Провадження № 22-ц/773/277/17 Категорія: 50 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Матвійчук Л.В., Осіпука В.В.,

з участю: секретаря - Губарик К.А.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліментами, за апеляційною скаргою позивача на рішення Луцького міськрайонного суду від 14 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 14.12.2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зменшено розмір стягуваних аліментів з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 1/3 частини заробітку (доходу) на 1/4 частину заробітку (доходу), щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просив скасувати оскаржуване рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про звільнення його від сплати заборгованості за аліментами та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення такої вимоги з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також через порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з такого.

Задовольняючи позов частково та зменшуючи розмір стягуваних з позивача аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що у нього змінився сімейний стан, оскільки він 06.11.2015 року зареєстрував шлюб із ОСОБА_5, яка має на утриманні дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 від попереднього шлюбу, а також на його утриманні перебуває хворий батько ОСОБА_7, якому довічно встановлена друга група інвалідності. Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги позивача про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, місцевий суд свій висновок мотивував тим, що позивач не навів підстав та не надав належних доказів звільнення його від заборгованості по сплаті аліментів.

Висновки суду відповідають встановленим в справі обставинам та вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду від 02.10.2009 року, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено. Постановлено стягувати з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 на утримання дитини, сина ОСОБА_4, аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, починаючи з 02.07.2009 року до досягнення сином повноліття, але не менше 30% від прожиткового мінімуму, визначеного для дитини відповідного віку (а.с.7).

На виконання цього рішення 29.10.2009 року було видано виконавчий лист від 02.10.2009 року №2-5694/2009. З цього часу і до липня 2016 року позивач ОСОБА_1 сплачував аліменти в повному обсязі, працюючи на ДП «Автоскладальний завод» №1 АТ «АК Богдан Моторс».

З розрахунку Другого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк вбачається, що у позивача станом на 13.09.2016 року існує заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 3541,16 грн., яка виникла за період з липня по вересень 2016 року (а.с.9).

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 свої вимоги щодо звільнення його від сплати вказаної заборгованості мотивував тим, що у липні 2016 року він звільнився з роботи, а у вересні цього ж року пішов працювати на іншу роботу, у зв'язку з чим зменшився його середньомісячний дохід і він почав отримувати мінімальну заробітну плату. Вже в поданій апеляційній скарзі позивач конкретизував виникнення заборгованості за період з липня по вересень 2016 року внаслідок незалежних від нього підстав, а саме відсутності доходу за вказаний період та тяжке матеріальне становище. З цих підстав позивач просив звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, на підставі ч. 3 ст. 197 СК України, яка діяла на час виникнення заборгованості за аліментами та якою передбачено, що суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти.

За змістом ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Як правильно встановлено місцевим судом, позивач не навів підстав та не надав доказів, зокрема його непрацездатності внаслідок тяжкої хвороби чи інших обставин, що мають істотне значення у період коли виникла заборгованість за аліментами. Відсутність доходів у позивача у вказаний період не є підставою в розумінні ч. 2 ст. 197 СК України обставиною, що має істотне значення та не є підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами.

Таким чином, місцевий суд прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про звільнення його від сплати заборгованості за аліментами.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевого суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Наведені позивачем в апеляційній скарзі доводи щодо незаконності оскаржуваного рішення в означеній частині з покликанням на ч. 3 ст. 197 СК України, є необгрутованими та безпідставними, з огляду на те, що зазначені позивачем підстави звільнення заборгованості за аліментами даною частиною правової норми СК України не передбачені, а доказів, які б підтверджували непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою на користь якого присуджено аліменти, позивач не надав та зазначеної обставини у передбаченому законом порядку не довів.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Оскільки в іншій частині рішення суду позивачем не оскаржувалось, тому воно у відповідності до положень ст. 303 ЦПК України не підлягає перегляду в апеляційному порядку.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 14 грудня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: