити таку перебудову; наявне порушення прав інших осіб або суперечність суспільним інтересам.

Пункт 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» вказує, що у випадках порушення прав інших осіб (окрім органів державної влади або місцевого самоврядування) право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).

Пунктом 22 Постанови Пленуму ВССУ № 6 визначено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Як слідує зі змісту постанови Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року по справі № 6-180цс14 у спорі про знесення самочинного будівництва, позивач, звертаючись з позовом про захист порушених прав власника, не пов'язаних з позбавленням володіння власністю або вказаних прав, які з достатньою вірогідністю будуть порушені в майбутньому внаслідок незаконного будівництва іншої особи (ст.ст. 376, 391, 396 ЦК України) повинен довести, а суд встановити не тільки факт зведення відповідачем будівлі (споруди) з порушенням вимог закону, зокрема будівельних, санітарних, інших норм та правил, а й факт порушення внаслідок будівництва (реальної можливості порушення) прав, свобод чи інтересів самого позивача, що в сукупності є підставами для захисту його права, оскільки сам по собі факт незаконності будівництва не є достатньою підставою для задоволення позову.

Як вбачається з висновку судової будівельно-технічної експертизи № 8659 від 23.12.2016р.перепланування та переобладнання самочинно побудованих прибудов для приведення у відповідність до вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва можливе. Надано перелік необхідних перепланувань та переобладнань.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено, що без знесення самовільної прибудови, що є виключним засобом захисту порушеного права, подальша експлуатація як всього житлового будинку в цілому, так і окремих його частин є неможливою або такою, що в значній мірі порушує права співвласників.

Оцінюючи усі надані суду і досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що позивачем не доведені обставини, на які він посилається в обґрунтування своїх позовних вимог.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у заявлений позивачем спосіб захисту, задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Департамент державної будівельної інспекції у Харківській області про знесення самочинно побудованих житлової прибудови, прибудов та гаражу - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня його проголошення або отримання копії рішення особами, які беруть участь у справі але не були присутні у судовому засіданні.

Суддя